Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором б/н від 29.12.2005 в сумі 24062,50 грн., солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії «Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова та [PERSON] суму 200,00 грн., відшкодувати судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» зазначав, що 29.12.2005 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір б/н, відповідно до умов якого останньому надано в розпорядження кредитні кошти в розмірі 4700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобовязання [PERSON] за кредитним договором забезпечено порукою, а саме Договором поруки від 22.03.2011, укладеним банком із поручителем ТОВ «УФА «Верус». Взяті на себе зобовязання [PERSON] вчасно не виконував, внаслідок чого станом на 31.07.2013 виникла заборгованість в розмірі 24262,50 грн., з яких 4265,57 грн. заборгованість за кредитом, 18365,38 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, нарахований штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1131,55 грн. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі, додатково пояснивши, що кредитний договір, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] складається з Заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг. На виконання умов кредитного договору банк видав [PERSON] картку та пін-код до неї, яку останній отримав, на платіжній картці банком встановлений кредитний ліміт в розмірі 4700,00 грн., яким [PERSON] користується за власним бажанням та розумінням, на теперішній час даний кредитний договір є діючим, оскільки жодна із сторін не виявила бажання щодо його розірвання. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що він не має жодних боргових зобовязань перед ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки кредитною карткою, яку він отримав у банківській установі, не встиг скористатися 05.11.2006 її викрали. Виявивши пропажу [PERSON] звернувся до Дзержинського РВ ГУМВС України в Харківській області із відповідною заявою, кримінальну справу було порушено за фактом крадіжки майна. Також відповідач зазначав, що банком пропущено строк позовної давності, неправомірно укладено договір поруки із ТОВ «УФА «Верус». Представник відповідача ТОВ «УФА «Верус» в особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши прояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 29.12.2005 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, який складається з Заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого останньому надано в розпорядження кредитні кошти в розмірі 4700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 22.03.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії «Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова укладено договір поруки. Предметом цього договору є надання поруки ТОВ «УФА «Верус» перед ПАТ КБ «Приватбанк» за виконання боржником [PERSON] всіх своїх зобовязань за кредитним договором б/н, розмір відповідальності обмеженою сумою, зазначеною в Додатку № 1 до Договору поруки від 22.03.2011 та становить 200,00 грн. Взяті на себе зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав своєчасно та повністю, надавши [PERSON] грошові кошти за договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В порушення умов договору [PERSON] зобовязання належним чином не виконав. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. З наданого суду представником позивача ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку станом на 31.07.2013 [PERSON] має заборгованість за кредитом в сумі 4265,57 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 18365,38 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1131,55 грн., а всього 24262,50 грн. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. В судовому засіданні відповідачем [PERSON] підтверджено, що кредитну картку ПАТ КБ «Приватбанк» він отримав, однак не надано належних та допустимих доказів того, що він не користувався кредитними коштами, наданими йому у розпорядження банком у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відсутні докази того, що він своєчасно та у порядку, визначеному Умова і правилами надання банківських послуг, що є невідємною частиною кредитного договору, повідомив банк про вибуття з його володіння платіжної картки, а тому відсутні сумніви в тому, що [PERSON] реалізував своє право за кредитним договором та користувався кредитними коштами, наданими йому банком. Суд не погоджується із позицією відповідача [PERSON] щодо пропуску банком строку позовної давності з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Однак, стаття 259 ЦК України передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Пунктом 9.12 кредитного договору встановлено, що цей договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про його розірвання, він автоматично лонгується на той же строк. Згідно зі ст.. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Суду не надано жодних відомостей щодо бажання [PERSON] розірвати кредитний договір, а тому він діє і по теперішній час. Також відсутні підстави вважати договір поруки від 22.03.2011, укладений між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ТОВ «УФА «Верус», неправомірним, оскільки на його укладення відсутня необхідність в отримання від [PERSON] дозволу. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved