Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 16934,92 грн., покликаючись на те, що 22.02.2017 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №KF032664-AN, згідно якого останній отримав кредит в сумі 20 000,00 гривень з кінцевим терміном повернення 21.02.2020 року та сплатою за користування кредитом 0,01% річних, а також зобов'язався повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом. Однак, відповідач не виконує свої зобов'язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого станом на 24.09.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 16934,92 грн. Ухвалою суду від 20.11.2018 року замінено позивача у справі з ПАТ «ВіЕс Банк» на АТ «ТАСКОМБАНК». Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, згідно якого позов підтримує та просить задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином, з дотриманням вимог ст.128 ЦПК України, повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у його відсутності, з винесенням заочного рішення, на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 22.02.2017 року між ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є АТ «ТАКСОМБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №KF032664-AN, згідно якого останній отримав кредит в сумі 20 000,00 гривень з кінцевим терміном повернення 21.02.2020 року та сплатою за користування кредитом 0,01% річних, а також зобов'язався повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом /а.с.4-5/ Пунктом 5.1.4 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині за умови настання будь-якої з наступних обставин: прострочення позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; сума простроченої заборгованості за кредитним договором перевищує розмір кредиту більш як на десять відсотків; надання позичальником недостовірних даних в банк при оформленні кредиту. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1. ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку Відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов'язання по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість по договору №KF032664-AN від 22.02.2017р., яка згідно розрахунку заборгованості /а.с.10/ станом на 24.09.2018 року становить 16934,92 грн., що включає в себе: -14423,02 гривень - заборгованості по кредиту; -0,74 гривень - заборгованість по відсотках; -2317,18 гривень - комісія; -193,98 гривень - пеня. Пунктом 8.2. кредитного договору встановлено, що за несвоєчасне повернення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Також, з матеріалів справи видно, що позивач 06.03.2018 року направляв відповідачу повідомлення-вимогу про усунення допущених порушень /а.с.11,12/, однак останній належним чином не відреагував та зобов'язань за вищезгаданим договором кредиту не виконав. Крім того, з матеріалів справи видно, що загальними зборами ПАТ «ВіЕс Банк» та АТ «ТАСКОМБАНК» 22.05.2018 року прийнято рішення про приєднання ПАТ «ВіЕс Банк» до АТ «ТАСКОМБАНК», тобто правонаступником всіх прав і обов'язків ПАТ «ВіЕс Банк» є АТ «ТАСКОМБАНК» /а.с.28-32/. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що дійсно у [PERSON] наявна заборгованість по кредитному договору №KF032664-AN від 22.02.2017р., відповідач в судове засідання не з'явився та не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивача, а тому позов слід задоволити. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як видно з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено 1762,00 грн. судового збору, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача

Outcome: approved