Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

На розгляді в Жовтневому районному суді м. Харкова перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Потерпілим у кримінальному провадженні [PERSON] подано цивільний позов, в якому заявлено вимогу про стягнення з обвинуваченого у рахунок відшкодування витрат на лікування - 4 734 грн, моральної шкоди - 100 000 грн, втраченого заробітку - 12 519 грн, витрат на правову допомогу - 6 000 грн, а всього - 123 253 грн. Обгрунтовуючи позов, посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини [PERSON] , він отримав тілесні ушкодження скркднього ступення тяжкості. А саме закритий уламковий перелом діалізі обох кісток правої гомілки в верхній частині із сувом. В процесі лікування, ним витрачено на медичні препарати грошові кошти в сумі 24 734, 00 грн., з яких відповідачем добровільно відшкодовано 20000,00 грн. Також йому завдано моральну шкоду, яка полягає в страждання перенесених у зв`язку із лікуванням, неможливістю самостійно пересуватися та неможливість повноцінної реалізації у суспільстві, переживання стосовно утримання дітей та дружини, відчуття постійних болів в травмованій кінцівці та наслідки струсу мозку, переживання у зв`язку з тривалим відновленням втраченого здоров`я. Оскільки на час ДТП він був працездатний, просить також стягнути втрачений заробіток за три місяця. Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова віл 23 травня 2019 року, залишеного без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 липня 2019 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки. На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на [PERSON] обов`язки періодично прибувати до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. Цивільний позов потерпілого [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування витрат на лікування - 4734 гривні, на відшкодування моральної шкоди 100000 гривень, на відшкодування втраченого заробітку - 12519 гривень, а також витрати на правову допомогу - 6000 грн, а всього стягнути 123253 гривні. Судові витрати на проведення експертних досліджень в розмірі 3432 гривні стягнуто з [PERSON] на користь держави. Речовий доказ - USB флеш-накопичувач «Kingston» зберігати в матеріалах кримінального провадження. Скасувано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2019 року, на автомобіль «Wolksvagen-Passat», р.н. [NUMBER] , повернувши його володільцю [PERSON] . Постановою Верховного суду від 28 січня 2020 року касаційну скаргу захисника Юрченка В. В. задоволено частково. Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 липня 2019 року у кримінальному провадженні щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті судові рішення залишено без зміни. Скасовуючи судові рішення в частині цивільного позову, суд касаційної інстанції зазначив, що задовольняючи позовні вимоги потерпілого, місцевий суд у вироку формально зазначив, що цивільний позов потерпілого підлягає задоволенню. Однак згаданий суд ретельно не перевірив усіх вимог позивача, не оцінив наданих товарних чеків відповідно до ст. 94 КПК та на обґрунтування свого рішення про стягнення із засудженого коштів у рахунок відшкодування завданої шкоди не навів у вироку жодного доказу й розрахунку сум, присуджених на користь потерпілого [PERSON] . Отже, суд належно не виконав положень статей 370, 374 КПК. Попри те, що на вказані порушення закону захисник Юрченко В. В. посилався в апеляційний скарзі, суд апеляційної інстанції не усунув їх із використанням усіх процесуальних можливостей, не дослідив змісту доказів, не проаналізував їх, не зіставив відображених у них конкретних фактичних даних, яких також не зазначив в ухвалі. Замість цього суд обмежився твердженням про те, що цивільний позов вирішено судом першої інстанції за правилами, встановленими в КПК, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав такого рішення. При визначенні розміру суми, яку необхідно стягнути із засудженого у рахунок відшкодування заподіяної потерпілому моральної шкоди, місцевий суд констатував, що вона встановлена з урахуванням перенесеного потерпілим стресу, порушенням способу його життя та життя його родини, пов`язаного з лікуванням, погіршенням стану здоров`я та проходженням курсу лікування, неможливістю працювати та годувати свою родину, частковим добровільним відшкодуванням шкоди. Разом з цим, із судових рішень не вбачається, що суди врахували майновий стан винного, його стан здоров`я та вжили всіх можливостей для справедливого вирішення цивільного позову. Крім того, суд не врахував того, що злочин, за який [PERSON] було засуджено, за формою вини є необережним. Тому рішення суду про стягнення із засудженого (як цивільного відповідача) саме 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди не можна визнати таким, що повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Отже, вирок суду в цій частині також суперечить статтям 370, 374 КПК. Після надходження справи на новий розгляд, на підставі автоматизованого розподілу, головуючим по справі визначено суддю Рубіжного С.О.. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 лютого 2020 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду. 06 березня 2020 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позов, в якому вимоги в частині стягнення втраченого заробітку в сумі 12519,00 грн визнано. В іншій частині вимог просить відмовити. Обгрунтовуючи заперечення проти вимог, зазначає, що копія фіскального чеку з поміткою «4» на суму 792,83 грн. від 13.02.2019 року взагалі не може слугувати доказом, оскільки зміст зазначеного документу неможливо вивчити (окрім сплаченої суми), те саме стосується і фіскального чека на суму 79,60 (взагалі нема тексту). Копія фіскального чека на суму 777,70 грн. Копія квитанції на суму 11700 грн. також не може буди допустимим доказом, оскільки в графі «сума:» міститься друкована цифра «11», далі напис «700» виконаний рукописним текстом. Наявна копія квитанції № 852289 від 02.04.2019р. з якої вбачається, що невідомою особою було сплачено ФОП [PERSON] грошові кошти в розмірі 700,00 грн. за комп`ютерний томограф (без жодного зазначення саме томограф чого - головного мозку, нирок або ж кісток). Копія квитанції № 413442 підтверджує, що [PERSON] здійснив благодійний внесок у розмірі 180 грн. на Благодійний фонд «Меценат», дата здійснення такого внеску взагалі відсутня, причини такого внеску та необхідність відшкодовувати моїм клієнтом таку суму благодійного внеску також відсутня. Згідно виписки №1136/369 від 15.04.2019р. хворому [PERSON] було застосовано та в подальшому запропоновано лікування у вигляді наступних медикаментів (найменування російською мовою): «актовегин», «нерейро», «витацертин», «глюкосат», «кондросат», «армадин», «траксевазин», «медогистин», «веромпирон». Проте, як вбачається з копій квитанцій доданих до позову вбачається, що хворий [PERSON] лікувався нібито лізином, цефтріаксоном, дексалгіном (чеки № 405436), омепразолом (застосовується при лікування печії чек № 405288), фармазолин (засіб для розкладення носу, перший фіскальний чек у додатках до позову), нікотинова кислота (чек № 257844), фраксипарин (чеки № 287469, 186279, 185038, 186175, чек від 17.0.2019р. за №377632020346), - вказаних препаратів нема в жодних призначеннях лікарів. Звертає увагу, що вказані ліки купувалися кожного дня ( а іноді двічі та тричі на день), що з логічної точки зору ставить під сумнів будь-яке тривале призначення лікаря щодо необхідності проходження курсу лікування. У сторони відповідача наявні обґрунтовані сумніви щодо того, що вказані квитанції (чеки) не були отримані у аптекарських закладах, та те, що вони мають будь-яке відношення до лікування потерпілого. Також звертає увагу, що згідно виписки №1136/369 від 15.04.2019р. із медичної картки амбулаторного хворого вбачається, що [PERSON] був хворий на гіпертонічну хворобу 2 ст. та остеохондрозом шийного відділу хребта. У розрізі вказаних хвороб та з огляду на прохання позивача стягнути витрати на медикаменти, які не зазначені у призначеннях лікаря, не можливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями та необхідністю придбавати саме ті ліки, витрати за які зараз стягуються. Щодо необґрунтованості розміру моральної шкоди, зазначає, що позивач взагалі не вказує в чому виразилися його моральні та душевні страждання, в чому відбулась його деорганізація життєвих зв`язків. Позивачем в позові зазначено, що він відчував переживання стосовно утримання дітей та дружини, проте позивачем не надано будь-яких доказів стосовно того, що до ДТП він був працевлаштований та мав стабільний заробіток, а після такого ДТП він повинен був якимось чином організовувати (і як наслідок хвилюватись) утримання дітей. Посилання у цивільному позові на витрати на правову допомогу в розмірі 6 000, 00 грн. є також необгрунтованими на думку сторони захисту, оскільки у справі відсутні будь-які докази того, що такі кошти передавалися позивачем до свого представника для оплати таких послуг. Крім того, договір про надання правової допомоги в справі відсутній, а наданий лише витяг з нього, в якому не вбачається порядку розрахунків за надання адвокатських послуг. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Позивач зазначив, до теперішнього часу продовжує лікування, відчуває постійну біль, внаслідок чого обмежений у пересуванні, не може працювати, повноцінно спілкуватися та проводити час з дітьми та дружиною. Після отриманих травм, йому було призначено другу групу інвалідності та в подальшому на теперішній час встановлено третю групу інвалідності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов в частині стягнення майнової шкоди визнав. Таккож визнав всі обставини щодо своєї вини завдання шкоди здоров`ю позивачу. проти позову в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу заперечував. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так в судовому засіданні було встановлено, що 8 лютого 2019 року приблизно о 18 год 35 хв., [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Wolksvagen-Passat», р.н. [NUMBER] , рухався по пр.-ту Любові Малої в м. Харкові з боку вул. Грушевського в напрямку вул. Китаєнка. Під час руху по вказаному проспекту, [PERSON] проявив неуважність та, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу «зебра», грубо порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України та допустив наїзд на [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а саме: закритий уламковий перелом діалізів обох кісток правої гомілки в верхній третині із зсувом. Висновком судово-медичної експертизи № 12-14/135-А/19 від 14.03.2019 р., відповідно до якого у [PERSON] мали місце ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, садина і синці обличчя, які в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; закритий уламковий перелом діалізів обох кісток правої гомілки в верхній третині із зсувом, відноситься до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я. Зазначене встановлено вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року, яким останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.1 ст. 286 КК України. Відповідачем визнано вимогу про стягнення втраченого заробітку в сумі 12519 грн., відповідно до ч.2 ст. 1195 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що підстав для відмови у прийнятті визнання позову не існує, суд задовольняє вимоги в цій частині. Вирішуючи спір щодо відшкодування витрат на лікування, суд зазначає наступне. Згідно ч.ч.1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. В силу ч.ч.3,4 ст. 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. Згідно ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Позивачем зазначено, що витрати на лікування складали 24734,00 грн., з яких відповідач добровільно сплатив 20000,00 грн.. Як вбачається з копій медичної документації, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 08.02.2019 по 05.03.2019, що підтверджується випискою №3266 та довідкою від 27.04.2020 з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садна і синці обличчя, закритий уламковий перелом діалізів обох кісток правої гомілки в верхній третині із зсувом. Встановлений зовнішній стрижневий апарат фіксації. Також з аналогічним діагнозом позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 03.04.2019 по 15.04.2019, що підтверджується випискою № 1136/369. (т.1 а.с. 3-7, т.2 а.с.13).) В судовому засіданні за участю сторін та представників досліджувались оригінали квитанцій та чеків на придбання медичних препаратів, наданих позивачем (т.2 а.с.13-15). З досліджених квитанцій вбачається, що медичні препарати придбали у період перебування позивача на лікуванні. Як зазначено позивачем, ліки придбались за призначенням лікарів, також придбались супутні ліки для підтримки та профілактики стану здоров`я. За рекомендаціями лікарів придбались знеболюючи мазі, гелі, проти закладення носу краплі, оскільки був зламаний ніс та ускладнено дихання. Оцінюючи надані квитанції, суд вважає їх належними та допустимими доказами витрат на лікування, які за їх показаннями відповідають призначеним лікам та застосовуються для лікування травм, яки виникли внаслідок ДТП., проте не в повному обсязі. За розрахунком наданих чеків, загальна сума витрачених грошових коштів складає 25327, 28 гривні, з яких 20000 грн. відшкодовано відповідачем, відповідно різниця складає 5327, 28 гривні. При цьому, суд не приймає до уваги чеки та квітинці на суми: 79,60 грн - неостерил (антибактеріальний засіб), 127,66 грн - риабал, фітосвечи (лікування кішечника), 117,00 грн (невтановлено, яка послуга), 19,68 грн. (неможливо становити призначення), 15,52 грн. -магникор (лікування серця), 68, 20 грн. та 475,15 грн (невстановлено призначення витрат), 115, 00 грн - кальций д-3, 180 грн.-добровільний благодійний внесок, загальна сума складає 1197,81 грн. Враховуючи зазначене, суд задовольняє частково вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4129, 47 грн. (5327,28-1197,81) Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно ч. 1, п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Частиною 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктами 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як зазначає позивач, внаслідок ДТП їй спричинено моральну шкоду, страждання перенесених у зв`язку із лікуванням, неможливістю самостійно пересуватися та неможливість повноцінної реалізації у суспільстві, переживання стосовно утримання дітей та дружини, відчуття постійних болів в травмованій кінцівці та наслідки струсу мозку, переживання у зв`язку з тривалим відновленням втраченого здоров`я. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу були спричинені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, садина і синці обличчя, закритий уламковий перелом діалізів обох кісток правої гомілки в верхній третині із зсувом, що підтверджується копіями медичної документації. На його утриманні є двоє малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] (т.1 а.с.23-25) Позивача також зазначає, що після ушкодження здоров`я він став інвалідом та на час розгляду справи йому встановлено третю групу інвалідності, він не може працювати , продовжує лікування, відчуває постійні болі, не може повноцінно проводити час із сім`єю. Згідно довідки МСЕК від 09.07.2021р. - позивача повторно оглянуто та присвоєна третя група інвалідності з 01.08.2021 до 01.08.2023 року (т.2 а.с. 16). При цьому, оскільки відповідач взагалі не визнає вимоги про відшкодування моральної шкоди та враховуючи вимоги ч.4 ст. 1193 ЦК України, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо його майнового та сімейного стану. При цьому не надано доказів щодо скрутного матеріального становища відповідача. Проте виходячи з засад розумності та справедливості та усталеної судової практики, висновки суду касаційної інстанції при розгляді кримінальної справи, враховуючи, що [PERSON] , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого позивач отримав такі тілесні ушкодження, беручи до уваги їх характер, обставини спричинення шкоди, фізичні та моральні страждання позивача, лікування та наслідки ушкоджень, а саме встановлення 3 групи інвалідності, обмеження щодо певних видів робіт, суд вважає можливим визначити розмір грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 70 000 грн. На підставі чого, позов частині вимог про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. В силу п.п. 2,6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору. Оскільки загальний розмір стягнення складає 86648,47 грн., з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 866, 48 грн.. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. При цьому між позивачем та адвокатом Скородєловим С.В. було укладено договір від 18 квітня 2019 року про надання правової допомоги у кримільному проваджені, відповідно до протоколу узгодження між сторонами договору, надані послуги: вивчення матеріалів кримінального провадження - 2 години, підготовка позову - 3 год., формування та подача позову - 1 година, участь у судових засіданнях 2 год.. Також сторонами договору складено акт прийому - передачі правової допомоги, вартість якої визначена у розмірі 6000 грн, виходячи з розрахунку 741,20 грн. за годину роботи. (т.1 а.с. 24-27) Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати позивача на оплату послуг адвоката в кримінальному провадженні не відносяться до витрат по даній справі, в силу ч.1 ст. 133 ЦПК України, на підставі чого не підлягають стягненню з відповідача в такому порядку. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що витрати на правову допомогу підлягають частковому стягненню в сумі 4447,20 грн грн., з урахуванням роботи адвоката щодо цивільного судочинства (741,2 х 6годин). При цьому суд не враховує заперечення сторони відповідача, щодо відсутності документів, підтверджуючих сплату витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року. На підставі викладеного та

Outcome: partial