Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що 01 листопада 2014 року вона [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського управління юстиції в Одеській області, актовий запис про шлюб №103. Після одруження позивачка стала « [PERSON] ». Від даного шлюбу дітей немає. Як зазначає позивачка, що подружні відносини між ними припинені. Основна причина розпаду сім`ї це різниця характерів, відсутність між нею та відповідачем взаєморозуміння щодо ведення господарства і сімейних відносин, відсутність довіри, а подружні відносини між ними не підтримуються. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникають сварки, що впливає на її психічний стан, тим саме кожного разу спричиняє їй великих душевних страждань. Позивачка також в позовній заяві вказує, що відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутність проблем, які у неї, відповідач не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено та за глибоким переконанням позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Таким чином, позивачка та відповідач припинили шлюбні стосунки, перестали проживати разом, вести спільне господарство, проявляти турботу один до одного, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить як інтересам позивачки, так інтересам відповідача. Крім того, позивачка зазначає, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а вона [PERSON] , [INFO] , не має наміру зберегти шлюб. Позивачка вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя її з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Також позивачка вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а всі спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. В прохальній частині позовної заяви позивачка просить суд: 1.Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі. 2.Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 3.Розірвати шлюб, між нею [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), та відповідачем [PERSON] , [INFO] , зареєстрований шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського управління юстиції в Одеській області, актовий запис №103. 4.Стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий), на користь [PERSON] , [INFO] , (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок. 21 жовтня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Прийнято рішення про проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено проведення судового засідання на 14 грудня 2020 року (а.с.21). Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачеві про його процесуальній права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. Відповідно до наявного в матеріалах справи супровідного листа від 21 жовтня 2020 року на зареєстроване місце проживання відповідача було направлено рекомендованим відправленням за вихідним №491/896/20/6175/2020 копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї документами (а.с.22), вказане відправлення відповідач отримав 07 листопада 2020 року, що підтверджується «Повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення» (а.с.25). З наведеного вбачається, що відповідач отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України, не скористався. У судове засідання 14 грудня 2020 року сторони по справі не з`явилися. При цьому, суд враховує клопотання представника позивачки адвоката Бурлака С.А., повноваження якого підтверджені копією ордеру серії ОД №090776 від 05 жовтня 2020 року (а.с.10), в якому він просить провести розгляд справи без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.36). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був сповіщений належним чином, що підтверджується «Повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення» (а.с.25). Будь-яких заяв та клопотань на адресу суду від нього не надходило, причини свої неявки суду не повідомив. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянки України серії [NUMBER] виданого 14 листопада 2014 року Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.8). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Ананьївської міської ради №570 від 20 жовтня 2020 року про реєстрацію місця проживання особи (а.с.19). Судом встановлено, що позивачка та відповідач 01 листопада 2014 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, про що було складено відповідний актовий запис №103, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлю серії [NUMBER] виданого 01 листопада 2014 року (а.с.7). Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що предебачено частиною 1 статті 4 ЦПК України. Зі змісту частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З позовної заяви вбачається, що подружні відносини між ними припинені. Основна причина розпаду сім`ї це різниця характерів, відсутність між нею та відповідачем взаєморозуміння щодо ведення господарства і сімейних відносин, відсутність довіри, а подружні відносини між ними не підтримуються. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникають сварки, що впливає на її психічний стан, тим саме кожного разу спричиняє їй великих душевних страждань. На думку позивачки, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя її з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, тому вона звернулася до суду з відповідною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем по справі [PERSON] . Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймаючи до уваги ті обставини, які зазначені в позовній заяві, що сім`я позивачки та відповідача розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. В зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачкою [PERSON] в розмірі 840,80 грн., які пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позовної заяви до суду підлягають стягненню на її користь з відповідача [PERSON] . Згідно зі статтею 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до статті 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved