Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» в особі представника - Туфекчі Інни Федорівни, звернувся до суду з позовом до відповідача (позивача) про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 53536 грн. 69 коп.. В свою чергу, відповідач (позивач) звернувся з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору. В позовній заяві позивач (відповідач) посилається на те, що 11 серпня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем (позивачем) був укладений кредитний договір №ODXRRX07990276, за яким банк надав [PERSON] грошовий кредит у сумі 7892,84 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач (позивач) підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фіизчиним особам складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис [PERSON] у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов. У порушення закону та умов договору відповідач (позивач) зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 08 квітня 2013 року загальну сума заборгованості становить 57536,69 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 26,95 грн.; заборгованості за відсотками - 904,78 грн.; пені - 53388,93 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 2716,03 грн.. Просить стягнути з відповідача всю суму заборгованості та судовий збір. Представник позивача (відповідача) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач (позивач) в судовому засіданні позов не визнав, зверунвшись із зустрічним позовом, пояснивши наступне. Вважає свої зобов»язання за кредитним договором виконаними в повному обсязі.На момент укладення коедитнгого договору він розраховував отримати кредит у сумі 7892 грн. 84 коп. та погасити його, сплативши відсотки за користування цим кредитом. Вважав, що після закінчення дії договору (24 місяці), договір буде розірвано автоматично. Вважає,що сплативши банку 14501 грн., борг по кредиту погасив. Просить з цих підстав кредитний договір № ODXRRX07990276 розірвати. В своїх запереченнях по суті зустрічного позову, позивач (відповідач) позовні вимоги [PERSON] не визнає, посилаючись при цьому на те, що останній безпідставно вказує, що сплатив у повному розмірі грошові кошти згідно кредитного договору. Жодних обгрунтувань такому твердженню не надає. Згідно кредитного договору № ODXRRX07990276 від 11 серпня 2008 року [PERSON] отримав грошовий кредит від ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 7892,84 грн.. Згідно розрахунку заборгованості станом на 08 квітня 2013 року за договором № ODXRRX07990276 від 11 серпня 2008 року, укладеного мід ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], загальна сума заборгованості становить 57536,69 грн.. Дослідивши вимоги представника позивача (відповідача), вислухавши заперечення відповідача (позивача), дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача (відповідача) ПАТ КБ «Приватбанк» повинні бути задоволеними частково, а у задоволенні вимог відповідачу (позивачу) [PERSON] повинно бути відмовлено, з наступних підстав. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов»язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема договорів. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень… Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Судом установлено, що згідно кредитного договору № ODXRRX07990276 від 11 серпня 2008 року [PERSON] отримав грошовий кредит від ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 7892,84 грн. з терміном повернення через 24 місяці. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти за його використання. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 530 ЦК України зобов»язання повинні бути виконані у встановлений строк його виконання. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов»язаний повернути кредитодавцю грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно Заяви позичальника, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг( далі -Умовами) є кредитним договром №ODXRRX07990276, сплата коштів за користування кредитом повинна відбуватися в період з 10 по 15 число кожного місяця. Пунктом 1.3.2.2. Умов у разі порушення держателем або довіреною особою вимог діючого законодавства України і/або умов цього договору і/або у випадку виникнення Овердрафту, банк має право призупиняти здійснення розрахунків по картці, і/або визнати картку недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокового виконання богових зобов»язань. Згідно п.1.5.20 зазначених умов, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов»язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов»язаний сплатити банку гтраф розміром 500 грн.. Як убачається із розрахунку заборгованості станом на 08 квітня 2013 року за договором № ODXRRX07990276 від 11 серпня 2008 року, укладеного мід ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], періоди не сплати грошових коштів останнім по кредитному договору, перевищували тридцять днів. Крім того, платежі проводилися не в період з 10 по 15 число кожного місяця, що є порушенням зобов»язань відповідача (позивача) перед банком. Отже, суд констатує, що вмоги позивача (відповідача) є обгрунтованими стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, судом установлено, що сума отриманого відповідачем (позивачем) кредиту становить 7892,69 грн., заборгованість за кредитом становить 26,95 грн.. Згідно частини третьої статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Верховний Суд України в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин, зазначив, що у таких випадках суду слід мати на увазі, що положення ч.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки може бути застосоване лише до процентів, які нараховуються як пеня, оскільки вони є засобами цивільно-правової відповідальності, чи згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, враховуючи її компенсаційну природу, а проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст.ст. 1054,1056-1 ЦК України у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність з розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Крім цього, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.27 постанови №5 від 30 березня 2012 року «про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснив, що положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов»язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов»язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Відтак, суд констатує, що заявлена до сплати пеня (53388,93 грн.) є неспівмірною з розміром основного боргу відповідача (позивача) (26,95 грн.), а тому вважає за можливе зменшити розмір заявленої до сплати неустойки (пені) до 100 грн.. Що стосується вимоги відповідача (позивача) про розірвання кредитного договору № ODXRRX07990276 від 11 серпня 2008 року, то відмовляючи в задоволенні цієї вимоги, суд виходив з такого. Заперечуючи по суті позову і вимагаючи розірвання кредитного договору, відповідач (позивач) посилається на те, що всю заборгованість по кредиту погасив і ніяких боргів перед банком не має. В той же час, доказів у підтвердження своїх вимог відповідач (позивач) суду не надав. Згідно частини другої статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті,-змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої стороним за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Роз»яснюючи це положення Закону Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у пункті 15 своєї постанови №5 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредтних правовідносин» зазначив, що при вирішенні спорів щодо розіровання кредитного договору з посиланням зокрема на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов»язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визанчених частиною другої цієї статті, при істотній зміні обставин. Отже, на думку суду, вимоги відповілдача (позивача) про розірвання кредитного договору є необгрунтованими, а тому задоволеними бути не можуть. На підставі ст.ст. 1054,598,599 ЦК України,

Outcome: approved