Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» звернувся в суд із позовом до відповідачів про стягнення основного боргу за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 березня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір «Автопакет» № 788109, згідно якого останньому надано кредит в сумі 29207 доларів США, на придбання автотранспортного засобу, з кінцевим терміном повернення 18 березня 2015 року, зі сплатою відсотків в розмірі 13,2 % річних. В якості забезпечення зобовязань, передбачених договором, [PERSON] передано в заставу автомобіль марки HYUNDAI, реєстраційний номер [NUMBER]. Крім того, фінансовими поручителями, виступили [PERSON] та [PERSON] Однак, станом на 03 квітня 2015 року заборгованість перед банком у відповідача [PERSON] становить 7883,48 доларів США, що по курсу НБУ становить 197868,58 гривень, яку в добровільному порядку не погашає, а тому позивач просив задовольнити позов. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, що вбачається із поданої ним письмової заяви та просив суд розглянути справу у його відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча завчасно були повідомлені про час і місце слухання справи. Клопотань та заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що 20 березня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» в особі філії ПАТ КБ «Надра» Чернівецького РУ та [PERSON] укладено кредитний договір «Автопакет» № 788109, згідно якого останньому надано кредит в сумі 29207 доларів США, на придбання автотранспортного засобу, з кінцевим терміном повернення 18 березня 2015 року, зі сплатою відсотків в розмірі 13,2 % річних. В якості забезпечення зобовязань, передбачених вищевказаним договором, [PERSON] передано в заставу автомобіль марки HYUNDAI, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] Згідно договорів поруки укладених 20 березня 2008 року між банком та [PERSON] і [PERSON], останні взяли на себе обовязок відповідати за зобовязаннями [PERSON] по кредитному договору №788109. 12 лютого 2015 року відповідачам надсилалися досудові вимоги про погашення заборгованості за договором «Автопакет», в частині сплати мінімально необхідного платежу, на які вони не відреагували. Зобовязання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за його користування відповідачі за вказаним договором належним чином не виконували, як наслідок з розрахунку заборгованості по кредиту виданої банком вбачається, що сума заборгованості станом на 03 квітня 2015 року виникла загальна заборгованість в сумі 7883,48 Доларів США, що по курсу НБУ становить 197868,58 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту 4140,92 доларів США; не сплачені відсотки 342,86 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту 479 доларів США; штраф за порушення вимог кредитного договору 2920,70 доларів США. У відповідності до ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цивільного законодавства у встановлений строк. Одним з видів забезпечення зобов'язання, згідно вимог ст. 546, 549-552 ЦК України, є пеня - неустойка що стягується з боржника і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність визначає банківський кредит як будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно із положеннями ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 Цивільного Кодексу України позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язання повністю від позичальника та поручителя, як разом так і від кожного окремо. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання у повному обсязі всім належним йому на права власності майном. Поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). З положень ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми та інше. З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів кредиту, не повернув отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов'язань, а поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, суд приходить до висновку, що з відповідачів в користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку. На підставі п. 9 постанови № 5 пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, Закону України Про банки і банківську діяльність , ст. ст. 2, 11, 14, 16, 514, 525, 526, 527, 530, 543, 549, 551 ч. 3, 554, 611, 612, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved