Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

ПАТ «БМ Банк» звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 16.09.2008 року між відкритим акціонерним товариством «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 4/138/160908, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 30000,00 швейцарських франків під 8,99% річних строком до 15.09.2033 року. З метою забезпечення виконання зобовязань відповідачем [PERSON] за кредитним договором, 16.09.2008 року між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 4/138/160908. Однак, відповідач [PERSON] свої зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитом не виконала і станом на 27.05.2015 року сума її боргу становить 29376,50 швейцарських франків, що у гривневому еквіваленті складає 664306,88 грн. У звязку з цим, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором та судові витрати, повязані з розглядом справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. А тому зі згоди представника позивача суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності відповідачів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 16.09.2008 року між відкритим акціонерним товариством «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 4/138/160908, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 30000,00 швейцарських франків під 8,99% річних строком до 15.09.2033 року та зобовязалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 5-10). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобовязання, в звязку з чим станом на 27.05.2015 року нарахована заборгованість в розмірі 29376,50 швейцарських франків, що у гривневому еквіваленті становить 664306,88 грн., з яких: заборгованість за кредитом 27126,24 швейцарських франків, прострочена заборгованість за кредитом 520,48 швейцарських франків, заборгованість за процентами 186,35 швейцарських франків, прострочена заборгованість за процентами 1219,36 швейцарських франків, пеня 324,07 швейцарських франків (а.с. 25-28). З метою забезпечення виконання зобовязань відповідачем [PERSON] за кредитним договором, 16.09.2008 року між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 4/138/160908 (а.с. 20), за яким поручитель зобовязувався перед кредитором за виконання зобовязань щодо погашення кредиту відповідачем [PERSON]. На підставі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, п. 6 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми грошових коштів та рахунків, на які поручитель зобовязаний перерахувати вказані кошти. Відповідно до п. 7 договору поруки, поручитель зобовязаний сплатити кредитору суму боргу не пізніше 10 календарних днів після отримання повідомлення про невиконання боржником зобовязань за кредитним договором. Згідно ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що у відповідності до ч. 4\~ст. 559 ЦК\~порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішені таких спорів суд має враховувати, що згідно зі\~статтею 526 ЦК\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку з застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутись до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При визначенні строку дії договору поруки слід виходити з того, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам\~статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Частиною 1\~ст. 360-7 ЦПК України\~передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Постановою Верховного Суду України від 23 травня 2012 року було переглянуто ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2011 року, постановлену в цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «TWM», [PERSON], ОСОБА-2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме ч. 4\~ст. 559 ЦК України. В даній постанові висловлена правова позиція, згідно з якою умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.\~251, ч. 4 ст.\~559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до обставин вказаної справи Верховний Суд України встановив, що договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, так як відповідними пунктами цих договорів установлено, що вони діють до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до умов кредитного договору, не пред'явив вимоги до поручителів, суд першої інстанції, з висновками якого погодились апеляційні та касаційні суди, дійшов обґрунтованого висновку про те, що поруку припинено на підставі ч. 4\~ст. 559 ЦК України. Як слідує з умов договору поруки від 16.08.2008 року, укладеного між банком та поручителем [PERSON], цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитною угодою. Отже, зважаючи що заборгованість по кредитному договору виникла, починаючи з 16.09.2008 р., а доказів заявлення вимог до поручителя протягом визначеного строку не представлено, а тому суд вважає, що в даному випадку мало місце припинення договору поруки і тому з наведених підстав в задоволені позову до поручителя слід відмовити. Водночас, суд зважає на клопотання відповідача [PERSON] стосовно застосування спеціальних строків позовної давності в частині нарахованої пені. Відповідно до ст. ст. 257, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і застосовується судом лише за заявою сторони. А згідно ст. 258 ч.2 п.1 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені). Проте, як з'ясовано в судовому засіданні заборгованість по кредитному договору виникла за період з 16.09.2008 року, однак пеня нарахована в межах річного строку позовної давності, а тому його доводи в цій частині є безпідставними. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути встановлену в судовому засіданні суму заборгованості по кредитному договору, в тому числі пеню, яка, як вже зазначалось, нарахована в межах річного строку давності. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: partial