Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що 19.05.2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ТОВ [PERSON] «ПриватБанк») та відповідачем у справі [PERSON] був\~ укладений кредитний договір №б/н, банк свої зобовязання за договором виконав, відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобовязання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит. Відповідач не виконала взяті зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим станом на 10.02.2016 виникла заборгованість по вказаному договору, що становить 43767,07 грн., а саме заборгованість за кредитом 4168,46 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 37038,27 грн., а також штрафи 500грн, 2060,34грн. У звязку з чим позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом. \~\~ До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. У звязку з чим суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача, так як від нього надійшла відповідна заява. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала, звернулась до суду з заявою про застосування позовної давності. Суд, вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено наступне. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н від 19.09.2005 року, згідно якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (арк. с. 5). Позивач свої зобовязання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за не можливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідач, в порушення норм закону і умов кредитного договору, не виконала взяті на себе зобовязання, у звязку з чим станом на 10.02.2016 виникла заборгованість по вказаному договору, що становить 43767,07 грн., а саме заборгованість за кредитом 4168,46 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 37038,27 грн., а також штрафи 500грн, 2060,34грн (а. с. 4). Таким чином, суд вважає підтвердженим твердження позивача про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором, проте права позивача судовому захисту не підлягають у звязку із пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки кінцевим терміном повернення кредиту не зазначений, суд застосовує загально норму застосування позовної давності, з 18 травня 2006року жодного платежу по кредиту не було здійснено, тобто з цього часу строк позовної давності не переривався, таким чином позивач звернувся до суду (07.04.2016), після спливу строку позовної давності (19.05.2009). Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності порушене право підлягає захисту (ч. 5\~ст. 267 ЦК України). Пунктом 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідач в судовому засіданні скористався своїм правом, заробив заяву про застосування позовної давності. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість застосувати до спірних правовідносин строку позовної давності і це є підставою для відмови у позовіц щодо вимоги до боржника. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed