Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Наприкінці липня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 09 грудня 2016 року між ним та [PERSON] був розірваний шлюб. Під час перебування у шлюбі у 2015 році [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбали автомобіль марки «Opel Vectra», номерний знак [NUMBER], вартістю 176000 гривень. Тому автомобіль є обєктом спільної сумісної власності. Перед розірванням шлюбу сторони планували добровільно розділити автомобіль шляхом внесення одним із них компенсації за ? частину автомобіля на користь іншого. Проте, після розірвання шлюбу автомобіль марки «Opel Vectra», номерний знак [NUMBER], було перереєстровано на матір відповідача [PERSON] без згоди позивача та в подальшому [PERSON] відмовилась від поділу автомобіля в добровільному порядку. Тому [PERSON] просить стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за ? частину автомобіля марки «Opel Vectra», номерний знак [NUMBER], 2007 року випуску, в розмірі згідної ринкової вартості, встановленої товарознавчою експертизою. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала предявлений позов та просила суд задовольнити його. Представник відповідача [PERSON] не визнав позов та заперечував проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що зі змісту позовної заяви у 2015 році під час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль марки «Opel Vectra», номерний знак [NUMBER], за спільні кошти у розмірі 176000 гривень. Проте, дана інформація не відповідає дійсності та не підтверджена позивачем будь-якими доказами. Натомість, вказаний автомобіль був придбаний за суму у розмірі 109200 гривень згідно довідки-рахунку серії ААЕ №360613 від 29 серпня 2015 року, виданої на [PERSON] Крім цього, представник відповідача зазначив, що вказівка позивача на те, що після розірвання шлюбу автомобіль було перереєстровано на матір відповідача не відповідає дійсності. Оскільки, 05 січня 2016 року автомобіль було перереєстровано на нового власника. Тому позивач вводить суд в оману, спотворює існуючі докази, адже спірний автомобіль був відчужений за спільною згодою позивача та відповідача ще за рік до розірвання шлюбу. Зважаючи на те, що на день розірвання шлюбу між сторонами по справі спірний автомобіль не був обєктом спільної сумісної власності подружжя, тому відсутні підстави для задоволення позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що з 05 серпня 2015 року по 09 грудня 2016 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.26) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6). 29 серпня 2015 року на підставі довідки-рахунку №360613, виданої БФ ТОВ «Абсолют ЛТД», [PERSON] придбала автомобіль марки «Opel Vectra», номерний знак [NUMBER], вартістю 109200 гривень (а.с.33). На час розгляду справи [PERSON] у звязку з реєстрацією шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище на [PERSON] (а.с.31). У відповідності до положення ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України судом було роз'яснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, в тому числі роз'яснено право представнику позивача заявити клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи з метою визначення ринкової вартості автомобіля. Однак представник позивача не скористалася своїми процесуальними правами та не заявила відповідне клопотання про призначення судової експертизи. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року, виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ч.1 ст.57 та ч.1 ст.58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За таких обставин, представником позивача не було надано належних доказів на підтвердження вартості спірного майна на час розгляду справи. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.23 та в п.24 постанови від21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Всупереч цьому, судом встановлено, що на момент вирішення справи по суті спірний автомобіль був відчужений. Так, з довідки, виданої начальником ТСЦ №3243 РСЦ МВС України в Київській області [PERSON], вбачається, що згідно бази даних автомобіль марки «Opel Vectra», номерний знак [NUMBER], 29 серпня 2015 року був зареєстрований за [PERSON] 05 січня 2016 року даний автомобіль був перереєстрований на нового власника (а.с.13). Зважаючи на те, що спірний автомобіль був перереєстрований на нового власника 05 січня 2016 року, а шлюб між сторонами по справі було розірвано 09 грудня 2016 року. Тому, слід дійти висновку, що автомобіль марки «Opel Vectra», номерний знак [NUMBER], був відчужений на користь нового власника в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, тобто за спільною згодою сторін. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні предявленого позову. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З квитанції від 07 червня 2017 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1760 гривень. Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed