Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Обґрунтовуючи свій позов позивач вказала, що вона є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Разом з батьком по [ADDRESS] проживала вона та її мати, дружина померлого, [PERSON] . За час життя її батько був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Степ України», розташованого в с Нижньобараниківка Біловодського району Луганської області. [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримував, але його прізвище було внесено до списку громадян-членів КСП «Степ України», який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю від 12 липня 1994 року за номером 234. Відповідно до Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» батько мав право отримати сертифікат па право на земельну частку (пай) в КСП «Степ України». Після смерті батька [INFO] вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді жилого будинку з надвірними будовами та спорудами, зареєстрованого в реєстрі № 56. Постановою нотаріуса від 14 серпня 2018 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право отримання земельної частки (паю) після померлого [PERSON] , тому вона вимушена звернутись до суду. Вважає, що [PERSON] мав право на отримання земельного паю, оскільки був членом КСП «Степ України» на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю, а тому це право переходить до неї, позивача у справі, як спадкоємиці за законом. Крім визнання права на отримання земельної частки (паю) позивач, вказує, що не знала на момент оформлення спадщини про права батька на земельну частку (пай), тому також просила поновити їй встановлений ст. 71 ЦК УРСР строк на звернення з цим позовом до суду. До початку розгляду справи по суті від позивача [PERSON] та її представника - адвоката Карягіна А.Н. надійшли заяви, в яких вони просили проводити розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача Шиков О.А. перед початком підготовчого судового засідання також надіслав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, заперечень проти позову не мав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке. З матеріалів справи, чого не оспорювалось відповідачем, судом встановлено, що померлий [PERSON] є дійсно рідним батьком позивача, що підтверджується її свідоцтвом про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00012029314 від 12.04.2013, з якого вбачається, що позивач змінювала дівоче прізвище на прізвище чоловіка [PERSON] . За життя батько позивача був членом КСП «Степ Україна», у зв`язку з чим мав право на отримання земельної частки (паю) із земель даного господарства при розпаюванні земель колективної власності, що підтверджується списком громадян-членів КСП «Степ України», який є додатком № 1 до Державного акту на право колективної власності від 12 липня 1994 року, де його прізвище було внесене до списку під номером 234. Таким чином, відповідно до Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» батько позивача мав право отримати сертифікат па право на земельну частку (пай) в КСП «Степ України». [INFO] [PERSON] помер, так і не встигнувши отримати сертифікат на право на земельну частку (пай). До правового режиму спадкування та до правовідносин, що виникли, слід застосовувати положення ЦК УPCP 1963 року, враховуючи, що спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року. Частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадинами, юридичними особами, та державою виключно відповідно до Закону. Згідно положень частин дев`ятої, десятої статті 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомого статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину у порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Відповідно до частин шостої, сьомої статті 6 ЗК України 1990 року, при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ, організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється па кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживали у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом І Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно статті 9 ЦК Української PCP здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української PCP та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначені що сертифікати па право па земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Згідно роз`яснень пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. На момент смерті [PERSON] з ним в одному будинку були зареєстровані і проживали його дружина [PERSON] та дочка (позивач у справі) [PERSON] , що підтверджується довідкою виконкому Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області № 42 від 23.01.2018. Відповідно до частини першої статті 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно вимог частин першої та другої статті 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 січня 1998 року свідчить, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла і оформила саме позивач у справі. З огляду на наведені обставини право на оформлення спадщини після смерті батька, в тому числі на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Степ України» має саме позивач. Між тим позивач позбавлена оформити своє право на спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) в нотаріальному порядку, про що свідчить постанова державного нотаріуса Біловодської державної нотаріальної контори Луганської області від 14.08.2018 № 1008/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки право [PERSON] на земельну ділянку не зареєстроване. За таких обставин суд погоджується із позивачем, що за нею слід визнати право на земельну частку (пай) після смерті її батька в порядку спадкування за законом, оскільки визнання за нею такого права у подальшому надасть їй можливість для виділення земельної ділянки в натурі. Що стосується прохання позивача про поновлення їй строку на звернення з цим позовом до суду через те, що положеннями статті 71 Цивільного кодексу УРСР передбачався загальний строк позовної давності у три роки, який застосовувався обов`язково, суд вважає необхідним вказати, що цей строк не може бути застосований до правовідносин спадкування, оскільки спадкові права і обов`язки спадкоємця належать йому з часу відкриття спадщини, а тому, за цих обставин, цей строк немає необхідності поновлювати. На підставі наведеного,

Outcome: approved