Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного Кредитного договору б/н від 23.09.2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, що передбачені договором. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, [PERSON] банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. Відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт надає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою [PERSON]. Власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачений п. 2.1.1.5.7 Умов та Правил надання банківських послуг. Також вказує, що пунктом 1.1.3.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни [PERSON] та інших невідємних частин Договору, за умови інформування Позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору. Згідно статтей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених умов договору відповідачка зобовязання за договором належним чином не виконала. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідачка [PERSON] станом на 15.11.2017 року має заборгованість в сумі 35334 грн. 21 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 7309 грн. 93 коп.; заборгованості по процентах за користування кредитом 9684 грн. 02 коп.; пені 16181 грн. 49 коп.; штрафу (фіксована частина) 500 грн.; штрафу (процентна складова) 1658 грн. 77 коп. А тому, просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 23.09.2005 року в сумі 35334 грн. 21 коп. та судовий збір. Ухвалою суду від 07.02.2018 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судове засідання представник позивача, не зявився не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Разом з позовною заявою позивачем подано письмове клопотання про розгляд справи у відсутність представника, в якому він одночасно вказує, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. В судовому засіданні 19.04.2018 року відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково, а саме визнала заборгованість по тілу кредиту на суму 7309 грн. 93 коп., заборгованість по процентах на суму 9684 грн. 02 коп. та заборгованість зі сплати штрафу на суму 500 грн. Також просила врахувати вимоги ст. 61 Конституції України та застосувати ст. 551 ЦК України - зменшивши розмір пені, яку просить стягнути з неї позивач. В судовому засіданні 19.04.2018 року та 14.05.2018 року представник відповідачки [PERSON] [PERSON] підтримав позицію відповідачки та просив врахувати, що відповідачка визнає позов частково та не заперечує проти стягнення з неї заборгованості по тілу кредиту, процентах, а також штрафу на суму 500 грн. Крім того, просив врахувати, що його довірителькою було заявлене клопотання про застосування вимог ст. 551 ЦК України, тому просив суд його задовольнити, зменшити розмір пені, яку просить стягнути з відповідачки [PERSON] позивач, якщо таке нарахування пені підтверджується належними доказами. Суд, заслухавши пояснення відповідачки [PERSON], її представника [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 23.09.2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачкою [PERSON] був укладений Кредитний договір б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, [PERSON], з чим і погодилася Позичальник [PERSON] при укладенні договору (а.с. 18). Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] кредитні кошти отримала та користувалася ними, однак своє зобовязання за Кредитним договором б/н від 23.09.2005 року не виконала, оскільки не здійснювала платежів достатніх для погашення її договірних зобовязань з оплати кредиту та відсотків за його користування, в звязку з чим станом на 15.11.2017 року має заборгованість по тілу кредиту в сумі 7309 грн. 93 коп., по відсотках за користування кредитом в сумі 9684 грн. 02 коп., що стверджується розрахунком заборгованості гр. [PERSON] (а.с. 7-17), суд приходить до висновку про стягнення вказаних сум з відповідачки [PERSON] на користь позивача. Разом з тим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідачки [PERSON] штрафних санкцій, виходячи із наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Застосування позивачем за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15) та від 11.10.2017 (справа №347/1910/15-ц). Як вбачається з Умов та Правил надання банківських послуг, які діяли на момент укладення Кредитного договору, а саме станом на 23.09.2005 року, Позичальник [PERSON] взяла на себе зобовязання спалити [PERSON] штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову при допущенні нею порушення строків платежів по любому із грошових зобовязань, передбачених даним договором більше ніж на 120 днів (п. 8.6 Умов та Правил), тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки [PERSON] штрафів (фіксованої частини та процентної складової) є правомірними. Зобовязань зі сплати пені, які взяла б на себе відповідачка, Умови та Правила надання банківських послуг, які діяли на момент укладення між сторонами Кредитного договору, не передбачали. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, в тому числі і в частині пені, позивач в позовній заяві посилається на Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, витяг з яких надано до матеріалів справи, однак ці Умови та Правила не могли діяти на момент укладення Кредитного договору з відповідачкою, а саме станом на 23.09.2005 року, та бути їй доведеними, оскільки з них вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» діє на підставі ліцензії НБУ № 22 від 22.07.2009 року, якої в 2005 році ще не було отримано. Доказів того, що Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, витяг з яких надано до матеріалів та які стали діяти вже після укладення між сторонами Кредитного договору, доводилися до відома відповідачки [PERSON] суду не надано. Крім того, із заяви Позичальника від 23.09.2005 року та діючих на той час Умов та Правил надання банківських послуг не вбачається, що Позичальник [PERSON] брала на себе зобовязання слідкувати за змінами до цих Умов та Правил (первісних) на сайті [PERSON] та виконувати їх у зміненій формі. До того ж цими Умовами та Правилами (новими) не конкретизований розмір пені, яку повинен сплатити Позичальник у випадку порушення умов кредитування, а лише зазначено, що така сплачується відповідно до встановлених [PERSON] (п. 2.1.1.12.6.1). Натомість такі [PERSON], в якості доказів, суду позивачем надані не були, незважаючи на те, що суд звертав на це увагу позивача в листі від 04.05.2018 року, який був отриманий позивачем. Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Всупереч вимог ст.ст. 80, 81, 95 ЦПК України, позивачем не доведена належними та допустимими доказами підставність нарахування відповідачці [PERSON] пені, зокрема що з відповідачкою погоджувалися Умови та Правила надання банківських послуг, [PERSON], які були б складовою частиною укладеного між сторонами 23.09.2005 року договору та за якими Позичальник [PERSON] брала б на себе зобовязання зі сплати пені. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] в частині стягнення з неї пені в сумі 16181 грн. 49 коп. Разом з тим, суд приходить до висновку про необхідність зменшення штрафу (складової частини), який підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача, оскільки відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, які діяли на момент укладення Кредитного договору, а саме станом на 23.09.2005 року, Позичальник [PERSON] взяла на себе зобовязання спалити штраф (процентну складову) у розмірі 5% від суми позову, і такий процент від ціни позову без врахування пені, яка нарахована без належних на те підстав, буде складати 849 грн. 70 коп. Тому саме вказану суму штрафу (процентної складової) суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача. Таким чином, до стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає заборгованість за Кредитним договором № б/н від 23.09.2005 року в загальній сумі 18343 грн. 65 коп., з яких: заборгованість за кредитом 7309 грн. 93 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом 9684 грн. 02 коп.; штрафу (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 849 грн. 70 коп. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 1600 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial