Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом, в якому просить: - позбавити батьківських прав відповідача відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; - передати малолітнього [PERSON] на опікування органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації; - стягнути аліменти з відповідача на утримання сина [PERSON] в розмірі не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини на її користь. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] . З 17.01.2020 дитина перебуває на обліку служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації як така, що опинилася в складних життєвих обставинах, у зв`язку з тим, що проживає в сім`ї, де батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з тим, що станом на сьогодні [PERSON] не має наміру забезпечувати синові належних умов проживання, не виконує свої батьківські обов`язки позивач звернувся з позовом до суду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва позовну заяву Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації до [PERSON] , третя особа: Солом`янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Після усунення стороною позивача недоліків, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації до [PERSON] , третя особа: Солом`янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації до [PERSON] , третя особа: Солом`янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В судовому засіданні представники Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації Проніна М.М. та Крячок Т.Р. не заперечували проти розгляду справи без участі відповідача, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки, суду не відомі. Третя особа Солом`янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) явку свого представника в судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, в матеріалах справи міститься заява, відповідно до якої останні просили розглядати справу без участі представника та ухвалити рішення враховуючи фактичні обставини справи. Згідно вимог ст.280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст.ст.223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки її неявка не перешкоджає ухваленню заочного рішення, проти чого не заперечували представники позивача. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представники позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке міститься в матеріалах справи. В матеріалах справи міститься повідомлення головного лікаря Київської міської клінічної лікарні №5 від 21.10.2019, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] знаходиться на диспансерному спостереженні з приводу хронічного інфекційного захворювання та потребує специфічного лікування. З 14.12.2016 їй була призначена пожиттєва специфічна терапія. З матір`ю дитини - [PERSON] була проведена роз`яснювальна бесіда щодо необхідності обов`язкового, безперервного, специфічного лікування дитини. Матері повідомлено, що припинення специфічної терапії може спричинити загрозу життю і здоров`ю дитини. З 11.09.2018 [PERSON] без специфічного лікування. Мати дитини не виконує рекомендації лікарів щодо лікування дитини. Відповідно до наказу №3-с Служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.01.2020 [PERSON] взято на облік у зв`язку з тим, що дитина проживає в сім`ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. З Акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] від 25.10.2019 вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] , - двокімнатна, знаходиться в незадовільному санітарному стані. В помешканні розкидані речі, брудно, відчувається стійкий неприємний запах. Квартира потребує проведення прибирання, провітрювання та косметичного ремонту. Дитина має окреме спальне місце (розкладне крісло), місце для ігор відсутнє, харчування в обмеженій кількості, одяг та взуття в обмеженій кількості. З інформації сусідів, [PERSON] характеризується з негативної сторони, вихованням сина не займається, часто залишає його вдома самого або з власниками квартири. До неї часто приходять особи, з якими [PERSON] вживає наркотичні речовини. Також дитину вона часто залишає на ніч та знаходиться в невідомому напрямку. Умови для проживання дитини матір`ю не створені. З рапорту старшого дільничного офіцера поліції ВП №1 Солом`янського УП ГУНП у м. Києві Бабича І., вбачається, що під час перевірки з приводу з`ясування як за місцем проживання характеризується [PERSON] , [INFO] , який проживає: [ADDRESS] . Під час перевірки було встановлено, що [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, наркотичні засоби не вживають, в квартирі антисанітарія, порушує громадський порядок. Відносно [PERSON] 11.10.2019 працівниками поліції складався адміністративний протокол за ч.1 ст.122 КУпАП. Розпорядженням Солом`янської РДА в м. Києві державної адміністрації про тимчасове влаштування дитини до дитячої установи на повне державне утримання від 12.11.2019 №875, порушено клопотання перед Департаментом охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради про тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] , до дитячої установи на повне державне утримання терміном до 1 року. Згідно висновку про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини Київської міської дитячої клінічної лікарні №2 від 17.03.2020, вбачається, що у [PERSON] , [INFO] розлади експресивної мови F 80.1. хвороба зумовлена ВІЛ, з проявами геноралізованої лімфаденопатії В23.1. Гепатомегалії R 16.0. Відповідно до Акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] від 06.08.2020 вбачається, що обстежити умови для повернення дитини в родину не виявилося можливим, оскільки двері помешкання ніхто не відчинив. При неодноразових спробах зв`язатися з [PERSON] в телефонному режимі не вдалося. Крім того, в матеріалах справи містяться Акти обстеження умов проживання дитини [PERSON] від 20.08.2020, 06.10.2020, 22.10.2020 з яких вбачається, що обстежити умови для повернення дитини в родину не виявилося можливим, оскільки двері помешкання ніхто не відчинив. Згідно висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-1552 від 10.02.2021 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] вбачається, що орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з статтею 32 Основного Закону України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Положеннями статті 48 та 51 Основного Закону України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту частини першої ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч.1 ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст.155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. За ч.4 ст.164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Статтею 170 Сімейного кодексу України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування має право р постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків або одного із них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Відтак, батьки протягом тривалого часу не приділяли належної уваги розвитку своїх доньок, що стало причиною відібрання останніх, ухилялись від виконання своїх обов`язків по їх вихованню: не піклувались про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкувались з дівчатками в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та не створювали умов для отримання дітьми належної освіти. При вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом збоку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вони перебувають у родинному зв`язку, зокрема. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не намагається облаштувати належні умови для повноцінного її розвитку, забезпечити необхідним, не виявляє турботу, навіть цікавість щодо свого сина, тому позов у частині позбавлення відповідачів батьківських прав підлягає задоволенню. Згідно з частиною першою статті 166 Сімейного кодексу України, особа, яка позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Разом з тим, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, як передбачено частиною другою статті 166 вказаного Кодексу. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду, що встановлено частиною третьою статті 166 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. За приписами ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Водночас, згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилялася від належного виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, виявляла не турботу до свого сина. Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову і у частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10.02.2021 і до досягнення повноліття дитиною. Питання судового збору суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України. Відповідно до статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved