Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

ПАТ «Златобанк» звернулося в суд з позовом до Приватного підприємства «Лардо Трейд», [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.07.2012 року між АТ «ЗЛАТОБАНК» правонаступником якого є ПАТ «Златобанк» та Приватним підприємством «Лардо Трейд» було укладено кредитний договір № 160/12-KL, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальникові кредит в розмірі 3000000 грн. з терміном повернення не пізніше 03.07.2014 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між АТ «Златобанк» та [PERSON] було укладено 04.07.2012 року договір поруки № 160/12-KL/Р-1, згідно якого поручитель зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором. 31.07.2013 року, 01.04.2014 року та 18.07.2014 року між ПАТ «Златобанк» та Приватним підприємством «Лардо Трейд» було укладено договори про внесення змін до кредитного договору. Крім того, 03.07.2014 року та 18.07.2014 року між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] було укладено договори про внесення змін до договору поруки. Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав належним чином, що підтверджується меморіальними ордерами про видачу кредиту. Однак, позичальник Приватне підприємство «Лардо Трейд» належним чином не виконує взяті на себе зобовязання, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 12.12.2014 року заборгованість за кредитним договором складає 3200171,30 грн., з них: заборгованість за основним боргом (кредитом) 2920000,00 грн.; заборгованість за процентами 263909,98 грн.; пеня в розмірі 11258,88 грн., штраф 5000,00 грн.; 3 % річних від суми прострочення за основним боргом 2,44 грн. На підставі наведеного, просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 3200171,30 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 20.02.2017 року позов ПАТ «Златобанк» до Приватного підприємства «Лардо Трейд», [PERSON] про стягнення заборгованості в частині вимог до Приватного підприємства «Лардо Трейд» залишено без розгляду. 29.02.2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом ПАТ «Златобанк», Приватного підприємства «Лардо Трейд» про визнання недійсним договору поруки. Ухвалою суду від 29.02.2016 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до ПАТ«Златобанк», Приватного підприємства «Лардо Трейд» про визнання недійсним договору поруки. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 04.07.2012 року між АТ «ЗЛАТОБАНК» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Златобанк» та Приватним підприємством «Лардо Трейд» було укладено кредитний договір № 160/12-KL, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальникові кредит в розмірі 3000000 грн. з терміном повернення не пізніше 03.07.2014 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено 04.07.2012 року договір поруки № 160/12-KL/Р-1. У звязку з тим, що Приватне підприємство «Лардо Трейд» належним чином не виконало взяті на себе зобовязання, ПАТ «Златобанк» звернулось в суд з позовом до Приватного підприємства «Лардо Трейд» та нього про стягнення заборгованості, вважаючи, що він як поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником. Вказує, що вищевказаний договір поруки він не укладав та не підписував. Про існування даного договору він дізнався після отримання ухвали про відкриття провадження у справі за позовом ПАТ «Златобанк» до Приватного підприємства «Лардо Трейд», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Просить суд визнати недійсним договір поруки № 160/12-KL/Р-1 від 04.07.2012 року. В судове засідання представник позивача ПАТ «Златобанк»не зявився, проте подав суду заяву, в якій позов підтримав із зазначених у заяві підстав та просив розгляд справи проводити у його відсутності. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, проте подав суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. В поданій заяві вказав, що проти первісного позову заперечує, зустрічний позов просив задовольнити. В судове засідання представник відповідача за зустрічним позовом ПП «Лардо Трейд» не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 04.07.2012 року між АТ «ЗЛАТОБАНК», правонаступником якого є ПАТ «Златобанк» та ПП «Лардо Трейд» в особі директора [PERSON] було укладено кредитний договір № 160/12-KL, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальникові кредит в розмірі 3 000 000 грн. з терміном повернення не пізніше 03.07.2014 року. 31.07.2013 року між ПАТ «Златобанк» та ПП «Лардо Трейд» було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору, за умовами якого пункти 1.4 та 1.6 кредитного договору було викладено в новій редакції. Зокрема, кінцевою датою повернення кредиту визначено 03.07.2014 року та встановлено новий графік зниження максимального ліміту кредитної лінії. 01.04.2014 року між ПАТ «Златобанк» та ПП «Лардо Трейд» було укладено договір про внесення змін № 2 до кредитного договору, за умовами якого пункти 1.4., 3.4., 3.4.19 кредитного договору викладено в новій редакції. Крім того, 18.07.2014 року між ПАТ «Златобанк» та ПП «Лардо Трейд» було укладено договір про внесення змін № 4 до кредитного договору, за умовами якого пункти 1.5. кредитного договору було викладено у новій редакції. Зокрема, було пролонговано сплату процентів у розмірі 28%, а з 21.07.2014 року у розмірі 25% річних. Згідно п. 3.4.3 кредитного договору позичальник зобовязаний повернути кредит в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені цим кредитним договором, в тому числі достроково, у разі настання обставин, за яких банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, в тому числі у випадку настання несприятливих обставин/подій. П. 3.4.2. договору позичальник зобовязаний сплачувати проценти/комісію у розмірі та в порядку, передбаченому цим кредитним договором, згідно з умовами кредитного договору. В п. 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до п. 3.4.4 договору позичальник зобовязаний безумовно сплатити неустойку (штраф, пеню), інші штрафні санкції, відшкодувати заподіяні банку збитки, завдані невиконанням/неналежним виконанням умов кредитного договору. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між АТ «Златобанк» та [PERSON] було укладено 04.07.2012 року договір поруки № 160/12-KL/Р-1, згідно якого поручитель зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором. П. 1.1. договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором та зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань. Згідно п. 1.2 договору поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники. Відповідно до п. 2.1.1 порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобовязань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. 03.07.2014 року та 18.07.2014 року між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] було укладено договори про внесення змін до договору поруки, відповідно до яких п. 2.1.1 договору поруки було викладено в новій редакції (а.с. 25, 26). Як встановлено ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання , сплата неустойки. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Позичальник та поручитель своїх зобовязань за кредитним договором не виконали належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 12.12.2014 року складає 3200171,30 грн., з них: заборгованість за основним боргом (кредитом) 2920000,00 грн.; заборгованість за процентами 263909,98 грн.; пеня в розмірі 11258,88 грн., штраф 5000,00 грн.; 3 % річних від суми прострочення за основним боргом 2,44 грн. (а.с. 32-36). Однак, суд не може погодитися з одночасним застосуванням позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання у вигляді пені та штрафу з наступних підстав. Із змісту позовної заяви вбачається, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на прострочення відповідачем виконання зобов'язання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі прострочення виконання зобов'язання. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З огляду на вищевикладене, на думку суду, не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 5000,00 грн., оскільки до позивача вже застосована цивільно-правова санкція за порушення строку виконання грошового зобовязання пеня. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «Златобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] в користь ПАТ «Златобанк» заборгованість за кредитним договором № 160/12-KL від 04.07.2012 року в розмірі 3195171,30 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) 2920000 грн.; заборгованість за процентами 263909,98 грн.; пеня в розмірі 11258,88 грн.; 3 % річних від суми прострочення за основним боргом 2,44 грн. Крім того, [PERSON] не визнав позовні вимоги ПАТ «Златобанк» з тих підстав, що не підписував договір поруки та звернувся з зустрічним позовом про визнання недійсним договору поруки, з цих же підстав. Однак, заявлений відповідачем зустрічний позов є безпідставним, виходячи із наступного. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частинами 1, 2 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 ЦК Українивстановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі статтею 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв'язку з невідповідністю його до вимог частин 3 і 5 ст. 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 01.03.2017 року в даній справі було призначено почеркознавчу експертизу. Згідно висновку Волинського НДЕКЦ МВС України №167 від 09.08.2017 року, підписи розміщені в графах «Поручитель», «Підпис» та «[PERSON]В.» в договорі поруки № 160/12-KL/Р-1 від 04.07.2012 року, укладений між ПАТ Златобанк» та [PERSON] виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] Підпис в правому нижньому куті на лицевій стороні стороні першого аркуша та підпис в графі «[PERSON]В.» в договорі про внесення змін від 03.07.2014 року до договору поруки № 160/12-KL/Р-1 від 04.07.2012 року, укладеного між ПАТ Златобанк» та [PERSON] виконані [PERSON] Підписи в графах «Від Поручителя», [PERSON]В.» в договорі про внесення змін від 18.07.2014 року до договору поруки № 160/12-KL/Р-1 від 04.07.2012 року, укладеного між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] виконані [PERSON] (а.с. 116-125). Згідно ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд не приймає до уваги вищевказаний висновок судової експертизи, оскільки в матеріалах справи наявні додаткові угоди до договору поруки від 03.07.2014 року та від 18.07.2014 року(які не оспорюються та не визнані судом недійсними), якими сторони внесли зміни до договору поруки № 160/12-KL/Р-1 від 04.07.2012 року, тобто підтвердили факт наявності даного договору. Відповідно до ст. ст.\~77,\~79 - 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, [PERSON] під час укладення кредитного договору та додаткових угод до нього, займав посаду директора ПП «Лардо Трейд». Укладаючи від імені ПП «Лардо Трейд» кредитний договір та додаткові угоди до нього, [PERSON] знав про їх умови, і як директор підприємства підписав їх. Так, пунктом 2.1 кредитного договору визначено умови надання кредитних коштів, якими передбачено, що надання позичальнику кредитних коштів в межах максимального ліміту за кредитною лінією здійснюється банком після набуття чинності цим кредитним договором, за умови укладення договорів забезпечення з позичальником та/або будь-якими третіми особами, а саме: договору поруки фізичної особи [PERSON] (а.с. 10). Тому, доводи [PERSON] про те, що йому не було відомо про існування договору поруки є безпідставними, оскільки однією із умов надання кредиту, було укладення договору поруки з ним як фізичною особою. Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ«Златобанк», Приватного підприємства «Лардо Трейд» про визнання недійсним договору поруки.

Outcome: partial