Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 29 квітня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 30 березня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання спільної неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO]. У позові зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 1997 року до 27 березня 2002 року. На даний час сторони проживають окремо, дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. До січня 2015 року [PERSON] добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, щомісяця перераховував їй по 400 грн.. З початку 2015 року відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має можливість надавати таку допомогу, оскільки займається підприємницькою діяльністю та має певний прибуток. Зважаючи на те, що [PERSON] має нерегулярний, мінливий дохід, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 800 грн. щомісячно до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] повідомила судові про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві, прохала їх задовольнити, надавши відповідні пояснення. Додатково позивач зазначила, що на протязі 2014 року відповідач добровільно за усною домовленістю щомісяця перераховував їй по 400 грн. на утримання дитини, проте з 01 січня 2015 року [PERSON] припинив надання будь-якої допомоги на утримання неповнолітнього сина, посилаючись на відсутність грошових коштів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково, посилаючись на те, що він не в змозі надавати матеріальну допомогу в запропонованому позивачем розмірі, оскільки на даний час має дохід від зайняття підприємницькою діяльністю в розмірі близько 1500 грн.. При цьому вказав, що від іншого шлюбу має ще двох неповнолітніх дітей, на утримання яких також сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Разом з цим, відповідач погодився з доводами позивача про те, що їх спільного сина необхідно утримувати до його повноліття. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що від шлюбу з [PERSON] має двох неповнолітніх дітей, на утримання яких за рішенням суду відповідач дійсно повинен сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини усіх його видів заробітку (доходів) щомісячно, проте на протязі тривалого часу відповідач грошові кошти на утримання дітей не сплачує та має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі більше ніж 9000 грн.. Разом з тим, [PERSON] вважає, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти в повному розмірі на утримання всіх своїх дітей, оскільки має дохід від здійснення підприємницької діяльності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 25 жовтня 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 27 березня 2002 року (а.с.3,4). Від даного шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні (а.с.5). Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, на протязі 2014 року відповідач [PERSON] добровільно надавав матеріальну допомогу [PERSON] на утримання дитини, щомісяця перераховував їй грошові кошти в розмірі 400 грн.. Проте, з 01 січня 2015 року відповідач припинив надавати будь-яку допомогу позивачеві на утримання сина, посилаючись на відсутність грошових коштів у зв'язку із зменшення отримуваного доходу. В судовому засіданні відповідач вказав, що його дохід є нерегулярний та мінливий, а тому погоджувався платити аліменти у твердій грошовій сумі, однак не по 800 грн., як прохала позивачка, а по 400 грн. щомісяця. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття, що дає підстави суду для стягнення з відповідача [PERSON] коштів на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON]. Відповідно до статей 183,184 СК України аліменти на утримання дитини можуть бути визначені як у частці від заробітку (доходу), так і у твердій грошовій сумі. За вимогами ст.184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі можуть бути визначені за заявою одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, має нерегулярний, мінливий дохід (а.с.19-20), тому суд дійшов висновку, що аліменти з відповідача на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] слід стягнути у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує (стаття 182 СК України): стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір матеріальної допомоги (аліментів), суд враховує стан здоров'я як дитини, так і платника аліментів, який є задовільним. Зважаючи на те, що надані по справі докази не свідчать про можливість відповідача щомісяця сплачувати на утримання сина по 800 грн., а також враховуючи висловлену у судовому засіданні думку відповідача щодо спроможності ним сплачувати аліменти на сина в меншому розмірі щомісяця від запропонованого, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, а саме, сімейний та матеріальний стан відповідача, що у нього на утриманні перебувають ще дві неповнолітні дитини, на утримання яких відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно (а.с.21-25), суд вважає за можливе частково задовольнити позов [PERSON] і визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] на утримання сина, у розмірі 500 грн. щомісяця. Враховуючи те, що позивач [PERSON] при пред'явленні до суду позову звільнена від оплати судових витрат, а рішення ухвалено на її користь, суд, згідно положень ст.88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп.. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial