Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Наприкінці лютого 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, що був зареєстрований 03 грудня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 405. В обґрунтування своїх вимог в судовому засідання позивачка пояснила, що 03 грудня 1999 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON] [INFO]. На протязі останнього часу спільне життя у них суттєво погіршилось. Кожен з них має різні погляди на шлюб та сім'ю. З ініціативи відповідача часто відбуваються сварки, свідком яких є їхня дитина. Крім того відповідач зловживає алкогольними напоями. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, що стало підставою для фактичного припинення шлюбних відносин. Починаючи з січня 2015 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, їхній шлюб існує лише формально, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем не можливе та суперечить її інтересам та інтересам дитини. З цих підстав вона просить шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно мали місце певні обставини які викладені позивачем, однак він хоче зберегти сім'ю, тому просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши доводи позивача та відповідача, дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані по справі докази в їх сукупності, і дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено під час судового розгляду, між сторонами по справі 03 грудня 1999 року укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 405, про що свідчить свідоцтво про одруження (а.с.4). У сторін це перший шлюб. За час шлюбу, а саме: [INFO] року у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). З наданих в ході судового розгляду пояснень позивача вбачається, що спільне життя у них не склалося через несумісність характерів та поглядів на життя. Вже тривалий час вони не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, що свідчить про те, що сім'я фактично розпалась. Подальше існування їхньої сім'ї неможливе, щодо надання строку на примирення позивач заперечувала. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідач в судовому засіданні не навів переконливих доводів того, що він має намір зберегти сім'ю та відновити подружнє життя з позивачем. З урахуванням зазначеного, суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв'язку з чим позивач звернулася з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з п.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини, що має істотне значення, у зв'язку з чим шлюб між сторонами слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. На підставі наведеного,

Outcome: approved