Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. У обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного кредитного договору №МКА/Ш-031 від 28.02.2008 (далі кредитний договір), [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 000 грн та зобовязувався повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, у строки та в порядку, передбаченому договором. Окрім того, 28.02.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки, відповідно до яких останні поручалися перед банком за виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] не надавав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, і таким чином, не виконав своїх зобовязань. У звязку із цим, станом на 18.11.2015 [PERSON] має заборгованість 33\~463,40 грн. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 10.11.2010 з відповідачів на користь позивача було стягнуто 6343,28 грн. Посилаючись на зазначене вище, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 27\~120,12 грн заборгованості за кредитним договором, як різницю між поточною заборгованістю та сумою коштів, вже стягнутих за рішенням суду. Представник позивача у судове засідання не зявився, проте у позовній заяві представник позивача [PERSON] просить суд розглянути справу без присутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, проте у заяві від 15.02.2016 він просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі у розмірі 27\~120,12 грн, які зобовязується погасити найближчим часом. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Відповідно до укладеного між позивачем та [PERSON] кредитного договору, [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 000 грн та зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строк до 1 лютого 2010 року (а.с. 13-16). З метою забезпечення своєчасності виконання зобовязань за кредитним договором 28 лютого 2008 року між позивачем та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки № МКА/Ш-031/2, № МКА/Ш-031/3 та № МКА/Ш-031/1, відповідно (а.с. 18, 19). Згідно з умовами зазначених вище договорів поруки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] поручилися перед позивачем за виконання [PERSON]у повному обсязі усіх обовязків, що виникли з кредитного договору. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в обумовленому сторонами розмірі. У свою чергу, [PERSON] зобовязання за кредитним договором не виконував належними чином, оскільки своєчасно не надавав позивачу кошти для погашення кредиту, у звязку із чим станом на 18 листопада 2015 року [PERSON] має заборгованість за кредитом в сумі 33\~463,40 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5, 6). Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2010 року з відповідачів на користь позивача було стягнуто 6343,28 грн (а.с. 4). Отже, різниця між сумою заборгованості [PERSON] за кредитом та коштами, стягнутими за рішенням суду, становить 27\~120,12 грн (33463,40 - 6343,28 = 27120,12). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із договору позики, забезпеченої порукою, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Окрім того, згідно зі статтями 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оскільки судом установлено, що [PERSON] належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконує, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] поручилися перед позивачем за виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, у позивача виникло право звернення до суду із позовом про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором з усіх відповідачів. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити повністю. Пунктом 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Звертаючись до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1378 грн (а.с.1), а отже ці кошти відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідачів у рівних частинах.

Outcome: approved