Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Орган опіки та піклування Петро-Іванівської сільської ради Дворічанського району Харківської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, треті особи: служба у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області, [PERSON] , обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Мати дітей - [PERSON] померла [INFO] . Батько дітей-відповідач у справі самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не піклується про стан здоров`я дітей, їх фізичний і моральний розвиток. На підтвердження цього, надав нотаріально засвідчену заяву, згідно з якою відмовився від подальшого виховання та утримання дітей та дав згоду на їх усиновлення іншим особам. Наразі діти проживають з рідним дядьком [PERSON] та знаходяться під його наглядом. З урахуванням викладеного, орган опіки та піклування Петро-Іванівської сільської ради Дворічанського району Харківської області просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дітей, призначити [PERSON] піклувальником [PERSON] та опікуном [PERSON] , а також стягнути з відповідача аліменти на їх утримання. У судове засідання представник позивача - органу опіки та піклування Петро-Іванівської сільської ради Дворічанського району Харківської області не з`явилася, надавши заяву, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день та час проведення судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи - служби у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області Кісільов О. А. та третя особа [PERSON] надали заяву про проведення судового засідання за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позову. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки № 02-20-544 від 20.12.2019, наданої Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян наявний актовий запис про шлюб № 59 від 22.09.2003, складений виконкомом Моспинської міської ради м. Донецька (тимчасово окупована територія України) щодо [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] ; актовий запис про шлюб № 14 від 03.07.2018, складений Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 березня 2005 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського району м. Донецька, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13 травня 2009 року, виданим виконкомом Моспинської міської ради м. Моспине м. Донецька Донецької області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24 травня 2019 року, виданого виконкомом Петро-Іванівської сільської ради Дворічанського району Харківської області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 08. Згідно із заявою [PERSON] від 06 серпня 2019 року, справжність підпису якої засвідчено державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори, [PERSON] - батько неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відмовляється від подальшого виховання та утримання його дітей і дає згоду на усиновлення їх іншими особами. Відповідно до свідоцтва про одруження від 02 липня 1999 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 6. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 19 вересня 2019 року, сім`я [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , складається із 7 чоловік: батько - [PERSON] , 1979 року народження, мати - [PERSON] , 1981 року народження, діти: донька - [PERSON] , 1999 року народження, донька - [PERSON] , 2005 року народження, син - [PERSON] , 2013 року народження, племінниця - [PERSON] , 2003 року народження, племінник - [PERSON] , 2009 року народження. Згідно з висновком органу опіки та піклування Петро-Іванівської сільської ради Дворічанського району Харківської області № 02-20/444 від 19 вересня 2019 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані двоє дітей, які залишилися без опіки - [PERSON] , [INFO] , яка навчається в Шевченківському аграрному ліцеї, та [PERSON] , [INFO] , який навчається в Дворічанській ЗОШ І-ІІІ ступенів, учень 4 класу. 22 травня 2019 року їхня мати [PERSON] , 1982 року народження, померла. Батько - [PERSON] відмовився від своїх дітей. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно своїх дітей. Відповідно до висновку №02-20/480 від16.10. 2019, орган опіки та піклування Петро-Іванівської сільської ради Дворічанського району Харківської області вважає доцільним виконання обов`язків опікуна, піклувальника громадянином [PERSON] над [PERSON] , 2009 року народження та [PERSON] , 2003 року народження. Відповідно до висновку № 01-31/398 від 16.10.2019, служба у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області вважає доцільним виконання обов`язків опікуна, піклувальника громадянином [PERSON] над [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2003 року народження. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до положення ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми враховуються судом, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дітей (аліменти) можуть присуджуватися за рішенням суду у частці від доходу їх батька (матері) або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням всіх обставин справи, стану здоров`я та матеріального становища дітей та платників аліментів, суд визначає цю частку в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно та не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, присуджуючи аліменти, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, від дня пред`явлення позову. За таких обставин справи, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову і позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , а також стягнення з нього аліментів на їх утримання. Відповідно до ч. 3 ст 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] 1 681 коп. 60 коп належного до сплати судового збору на користь держави в особі Державної судової адміністрації України (отримувач коштів - Головне управління казначейства у м. Києві). На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7, 150, 155, 164, 166, 180-182, 184 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09),

Outcome: approved