Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Наприкінці вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 13 лютого 2014 року між нею та ПрАТ «СК «ВУСО» був укладений договір №1207935-02-10-01 добровільного страхування транспортного засобу на умовах Правил добровільного страхування наземного транспорту. За умовами якого [PERSON] застрахувала свої майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Honda Accord», номерний знак [NUMBER], а ПрАТ «СК «ВУСО» зобов'язався протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування з розміром страхової суми 35000 гривень. 13 лютого 2014 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «ВУСО» була укладена додаткова угода №1 до договору добровільного страхування наземного транспортного №1207935-02-10-01, за умовами якої було збільшено розмір страхової суми до 316000 гривень. 14 травня 2014 року [PERSON] та ПрАТ «СК «ВУСО» уклали додаткову угоду №2 до договору добровільного страхування наземного транспорту №1207935-02-10-01 від 13 лютого 2014 року, за умовами якої розмір страхової суми збільшився та становить 395000 гривень. 21 травня 2014 року о 14 годині 30 хвилин сталась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки «Honda Accord», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автобусом «БАЗ», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якої автомобіль марки «Honda Accord», номерний знак [NUMBER], отримав значні пошкодження. [PERSON] негайно, як передбачено умовами договору страхування повідомила ПрАТ «СК «ВУСО» та Бориспільське ВДАІ про настання страхового випадку. На місце дорожньо-транспортної пригоди прибули працівники ДАІ, які проведи огляд місця події та склали схему дорожньо-транспортної пригоди. Крім цього, аварійний комісар, який прибув на місце дорожньо-транспортної пригоди контролював порядок оформлення документів та наполягав на негайному проведенні медичного обстеження. У зв'язку з тим, що оформлення події дорожньо-транспортної пригоди потребувала тривалого часу, а умови договору страхування передбачають обов'язковість обстеження на стан сп'яніння за вимогою страхового комісара працівники ДАІ провели драг-тест. За результатами якого було встановлено, що стан сп'яніння [PERSON] - тверезий. 22 травня 2014 року позивач звернулась до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування та вжила всіх необхідних заходів щодо оформлення необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування. Однак, ПрАТ «СК «ВУСО» не здійснило виплату страхового відшкодування, а натомість направив на адресу позивача лист від 08 серпня 2014 року №3514, яким повідомив, що змушений відмовити у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що відповідно до положення п.14.3 договору добровільного страхування наземного транспорту від 13 лютого 2014 року [PERSON] мала протягом двох годин з моменту дорожньо-транспортної пригоди пройти медичне освідування на предмет алкогольного, наркотичного або токсичного сп'яніння в закладах охорони здоров'я на вимогу аварійного комісара або компетентних органів. Позивач вважає дану відмову у виплаті страхового відшкодування незаконною. Саме тому [PERSON] просить суд, з урахуванням зміненої позовної заяви в порядку ст.31 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, франшизу у розмірі 500 гривень, стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на її користь страхове відшкодування у розмірі 252816 гривень 99 копійок, а також моральну шкоду, спричинену внаслідок неправомірних дій та бездіяльності у розмірі 10000 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник ПрАТ «СК «ВУСО» Герасименко Р.І. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що твердження позивача про те, що відмова у виплаті страхового відшкодування є безпідставною та незаконною не відповідає дійсності, з огляду на те, що [PERSON] була ознайомлена з необхідністю проходження медичного огляду у закладі охорони здоров'я аварійним комісаром на місці дорожньо-транспортної пригоди та оператором кол-центру під час телефонного дзвінка страхувальника, а тому свідомо не виконала обов'язок щодо проходження медичного огляду на предмет алкогольного, наркотичного та токсичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я. Разом з тим, [PERSON] не надала доказів, які б підтверджували обґрунтуванням морального відшкодування у розмірі 10000 гривень. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки «Honda Accord», номерний знак [NUMBER], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.7). 13 лютого 2014 року [PERSON] та ПрАТ «СК «ВУСО» уклали договір добровільного страхування наземного транспорту №1207935-02-10-01. За умовами якого [PERSON] застрахувала свої майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Honda Accord», номерний знак [NUMBER]. [PERSON] зобов'язалась своєчасно і в повному обсязі сплачувати страхові платежі, а ПрАТ «СК «ВУСО» зобов'язався протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування. Крім цього, умовами даного договору було визначено, що страхова сума за договором складає 35000 гривень, а страховим випадком визначено дорожньо-транспортну пригоду (а.с.8-10). Відповідно до укладеної додаткової угоди №1 до договору добровільного страхування наземного транспорту №1207935-02-10-01 від 13 лютого 2014 року [PERSON] та ПрАТ «СК «ВУСО» погодили між собою, що розмір страхової суми за договором складає 316000 гривень (а.с.212-214). Згідно з додатковою угодою №2 від 14 травня 2014 року до договору добровільного страхування наземного транспорту №1207935-02-10-01 від 13 лютого 2014 року сторони домовились про збільшення страхової суми за договором та встановили її на рівні 395000 гривень (а.с.215). Факт набрання чинності даною додатковою угодою підтверджується квитанцією про сплату страхового платежу за договором в сумі 2331 гривень 10 копійок, згідно п.3.4 договору (а.с.216). 21 травня 2014 року о 14 годині 30 хвилин в м. Бориспіль по вул. Київський Шлях, водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Honda Accord», номерний знак [NUMBER], виїжджаючи з другорядної дороги на головну не надала переваги в русі, в результаті чого допустила зіткнення з транспортним засобом, автобусом «БАЗ», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказана обставина підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2014 року (а.с.54), Тому, за правилами ч.3 ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає. Позивач негайно, як передбачено умовами договору страхування, повідомила Бориспільське ВДАІ та ПрАТ «СК «ВУСО» про настання страхового випадку. Саме тому, через 30-40 хвилин на місце дорожньо-транспортної пригоди прибули працівники ДАІ, які провели огляд місця події і почали складати схему ДТП та відбирати пояснення у її учасників. Крім того, на місце дорожньо-транспортної пригоди через 15-30 хвилин прибув страховий комісар ПрАТ «СК «ВУСО», який контролював порядок оформлення події дорожньо-транспортної пригоди та наполягав на тому, щоб [PERSON] пройшла медичне обстеження на предмет алкогольного, наркотичного та токсичного сп'яніння. Оскільки оформлення події дорожньо-транспортної пригоди потребувало тривалого часу, а умови договору страхування передбачали обов'язковість обстеження на стан сп'яніння працівники ДАІ перевірили стан алкогольного сп'яніння [PERSON] за допомогою дарг-тесту. Даний тест був проведений працівниками ДАІ відповідно до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджений спільним Наказом МВС та МОЗ України від 09 вересня 2009 року. При цьому, стан на сп'яніння [PERSON] було визначено як тверезий. Враховуючи численні пошкодження автомобіля марки «Honda Accord», номерний знак [NUMBER], після оформлення події дорожньо-транспортної пригоди працівниками ДАІ було викликано евакуатор, який відвантажив автомобіль з автодороги та евакуював його на майданчик для подальшої оцінки. При цьому, страховий комісар, пересвідчившись, що усі вимоги договору страхування виконано належним чином, наголосив, що [PERSON] обов'язково має прибути до страхової компанії для подання заяви про виплату страхового відшкодування потягом двох днів з дати дорожньо-транспортної пригоди. 22 травня 2014 року [PERSON]звернулась до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування, та вжила усіх заходів щодо оформлення необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування, відповідно до умов п.11.2 та розділу 15 Договору добровільного страхування. Так, Бориспільським ВДАІ була видана відповідна довідка про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.11). Згідно якої автомобіля марки «Honda Accord», номерний знак [NUMBER], отримав пошкодження: капоту, лівого крила, переднього бамперу, радіатору, внутрішні пошкодження, передньої та лівої фари. В подальшому, відповідно до умов договору страхування, вказаний автомобіль був доставлений для повного огляду та оцінки шкоди до СТО офіційного дилера компанії «Хонда» - ТОВ «Прайд Авто Центр». Після проведення повного комп'ютерного та технічного дослідження (за системою AUDATEX) пошкоджень автомобіля на сервісному СТО «Хонда» - ТОВ «Прайд Авто Центр», було складено ремонтну калькуляцію №а506 від 11 червня 2014 року із зазначенням вартості відновлювальних робіт. Згідно калькуляції та рахунку на оплату, загальна вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складала 253316 гривень 99 копійок (а.с.13). Вказані документи також були надані ПрАТ «СК «ВУСО» для проведення виплати страхового відшкодування. Проте, ПрАТ «СК «ВУСО» не здійснив виплату страхового відшкодування. Натомість направив на адресу позивача лист №3514/615603 від 08 серпня 2014 року, яким відмовив [PERSON] у виплаті страхового відшкодування (а.с.12). У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Проте, суд не погоджується з доводами позивача щодо того, що відповідальність за спричинену шкоду має нести водій автомобіля [PERSON] у розмірі 500 гривень - суми франшизи, що мотивовано наявністю у нього договору обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів, яку сплачує безпосередньо сама застрахована особа у випадку дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано саме [PERSON], а не [PERSON], тому і покладення на нього зобов'язання щодо відшкодування спричиненої шкоди у розмірі франшизи у сумі 500 гривень є неприпустим. Відповідно до ст.979 ЦК України та ст.16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п.2 ч.1 ст. 988 ЦК України, п.2 ст.20 Закону України «Про страхування» та п.11.2 договору страхування, страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику. Відповідно п.3 ч.1 ст.988 ЦК України та п.п.11.3-11.4 та розділу 16 договору страхування, у разі настання страхового випадку відповідач зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк встановлений договором, а саме: протягом 25-ти робочих днів з моменту отримання всіх необхідних документів, які підтверджують настання страхового випадку скласти страховий акт та протягом 5-ти робочих днів після складення такого акту здійснити виплату страхового відшкодування. Відповідно до вимог закону страховий акт визначає подію дорожньо-транспортної «страховим випадком» і зазначає суму відшкодування. Враховуючи ту обставину, що сума відшкодування згідно кошторису та рахунку СТО офіційного дилера - ТОВ «Прайд Авто Центр» - була складена і надана страховику 11 червня 2014 року, то відповідно рішення про виплату і сама виплата мала бути здійснені не пізніше 25 липня 2014 року. При цьому, у разі відмови у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СК «ВУСО» згідно умов п.11.5 договору зобов'язаний протягом 5-ти робочих днів з моменту складання страхового акту письмово повідомити страхувальника причини відмови. Тобто таке повідомлення мало бути також не пізніше 25 липня 2014 року. Всупереч викладеному, ПрАТ «СК «ВУСО» не здійснив виплату страхового відшкодування та не повідомив про відмову у її здійсненні у вказані строки. У відповідності до положення ст.991 ЦК України та ст.26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом. Таким чином, відповідно до положень цього Закону договором страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, але які не суперечать вимогам закону. Отже, враховуючи зазначені вимоги закону, правових підстав для відмови у виплаті [PERSON] страхового відшкодування в межах страхової суми згідно п.3.2 договору не існувало. Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Тобто те, яка саме подія визнається страховим випадком зазначається у договорі страхування. Виходячи зі змісту цих норм, коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Слід також враховувати, що закон пов'язує обов'язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником. Так, згідно розділу 1 договору добровільного страхування від 13 лютого 2014 року «Тлумачення ключових понять» та п.4.1. даного договору, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода. Факт настання страхового випадку підтверджується документами, що надані страховику - відповідно до умов розділу 15 договору добровільного страхування. Усі, передбачені умовами договору документи були надані [PERSON], окрім протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп'яніння відповідно до п.15.13 договору. Проте, ПрАТ «СК «ВУСО» не висував вимогу про надання зазначеного протоколу. Крім того, як вбачається з матеріалів справи факт відсутності у позивача стану сп'яніння підтверджується даними довідки Бориспільського ВДАІ про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.11). Дана довідка містить дані про проведене освідування на стан сп'яніння, як це передбачено законодавством. Згідно п.1.6. Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09 вересня 2009 року, огляд проводиться: уповноваженою особою Державтоінспекції МВС на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). При цьому, відповідно до п1.7 та п.1.8 вказаної Інструкції передбачено, що огляд на стан сп'яніння проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на проведення такого огляду відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці транспортного зупинки засобу, або його незгоди з результатами огляду, проведеного уповноваженою особою Державтоінспекції МВС, або у разі дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані. Пунктом 2.10 Інструкції також передбачено, що результати огляду на стан сп'яніння водія транспортного засобу зазначаються у відповідних графах протоколу про адміністративне правопорушення. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Зважаючи на те, що освідування на стан сп'яніння (драг-тест) проводився спеціальними технічними засобами з відповідними характеристиками, його показники були роздруковані на папері, який разом із довідкою про дорожньо-транспорту пригоду було надано позивачем до ПрАТ «СК «ВУСО». Також враховуючи те, що законом та договором визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, а згідно вимог закону документом, який підтверджує факт такої події є довідка про дорожньо-транспортну пригоду, то у ПрАТ «СК «ВУСО» були відсутні правові підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Суд вважає, що відповідач помилково трактує вимоги п.14.3 договору страхування зазначаючи, що договором передбачена обов'язковість проходження медичного огляду на предмет сп'яніння в закладах охорони здоров'я. Оскільки даним положенням договору визначено, що проходження медичного огляду на предмет сп'яніння в закладах охорони здоров'я обов'язкове при наявності вимоги аварійного комісара або компетентного органу. Аналізуючи умови договору страхування суд не може визнати кол-центр ПрАТ «СК «ВУСО» компетентним органом. До того ж змісту пояснювальної записки [PERSON] уточнила під час розмови з співробітником кол-центру ПрАТ «СК «ВУСО» місце проходження медичного огляду на стан сп'яніння, на що їй було рекомендовано уточнити дану інформацію у інспектора ДАІ (а.с.246). Крім того, зі змісту дослідженого судом запису телефонної розмови позивача та кол-центру щодо повідомлення про страховий випадок, неможливо зробити висновок про наявність вимоги пройти медичне обстеження на стан сп'яніння в закладах охорони здоров'я, а [PERSON] було рекомендовано звернутись на допомогою до працівників ДАІ, що і було виконано позивачем на місці дорожньо-транспортної пригоди Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працював страшим інспектором ВДАІ з обслуговування Бориспільського району. 21 травня 2014 року дійсно сталась дорожньо-транспортна пригода, яку він оформлював. Крім цього, на місце дорожньо-транспортної пригоди прибув також аварійний комісар, який сфотографував схему дорожньо-транспортної пригоди. Оформлення дорожньо-транспортної пригоди тривало близько 3 годин, водій [PERSON] була твереза. Будь-яких вимог від аварійного комісара щодо оформлення дорожньо-транспортної пригоди не було. Аварійний комісар з водієм відходив та надавав якісь документи на підпис, прямо на капоті автомобіля. Аварійний комісар не вимагав, щоб [PERSON] їхала на обстеження на стан сп'яніння в лікарню. Дійсно, аварійний комісар був присутнім поряд під час проведення драгер-тесту, жодних заперечень щодо проведення тесту не висловлював. Тест на стан алкогольного сп'яніння проводили сертифікованим приладом «Драгер», результат визначається в одиницях проміле. Тест було проведено приблизно через 2,5 - 3 години після дорожньо-транспортної пригоди. В лікарню для освідування [PERSON] не направлялась, оскільки жодних підозр щодо стану алкогольного сп'яніння не було. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працював аварійним комісаром в ПрАТ «СК «ВУСО». Він отримав повідомлення з кол-центру про дорожньо-транспортну пригоду та виїхав на місце дорожньо-транспортної пригоди в м. Бориспіль по вул. Київський Шлях. Учасниками дорожньо-транспортної пригоди були автомобіль марки «Honda Accord» та автобус. Відповідно до своїх обов'язків свідок описав місце події, сфотографував, поспілкувався з учасниками дорожньо-транспортної пригоди, а потім супроводжував справу до виплати або відмови у проведенні виплати. Свідок роз'ясняв [PERSON] про освідування і вона розписалась, що повідомлена про необхідність проходження освідування. Свідок залишався на місці події до закінчення огляду. В присутності свідка позивач не проходила тестування на стан алкогольного сп'яніння. За правилами ч.1 та ч.2 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Досліджуючи матеріали цивільної справи та подані сторонами доказами в їх сукупності, суд критично оцінює покази свідка [PERSON] про наявність з його сторони вимог щодо проходження додаткового обстеження в закладах охорони здоров'я. Суд робить такий висновок також виходячи з того, що даний свідок будучи аварійним комісаром, тобто працівником ПрАТ «СК «ВУСО», є зацікавленою особою на стороні відповідача. Враховуючи загальні принципи цивільного законодавства, визначені п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Під час укладення договору добровільного страхування наземного транспорту, а також під час сплати страхових платежів по договору [PERSON] обгрунтовано розраховувала на захист своїх інтересів. Суд враховує ту обставину, що [PERSON] на момент дорожньо-транспортно пригоди не перебувала у стані алкогольного спяніння, а також те, що [PERSON]добросовісно виконала умови договору страхування. Тому суд вважає, що однобоке трактування ПрАТ «СК «ВУСО» п.14.3 договору страхування, дає можливість суду зробити висновок про формалізм підходу відповідача при вирішенні питання про виплату страхового відшкодування. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь [PERSON] підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі та в межах страхової суми, передбаченої договором добровільного страхування наземного транспорту, у розмірі 252816 гривень 99 копійок. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст.1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до положень ч.1, п.3 ч.2 та ч.3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням її майна При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з'ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Суд приймає до уваги посилання [PERSON], що в результаті дорожньо-транспортної пригоди вона перенесла сильне нервове потрясіння та переживання, що, зокрема, пов'язано саме з тим, що ПрАТ «СК «ВУСО» ухиляється виплачувати страхове відшкодування, затягуванням строків розгляду страхового випадку та подальшою відмовою у виплаті відшкодування. У зв'язку з чим, позивач тривалий час була позбавлена можливості використовувати свій автомобіль через неможливість проведення його відновлювального ремонту саме з вини ПрАТ «СК «ВУСО». Адже, пошкодження її транспортного засобу призвело до того, що їй довелось докладати значних додаткових зусиль для виконання своїх побутових обов'язків, порушило звичайний розпорядок роботи та життя. Зважаючи на це, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає, що з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь [PERSON] належить стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Саме такий розмір відшкодування моральної шкоди, суд вважає, є належним в даному випадку. Крім того, на підставі ч.3 ст.88 ЦПК України з ПрАТ «СК «ВУСО» в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2528 гривень 99 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial