Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулось до суду з позовною заявою, відповідно до якої банк 25 червня 2013 року уклав з [PERSON] договір № 338061000588690 про відкриття та обслуговування спеціального поточного рахунку з оформленням платіжної картки. У відповідності з додатковою угодою № 1 до договору позивач надав [PERSON] кредит на споживчі цілі шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом в сумі 4000 грн. на строк з 25 червня 2013 року по 24 червня 2015 року зі сплатою 32% річних за користування кредитом. За прострочення позичальником зобовязань щодо повернення кредиту та сплати інших платежів вона повинна платити банку пеню в розмірі подвійної процентної ставки за кожен день прострочення. Посилаючись на те, що позичальник не виконує договір, ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 9708 грн. 61 коп. заборгованості за кредитним договором, яка склалась станом на 25 березня 2015 року: 3947 грн. 28 коп. заборгованості за тілом кредиту, 2375 грн. 22 коп. заборгованості за відсотками, 900 грн. пені за прострочення кредиту, 1600 грн. пені за прострочення відсотків, 385 грн. 03 коп. індексації інфляції за простроченим кредитом, 421 грн. 53 коп. індексації інфляції за простроченими відсотками, 3% річних за неправомірне користування кредитними коштами на суму 38 грн. 30 коп., 3% річних за несплачені відсотки на суму 41 грн. 25 коп. Сторони в судове засідання не зявились, представник позивача в направленій до суду заяві просив розглядати справу у його відсутності. Суд вважає, що в позові належить відмовити з таких підстав. Постановою Правління Національного банку України від 10.06.2014 № 339 було відкликано банківську ліцензію ПАТ «Брокбізнесбанк» та розпочато здійснення процедури ліквідації банку; з цієї дати банк не здійснював діяльності, не приймав платежів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України позивач зобовязаний подати докази на підтвердження своїх вимог. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЦПК України докази подаються, як правило, в оригіналі. Надана суду фотокопія договору № 338061000588690 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформлення платіжної картки від 25 червня 2013 року та фотокопія додаткової угоди № 1 до договору посвідчена підписом представника позивача [PERSON], однак належність підпису цій особі не підтверджено печаткою юридичної особи (а.с. 5, 18). Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може припускати, що неналежно посвідчена копія відповідає оригіналу, тому не бере до уваги ці докази. Позивачем не надано навіть доказу того, що відповідач одержав платіжну картку - визначена договором розписка суду не надана. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України суд вважає недоведеним, що 25 червня 2013 року сторони уклали кредитний договір № 338061000588690. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України сторони зобовязані надавати докази на підтвердження своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Суд неодноразово 13 листопада та 2 грудня 2015 року - відкладав розгляд справи та пропонував позивачу надати суду для огляду оригінали письмових доказів, копії яких було приєднано до позовної заяви. Однак в жодне судове засідання представник позивача не зявився, оригіналів письмових доказів не надав. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України наданий позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] не є доказом; це різновид письмових пояснень. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, що фотокопії документів відповідають оригіналу. У звязку з цим суд вважає недоведеними обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed