Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що 06.05.2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 84/08-І/02, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 23000 дол. США на строк до 05.06.2028 року зі сплатою 13,8% річних за користування кредитом. Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору Позичальник зобов'язаний щомісячно з 01 по 10 число, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, здійснювати повернення кредиту в розмірі не менше 1/240 від суми кредиту, що становить 95,83 дол. США; щомісячно не пізніше 10 числа, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, сплачувати проценти в розмірі 13,8% річних за користування кредитом, а в разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом, а в разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти в розмірі 14,8% річних за користування простроченим кредитом. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 10.12.2014 року перед банком утворилась заборгованість по кредиту та процентах в розмірі 17813,80 дол. США, що складається: з заборгованості за кредитом (строкова) - 15621,09 дол. США, заборгованість за кредитом (прострочена) - 638,64 дол. США, заборгованість за процентами (строкова) - 246,57 дол. США, заборгованість за процентами (прострочена) - 1307,50 дол. США та заборгованість по пені на загальну суму - 3920,51 грн., що складається: з заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту - 1166,17 грн.; заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів - 2754,34 грн. На підставі наведеного, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 84/08-І/02 від 06.06.2008 року, а саме заборгованість за кредитом і процентами в сумі 17813,80 дол. США, заборгованість по пені в сумі 3920,51 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. 15.10.2015 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 16.10.2015 року зустрічний позов [PERSON] до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання кредитного договору недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Свою зустрічну заяву позивач [PERSON] мотивує тим, що відповідно до п. 1.4 кредитного договору кредит надавався на задоволення споживчих потреб, а тому на нього поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Вказує, що вищевказаний кредитний договір суперечить нормам Закону України «Про захист прав споживачів», Правилам наданням банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Крім того, зазначає, йому не було повідомлено про наявні форми кредитування, відмінності між ними, орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості усіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; йому не було повідомлено про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань будуть покладені виключно на споживача; йому не було надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, а це призвело до того, що він був позбавлений можливості реально оцінити переплати по кредиту та доцільність його утримання. На підставі наведеного, просить суд визнати недійсним кредитним договір № 84/08-І/02 від 06.06.2008 року. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Зустрічний позов не визнав, надав пояснення аналогічні поданим письмовим запереченням. Просив суд відмовити в зустрічному позові [PERSON] повністю. Представник відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримав, з підстав в ньому наведених, просив його задовольнити. Крім того суду пояснив, що банком невірно визначено розмір заборгованості, а відповідно невірно вказані відсотки та нарахована пеня. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.05.2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 84/08-І/02, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 23000 дол. США на строк до 05.06.2028 року зі сплатою 13,8% річних за користування кредитом (а.с. 4-8). 06.06.2008 року між ними ж сторонами був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № 84/08-І/02 від 06.06.2008 року, яким будо п. 3.3.4 кредитного договору викладений в новій редакції. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору кредит надавається на задоволення споживчих потреб Позичальника. Згідно п. 3.3. кредитного договору Позичальник зобов'язаний щомісячно з 01 по 10 число, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, здійснювати повернення кредиту в розмірі не менше 1/240 від суми кредиту, що становить 95,83 дол. США; щомісячно не пізніше 10 числа, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, сплачувати проценти в розмірі 13,8% річних за користування кредитом, а в разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом, а в разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти в розмірі 14,8% річних за користування простроченим кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору у [PERSON] станом на 10.12.2014 року перед банком утворилась заборгованість по кредиту та процентах в розмірі 17813,80 дол. США, що складається: з заборгованості за кредитом (строкова) - 15621,09 дол. США, заборгованість за кредитом (прострочена) - 638,64 дол. США, заборгованість за процентами (строкова) - 246,57 дол. США, заборгованість за процентами (прострочена) - 1307,50 дол. США та заборгованість по пені на загальну суму - 3920,51 грн., що складається: з заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту - 1166,17 грн.; заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів - 2754,34 грн. (а.с. 10-12). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Таким чином, у зв'язку з наведеним та відповідно до норм ст. 1050 ЦК України Банк має право на дострокове повернення кредиту в сумі 17813,80 дол. США, що складається: з заборгованості за кредитом (строкова) - 15621,09 дол. США, заборгованість за кредитом (прострочена) - 638,64 дол. США, заборгованість за процентами (строкова) - 246,57 дол. США, заборгованість за процентами (прострочена) - 1307,50 дол. США. Відносно вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення пені, суд приходить до наступного. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Статею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за яким сплачується пеня. Із висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 520/16-22 від 12.05.2017 року вбачається, що сума нарахованої пені по кредитному договору № 84/08-1/02 від 06.06.2008 року не відповідає положенням ст. 192, 258 ЦКУ, нарахована в іноземній валюті та визначена у гривнях не на дату виникнення заборгованості, а на дату складання розрахунку банком та за період, який перевищує строк позовної давності (один рік) (а.с. 171-178). Оскільки, умови кредитного договору в частині визначення розміру пені суперечать вимогам частин 1, 2, 3, 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 203 ЦК України, то до задоволення не підлягає вимога позивача за первісним позовом в частині стягнення пені в розмірі 3920,51 грн. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно умов кредитного договору від 06 червня 2008 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, частин 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачяться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 ст. 1та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Пунктом 1.2. кредитного договору передбачено, що комісія за відкриття позичкового рахунку - 1,5% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1., що становить 345 дол. США. Оплата здійснюється у національній валюті України за курсом НБУ на дату укладання цього договору на рахунок № 37399017646.840. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору комісія за аналіз ліквідності забезпечення складає 400 грн. Оплата здійснюється у день укладання цього договору (у відповідності з п. 3.3.2 цього договору) на рахунок № 37399017646.840. Таким чином, суд приходить до висновку, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, аналіз ліквідності забезпечення, банк не зазначив, які саме послуги за вказані платежі надаються позичальнику. При цьому банк нараховував, а позичальник сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит. Вищевказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1746цс16 від 16 листопада 2016 року. Отже, відсутні підстави вважати, що [PERSON], як споживачу, була надана банком повна та достовірна інформація щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту. Отже, вимоги позивача за зустрічним позовом щодо визнання кредитного договору недійсним в частині встановлення одноразової комісії за видачу кредиту не відповідає вимогам закону. Щодо визнання кредитного договору недійсним в цілому, то позивачем та його представником за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин та вони не підтверджені висновком судово-економічної експертизи. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення грошових коштів за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 17813,8 доларів США, в частині стягнення пені, слід відмовити. За зустрічним позовом позовні вимоги [PERSON] до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання кредитного договору недійсним також підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання недійсними п.п. 1.2, 1.3 кредитного договору, в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Що стосується доводів представника ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо пропуску строку звернення відповідача із зустрічним позовом, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. При цьому початок перебігу строку позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення справ особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати свої право в примусовому порядку через суд. Таке роз»яснення надане у постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.09.2009 р. «Про судове практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п. 28). Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, позичальник здійснював свої зобов'язання, а тому він не знав і не міг знати про порушення своїх прав до моменту звернення ПАТ АБ «Укргазбанк» до суду з вимогою про стягнення суми заборгованості (22.07.2015 року). З огляду на викладене суд вважає, що строк на звернення [PERSON] з відповідними позовними вимогами не пропущено. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем ПАТ АБ «Укргазбанк» понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. ( а.с. 1). Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON], як позивача за зустрічним позовом, звільнено від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому з ПАТ АБ «Укргазбанк», як з відповідача за зустрічним позовом, підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 487,2 грн.

Outcome: partial