Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» звернулося до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за послуги з водопостачання та водовідведення. Позов мотивує тим, що 02.02.2017 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області скасовано судовий наказ за яким стягнуто 8 087 грн. 47 коп. та судовий збір у розмірі 689 грн. 00 коп. з [PERSON] на користь ОКВП «Дніпро-Кіровоград» з підстав наявності спору про право між сторонами, але відповідач сплатив 8 087 грн. 47 коп. за судовим наказом. Заборгованість за водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2013 року до 01.10.2016 року станом на 01.10.2015 року складає 8 087 грн. 47 коп. Позивач стверджує, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], які йому належить на підставі договору дарування, тому просить стягнути з [PERSON] на користь обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» у розмірі 8 087 грн. 47 коп. та судові витрати у розмірі 1 544 грн. 00 коп. покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задоволити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі та вказав, що [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] 23.05.2012 року на підставі договору дарування, тому попередный борг з нього не стягуэться. Крім того, представник відповідача вважає, що кошти у розмірі 7 280 грн. 69 коп. мають бути повернені на підставі статті 444 ЦПК України, так як скасовано судовий наказ щодо стягнення заборгованості за отримані послуги. Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами ЦК України ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою Кабінету Міністрів України «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року. За договором дарування квартири від 23.05.2012 року, який посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON] обдарував [PERSON] та передав належну йому квартиру [ADDRESS]. Дана квартира є однокімнатною, загальною площею 29,1 кв. м, житловою площею 16,0 кв. м. Останній прийняв її у дарунок. З договору дарування від 23.05.2012 року вбачається, що Дарувальник стверджує, що відсутні претензії третіх осіб на вказану квартиру та що немає заборгованості за комунальні послуги. Відповідно ст. 322 ЦК України, власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказане свідчить про те, що обовязок споживача як власника щодо утримання належного йому нерухомо майна, в тому числі щодо оплати житлово-комунальних послуг виникає з моменту виникнення права власності та з моменту отримання власником житлово-комунальних послуг. Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обовязком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст.6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Як вбачається з матеріалів справи, 15 грудня 2014 року позивач та відповідач уклали договір про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення №143390. У договорі про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення №143390 визначено норму споживання води, тариф та борг з якими відповідач погодився. [PERSON] погодився з сумою боргу та зобовязався сплатити кошти за надані послуги. П. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 року вказує, що споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За даним особовим рахунком наявна заборгованість за послуги водопостачання за період з 01.01.2013 року до 01.10.2016 року, яка складає 8 087 грн. 47 коп. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Як вбачається з матеріалів справи, судовим наказом від 13.11.2015 року у справі №398/5103/15ц стягнуто з боржника [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованого та проживаючого за адресою: [INFO], індекс 28000 на користь обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за отримані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 8 087 грн. 47 коп., яка виникла станом на 01.10.2015 року, а також стягнуто судовий збір в сумі 689 грн. 00 коп. Після винесення судового наказу від 13.11.2015 року у справі №398/5103/15ц щодо стягнення боргу у розмірі 8 087 грн. 47 коп. [PERSON] сплатив дану суму, що вказує на беззаперечну згоду сплатити борг за отримані послуги з водопостачання та водовідведення. Даний факт підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 17.11.2016 року, де зазначено, що боржник [PERSON] сплатив борг на користь стягувача в розмірі 8 776 грн. 47 коп., згідно платіжного доручення №8713 від 17.11.2016 року. Однак після сплати відповідачем боргу за судовим наказом, ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.02.2017 року скасовано судовий наказ від 13.11.2015 року у справі №398/5103/15ц. Представник відповідача просить вважає, що кошти у розмірі 7 280 грн. 69 коп. мають бути повернені на підставі статті 444 ЦПК України, так як скасовано судовий наказ щодо стягнення заборгованості за отримані послуги. Суд звертає увагу, що ч. 2 ст. 444 ЦПК України передбачено, що якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє у позові повністю; або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] взяв на себе обовязок сплати борг за отримання послуг з водопостачання та водовідведення, згідно укладеного договору №143390 від 15 грудня 2014 року, де новий власник добровільно погодився щодо суми боргу та її сплати. Отже, позивач навів докази виникнення у нового власника-відповідача зобовязань щодо погашення заборгованості попереднього власника за послуги водопостачання, так як це передбачено договором №143390 від 15 грудня 2014 року, тому наявні підстави для задоволення позову та відмові у повороті виконання.

Outcome: approved