Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» звернулося в суд з позовом про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] 52264,75 грн. заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.04.2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено кредитний договір №МКЕХР2.139414.002, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 48700 грн., а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21.04.2016 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 20% річних, а також щомісячно комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 1 % річних від суми кредиту. З метою своєчасного та повного виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №РХ029031.139418.002 від 22.04.2014 року, за умовами якого [PERSON] зобов'язалася відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. Проте, відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконують, зокрема, [PERSON] припинила сплачувати кредит, а [PERSON], як поручитель, не забезпечила погашення такого, чому позивач просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором, що станом на 05.02.2015 року складає 52264,75 грн., з яких 32288,63 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту, 10802,64 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 648,61 грн. - поточна заборгованість за процентами, 3521,12 грн. - прострочена заборгованість за процентами, 2435 грн. заборгованість по комісії, а також пеня в розмірі 2568,75 грн. Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, яка представила заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу у її відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, в судове засідання не з'явилися, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, 22.04.2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено кредитний договір №МКЕХР2.139414.002, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 48700 грн., а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21.04.2016 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 20% річних, а також щомісячно комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 1 % річних від суми кредиту (а.с.5-12). Пунктом 4.2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язався здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії, також виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі та у строки, передбачені кредитним договором. Згідно п.3.1.11 кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного договору, банк на свій розсуд має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань, за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. Із матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором - перерахував кошти в сумі 48700 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором №МКЕХР2.139414.001 від 27.06.2013 року, оскільки цільовим призначенням кредиту за договором від 22.04.2014 року було рефінансування заборгованості за кредитним договором від 27.06.2013 року. Дане підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача за період з 22.04.2014 року по 06.02.2015 року (а.с. 35). У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею). Як передбачено ч.3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п.п.6.1, 6.3 кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. При цьому відсотки за користування кредитом на суму прострочення заборгованості нараховуються у подвійному розмірі (а.с.6). Також встановлено, та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.25-27), що [PERSON] порушила взяті на себе, згідно кредитного договору №МКЕХР2.139414.002 від 22.04.2014 року, зобов'язання, зокрема, станом на 05.02.2015 року має заборгованість в сумі 52264,75 грн., з яких 32288,63 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту, 10802,64 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 648,61 грн. - поточна заборгованість за процентами, 3521,12 грн. - прострочена заборгованість за процентами, 2435 грн. заборгованість по комісії, а також пеня в розмірі 2568,75 грн. Згідно роз'яснень, даних в п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] односторонньо порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №МКЕХР2.139414.002 від 22.04.2014 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору (п.8.3), позикодавець вправі вимагати дострокового повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 22.04.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №РХ029031.139418.002, за умовами якого [PERSON] зобов'язалася відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] зобов'язань, що виникли з кредитного договору (а.с.13). Згідно п.п. 4, 5 договору поруки, поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені, інших платежів, передбачених кредитним договором, відшкодування збитків. У відповідності до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Згідно положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Крім цього, як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. З матеріалів справи вбачається, що позичальнику [PERSON] та поручителю [PERSON] було направлено вимоги відповідно за вих. Р08/1784 від 25.09.2014 року та за вих. Р08/1783 від 25.09.2014 року повернути суму заборгованості, в яких роз'яснено наслідки неповернення боргу (а.с. 21-24), проте такі залишено без реагування. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що отримання відповідачем [PERSON] кредиту від позивача є доведеним, а факт неповернення позичальником [PERSON] і поручителем [PERSON] позивачу кредиту, відсотків, комісії і пені в зазначених позивачем сумах не викликає сумніву, оскільки в справі відсутні будь-які об'єктивні дані про це, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі і стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» вказану суму заборгованості за кредитним договором №МКЕХР2.139414.002 від 22.04.2014 року. Як вбачається із наказу №1 від 28.11.2014 року «Про виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] приступив до виконання повноважень уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (а.с.36). Згідно наказу №111 від 30.03.2015 року повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] продовжено з 28.03.2015 року. Відповідно до вимог п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється, зокрема, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідачів на користь держави підлягають стягненню по 261,32 грн. судового збору.

Outcome: approved