Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Обґрунтовуючи свій позов [PERSON] вказала, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У належному їй будинку зареєстрована і проживає її мати [PERSON] , а також зареєстрований, але не проживає з 2015 року її племінник [PERSON] . З відповідачем вона з 2015 року не спілкується, родинний зв`язок між ними обірваний, у зв`язку з чим їй на цей час невідоме його місце проживання. До цього відповідач їй декілька разів телефонував, під час розмов з яким вона просила його знятись з реєстрації за місцем знаходження її будинку, однак останній її проханнями знехтував. Своїми діями відповідач порушує її права власника, зокрема чинить їй перешкоди у повноцінному користуванні нерухомим майном, тобто вона не в змозі оформити гарантовану їй субсидію. Також позовна заява позивача містить її заяву, в якій [PERSON] просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причин неявки не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк не надавав, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном, а також власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить позивачеві. На цей час в цьому будинку дійсно зареєстрована і проживає її мати [PERSON] та відповідач - племінник [PERSON] . Відповідач з 2015 року не проживає у будинку позивача, місце перебування якого наразі невідоме. Сама позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Наведені вище обставини підтверджуються: паспортом позивача, яким підтверджується місце її реєстрації та проживання; свідоцтвом про право на спадщину від 03.11.2009, згідно з яким позивач успадкувала вказаний будинок після смерті її батька [PERSON] ; свідоцтвом про шлюб позивача, з якого йдеться, що вона після укладення шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]; актом про фактичне місце проживання від 08.11.2018, з якого йдеться, що крім матері у будинку позивача зареєстрований, але з 2015 року не проживає її племінник [PERSON] , місце перебування якого невідоме; довідками Данилівського старостинського округу від 07 та 08 листопада 2018 року, з яких йдеться, що у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , однак останній з 2015 року в ньому не проживає. У своїй позовній заяві позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування її житловим будинком, посилаючись на те, що останній у її будинку не проживає, а своєю реєстрацією створюють їй перешкоди у користуванні власністю, зокрема, у неї виникають проблеми з оформленням субсидії на користування житлово-побутовими послугами. Відповідач своїх заперечень проти позову, як й доказів зворотного, не надав. За таких обставин, виходячи з наведених вище норм закону суд вважає, що створені відповідачем позивачу перешкоди підлягають усуненню, які вона має право вимагати усунути в будь-який час та будь-яким шляхом на підставі статті 391 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Такий висновок цілком відповідає правовій позиції Верховного Суду України, який у постанові від 16.11.16 р. у справі № 6-709цс16 зазначив, що аналіз статті 391 Цивільного кодексу України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, встановивши, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та їй відповідачем створюються перешкоди у користуванні цим будинком, який добровільно їх усувати відмовляється, суд вважає вимогу позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням, обґрунтованою. На підставі наведеного,

Outcome: approved