Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

ПАТ «ВФ Україна» звернулось до суду з позовом, де просить стягнути із відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за надані телекомунікаційні послуги у сумі 37 000 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПрАТ «ВФ Україна» (23.05.2017 р. перейменоване із ПрАТ «МТС Україна»), що є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Український мобільний зв`язок», (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) була досягнута згода з усіх істотних умов і укладено Договір про надання послуг мобільного зв`язку №4508506/1.11930115 від 21 листопада 2008 року (далі - Договір). З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачеві було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] . З технічних причин, у зв`язку з переходом оператора на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги) особовий рахунок абонента було замінено на № [NUMBER] . Відповідно до умов Договору та Умов користування мережами мобільного зв`язку ПрАТ «МТС Україна» (далі - Умови), що є невід`ємною частиною зазначеного Договору, та згоду з якими підтверджено підписом відповідача, відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі оператора, особисто перевіряти залишок авансового платежу та вносити відповідні платежі за послуги, отримані за Договором. Хоча при підписанні договору, згідно якого виникла заборгованість, відповідачем не було замовлено надання послуг міжнародного роумінгу, проте абоненти мають змогу замовляти додаткові послуги, змінювати тарифні пакети тощо протягом усього терміну дії договору. 16 липня 2009 року, уже після укладення договору, відповідач подав заяву про підключення послуги міжнародного роумінгу. Дана заява була виконана, а послуга «Міжнародний роумінг» підключена 16 липня 2009 року о 09:38:06, що підтверджується відомостями з автоматизованої (білінгової) системи оператора. Таким чином, послуга «Міжнародний роумінг» була замовлена та підключена абоненту згідно вимог чинного законодавства та відображається автоматизованою (білінгвою) системою оператора. ПрАТ «ВФ Україна» здійснила фактичні дії щодо виконання договору у повному обсязі. У той же час, відповідач не оплатила отримані нею послуги у зв`язку з чим остання була відключена від мережі зв`язку ПрАТ «ВФ Україна». 25 січня 2017 року позивачем на адресу відповідача надсилалася претензія №С295368619281/01 з проханням терміново сплатити суму заборгованості. Проте, відповідач на зазначену претензію не відреагував. Таким чином, сума заборгованості відповідача перед ПрАТ «ВФ Україна», яка виникла з 16 вересня 2016 року на момент звернення до суду із заявою, становить 37000,74 грн. На виконання вимог ст. 160 ЦПК України позивач спершу звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за оплату телекомунікаційних послуг у безспірному порядку. Проте, відповідно до ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2019 року по справі №200/3470/19 ПрАТ «ВФ Україна» відмовлено у видачі судового наказу у зв`язку із тим, що місце реєстрації боржниці територіально відноситься до юрисдикції Соборного (Жовтневого) району м. Дніпро. Згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі №201/7867/19 від 29 липня 2019 року ПрАТ «ВФ Україна» також відмовлено у видачі судового наказу у зв`язку із відсутністю можливості встановити зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/288/20 від 29 січня 2020 року встановлено зміну прізвища боржниці з « [PERSON] » на « [PERSON] » та підсудність справи Жовтоводському міському суду Дніпропетровської області. Згідно ухвали Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року по справі № 176/776/20 у видачі судового наказу відмовлено. Представник позивача Федорів І.Я. подав заяву у якій просив провести розгляд справи без присутності представника ПАТ «ВФ Україна» за наявними в матеріалах справи документів. Представник відповідача Павленко В.В. заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Вислухавши думку представника відповідача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Так, відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 18 листопада 2008 року між між ПрАТ «ВФ Україна» (23.05.2017 р. перейменоване із ПрАТ «МТС Україна»), що є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Український мобільний зв`язок», та [PERSON] укладено Договір про надання послуг мобільного зв`язку №4508506/1.11930115 від 21 листопада 2008 року (а.с. 14-15). Пунктом 1.2 Договору передбачено, що загальні умови та порядок надання послуг встановлюються згідно законодавства, регламентуються Умовами користування, які є невідємною частиною Договору. 18 листопада 2008 року між сторонами підписано додаткову угоду №4121027 до договору про надання послуг мобільного зв`яку №45085061.11930115 від 18.11.2008 (а.с. 16). Згідно з частиною першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж (стаття 1 України «Про телекомунікації» № 1280-IV (далі - Закон № 1280-IV). Відповідно до положень статті 32, 37 Закону № 1280-IV споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: державний захист своїх прав; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли. Правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів. Згідно зі статтею 39 Закону № 1280-IV визначено, що оператори телекомунікацій зобов`язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві. Відповідно до вимог частин першої та дев`ятої статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII (далі - Закон № 1023-XII) споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Статтею 21 Закону № 1023-XII визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11 квітня 2012 року (далі - Правила), наведено ряд визначень, відповідно до яких: послуги рухомого (мобільного) зв`язку - це послуги, які надаються оператором рухомого (мобільного) зв`язку і під час отримання яких кінцеве обладнання абонента може вільно переміщатися в межах телекомунікаційної мережі такого оператора або його роумінг-партнера із збереженням абонентського номера або мережевого ідентифікатора споживача. Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором). Згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо). Роумінгом, у розумінні Правил, є послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв`язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора, а роумінг-партнери - оператори, що уклали договір про роумінг. Припинення надання послуг - остаточне припинення оператором, провайдером надання споживачеві послуг внаслідок припинення дії чи зміни умов договору в частині скорочення переліку послуг, а також у випадках, встановлених законом. Відповідно до пункту 14 Правил надання послуг здійснюється у разі: 1) укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації; 2) їх оплати споживачем. Надання програмної послуги абонентові здійснюється на підставі угоди, укладеної між абонентом і провайдером такої послуги відповідно до Закону України «Про телебачення і радіомовлення» та інших нормативно-правових актів. Згідно з пунктом 15 Правил до укладення договору оператор, провайдер зобов`язаний безоплатно надати споживачеві для ознайомлення вичерпну інформацію про зміст, якість, вартість та порядок надання послуг, зокрема: тарифи, тарифні плани на послуги із зазначенням мінімального строку їх дії, пільги з надання та оплати послуг; умови і порядок оплати послуг; перелік країн, з якими організований міжнародний телефонний зв`язок та в яких надається роумінг; порядок розгляду звернень споживачів. Зазначена інформація повинна надаватися споживачеві у доступній формі шляхом розміщення у місцях продажу послуг, пунктах колективного користування, довідково-інформаційних, сервісних службах оператора, провайдера, на його веб-сайті. Крім того, на вимогу споживача може надаватися інша інформація про надання послуг відповідно до законодавства. У пункті 35 Правил зазначено, що споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право на: вибір виду та кількості послуг та відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли. Відповідно до пунктів 27, 39 Правил оператори, провайдери зобов`язані повідомляти абонентові під час першої реєстрації його кінцевого обладнання в мережі роумінг-партнера для отримання міжнародного роумінгу про суму коштів на особовому рахунку абонента (за наявності технічної можливості), вартість послуг телефонного зв`язку з абонентами країни перебування та України, з передачі текстових повідомлень, доступу до Інтернету, а також додатково повідомляти абонентові, з яким укладений договір у письмовій формі, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку. Право користуватися передбаченими договором послугами за межами України виникає лише у випадку замовлення послуг міжнародного роумінгу. Під час здійснення розрахунків оператор, провайдер не має права стягувати плату за послугу, яку споживач не замовляв (підпункт 4 пункту 64 Правил). Відповідно до пункту 2.3 затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації «Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг» від 29 листопада 2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2012 року за № 2150/22462 - забороняється включати до договору положення, що передбачають отримання та/або сплату споживачем послуг, які не є предметом договору або які він не замовляв. У той же час, в укладеному між сторонами договорі серед переліку послуг, які були обрані позивачем, відсутня відмітка позивача навпроти послуги «Міжнародний роумінг». Таким чином, суд приходить до висновку, що під час укладення договору, між сторонами не було досягнуто згоди щодо надання послуги «Міжнародний роумінг. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач була ознайомлена (отримала повну і достовірну інформацію) із порядком і умовами надання вказаної послуги з передачі даних (інтернет-доступ) в режимі міжнародного роумінгу, її вартістю та погодилася із запропонованими оператором телекомунікацій умовами. Також не надано доказів того, що відповідач була обізнана про суму коштів на особовому рахунку для отримання послуг міжнародного роумінгу, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на її особовому рахунку. Позивач не довів, що відповідач була обізнана, про що вказані послуги їй надаються у кредит. Вищезазначений висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у Постанові від 13.03.2019 року у справі № 607/7810/17. Поміж іншого, позивачем не додано до позову належного розрахунку заборгованості, тобто необґрунтовано суму заборгованості, що зазначена у позовних вимогах. З таких обставин, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості відповідача за телекомунікаційні послуги в сумі 3700,74 грн., у задоволені позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, враховуючи положення статті 141 ЦК України, судові витрати слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed