overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

На підставі рішення Сватівського районного суду Луганської області від 17 листопада 2015 року [PERSON], [INFO], надається амбулаторна психіатрична допомога у примусовому порядку. У заяві головного лікаря - психіатра КУ «Сватівська ЦРЛ» [PERSON] ставиться питання про припинення надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, в обґрунтування якої вказує, що [PERSON] 19.05.2016 року був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Комунальної установи «Сватівська центральна районна лікарня», яка прийшла до висновку, що стан хворого стабілізувався, оцінка минулого позитивна, внутрішньо спокійний,упорядкований, настрій в час огляду рівний, позитивно відгукується про стосунки з рідними, тому примусові заходи медичного характеру у відношенні нього слід скасувати. У судовому засіданні представник Комунальної установи «Сватівська центральна районна лікарня» підтримав подану заяву, просив її задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні просив суд також задовольнити заяву Комунальної установи «Сватівська центральна районна лікарня» та припинити надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Вислухавши думку представника заявника, [PERSON] прокурора, який також не заперечував проти задоволення заяви, дослідивши висновки комісії лікарів-психіатрів, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 281 ч. 2 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обовязковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, повязані з наданням психіатричної допомоги. В звязку з тим, що психічний стан [PERSON] поліпшився, агресивних тенденцій не було, вдома упорядкований, регулярно приймає медичні препарати, порушень його поведінки не спостерігається, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

На підставі рішення Хмельницького міськрайоного суду Хмельницької області від 23.07.2013р. позивач виплачує на користь відповідачки аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, і до досягнення дитиною повноліття. Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про зменшення стягнення розміру аліментів на її користь на утримання дитини, та просить стягувати з нього на її користь аліменти на утримання дитини в сумі 200,00 грн. щомісячно. Позивач в судове засідання подала заяву про слухання справи за її відсутності, та позовні вимоги підтримала, та просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Враховуючи вимоги ст. 224 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача на розгляд справи у відсутність відповідача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Хмельницького міськрайоного суду Хмельницької області від 23.07.2013р. позивач виплачує на користь відповідачки аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку. Це підтверджується копією рішення суду, яке знаходиться в матеріалах справи. Враховуючи те, що позивачка знаходиться ніде не працює, та на її утриманні знаходиться малолітня дитина, то суд вважає, що стягнення з позивачки аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку до досягнення дитиною повноліття на користь відповідачки є значним, а тому з позивача на користь відповідачки слід стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 200,00 грн. із всіх видів її заробітку (доходу), і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки обов'язок по утриманню дітей законом покладений на обох батьків, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

На підставі рішення Щорського районного суду Чернігівської області ( виконавчий лист № 2-128 від 01.04.2008 р.) з відповідача [PERSON] на користь позивачки на утримання доньки [PERSON], [INFO], стягуються аліменти в розмірі 200 грн. до досягнення її повноліття. Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, що відповідач сплачує аліменти на її користь у розмірі, який не відповідає потребам дитини, а тому вона просить стягувати з відповідача аліменти на її користь у розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача [PERSON] надав заяву про зміну позовних вимог, якою просить змінити суд розмір стягуваних аліментів з 200 грн. на 300 грн. щомісячно в твердій грошовій сумі. В частині стягнення судових витрат понесених позивачкою на правову допомогу просить залишити без розгляду. Судове засідання провести у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні відсутня, від неї надійшла заява в якій вона просить суд розглянути справу у її відсутності. Позов визнає з урахуванням змінених позовних вимог, щодо стягнення аліментів у розмірі 300 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Відповідно до ст. 181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що згідно рішення суду з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти в твердій грошовій суму в розмірі 200 грн. щомісячно. На даний час позивачка ставить питання про зміну розміру аліментів обґрунтовуючи свої вимоги тим, що розмір аліментів 200 грн. є занадто низьким і не в змозі забезпечити потреби дитини. Одна позивачка не в змозі утримувати дитину. Враховуючи наведене, позицію сторони відповідача, які не заперечують проти позову, суд вважає доцільним стягувати з відповідача аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 300 грн. щомісячно. Вимоги щодо стягнення понесених витрат на правову допомогу слід залишити без розгляду у відповідності до клопотання представника позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

На підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївського району Одеської області від 24 червня 1996 року № 209, заявнику [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 8,80 гектарів на території Стрюківської сільської ради народних депутатів. Землю передано для ведення селянського ( фермерського ) господарства. На підставі вищезазначеного розпорядження заявником було виготовлено Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], який виданий Головою Миколаївської районної ради народних депутатів 20.01.1998 року. В Державному акті на право приватної власності на землю [NUMBER], його прізвище, і'ям та по - батькові записане як «[PERSON]», а в паспорті, який він отримав 30 липня 2007 року, його прізвище, і'ям та по - батькові записане на українській мові як «[PERSON]», а на російській як «[PERSON]». Встановлення факту належності Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], який виданий Головою Миколаївської районної ради народних депутатів 20.01.1998 року йому необхідно для усунення перешкод у використанні земельної ділянки та можливості захисту своїх прав. Заявник [PERSON], в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Заінтересована особа представник Стрюківської сільської ради, Миколаївського району, Одеської області в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій заявлені вимоги заявника підтримує, не заперечує проти їх задоволення, просить справу розглянути в його відсутність. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити. Встановити факт належності [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] жителю [ADDRESS], Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], який виданий Головою Миколаївської районної ради народних депутатів 20.01.1998 року на прізвище [PERSON]. Даний факт підтверджується матеріалами справи копією паспорта [PERSON] ( а.с. 4 - 6 ), копією розпорядження ( а.с. 7 - 8 ), копією Державного акту на право приватної власності землю на ім'я [PERSON] ( а.с. 9 ). Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 1998 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] (в минулому Леніна) в м. Смілі Черкаської області. [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про припинення права останнього на частку у спільному майні, а саме на 1/3 частину зазначеної квартири. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що її чоловік [PERSON] протягом тривалого часу у квартирі не проживає, оскільки забрав усі свої особисті речі та виїхав на постійне місце проживання за адресою: [INFO], належною йому часткою в квартирі не користується, нею не опікується, витрати по утриманню усією квартири вона несе особисто. Спільно володіти та користуватися квартирою вона із відповідачем не може через погіршення стосунків. Тому, припинення права власності не завдасть істотної шкоди її інтересам. При цьому вона має можливість і згодна сплати відповідачу вартість належної йому частки в квартирі до моменту винесення рішення по справі. Відповідач та третя особа в поданих до суду заявах позов визнали повністю, просили суд розгляд справи провести за їх відсутності. При цьому, [PERSON] вказав, що отримав від [PERSON] грошову компенсацію за належну йому частку в спільному майні, а саме вартість 1/3 частини зазначеної квартири. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи із наступного. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: - частка є незначною і не може бути виділена в натурі; - річ є неподільною; - спільне володіння і користування майном є неможливим; - таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Належна відповідачу частина квартири є незначною і не може бути виділена в натурі. Розділити квартиру відповідно до належних сторонам часток в натурі неможливо. Спільно володіти та користуватися квартирою сторони позбавлені можливості. Крім того, в зв'язку з тим, що відповідач в квартирі не проживає, жодних витрат пов'язаних з утриманням квартири не несе, до початку розгляду справи по суті отримав від грошову компенсацію вартості належної йому частки в квартирі, тому припинення права власності не завдасть йому істотної шкоди. На підставі наведеного, ст. 365 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 вересня 1995 року [PERSON], [PERSON], який змінив прізвище на «[PERSON]», та [PERSON], яка змінила прізвище на «[PERSON]», є співвласниками квартири [ADDRESS]. Позивачка, посилаючись на те, що відповідачі не проживають та не користуються вказаною квартирою, не беруть участі в її утриманні та мають інше житло, звернулася до суду і просить визначити рівними частки у спільній сумісній власності та визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири, припинивши право власності відповідачів, що дасть їй можливість оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Сторони в судове засідання не з'явилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивачка позов підтримала, відповідачі його визнали. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторонам на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15 вересня 1995 року. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому сторонам належить по 1/3 частині квартири. Згідно ч. 1 ст. 365 цього ж Кодексу право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідачі проживають за іншими адресами, мають у власності інше житло, спільно не володіють і не користуються спірною квартирою, не несуть витрат на її утримання, що підтверджується довідками адресного-довідкового підрозділу, ухвалою суду від 5 березня 2004 року, квитанціями про оплату комунальних послуг позивачкою, та не заперечують проти припинення права власності на їх частини майна, про що повідомили в заявах. Ринкова вартість квартири згідно висновку про вартість об'єкта оцінки становить 100 000 грн, які відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України позивачі повинні внести на депозитний рахунок суду. За відсутності такого рахунку, суд вважає за доцільне зобов'язати позивачку сплатити кожному з відповідачів по 33 333 грн, що складає вартість 1/3 частини квартири. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки слід стягнути в рівних долях 667 грн судового збору. На підставі викладеного, ст. 365 ЦК України ст.ст. 59, 60, 88, 109, 215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.10.1993 року громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла про що 14.04.2000 в книзі реєстрації актів про смерть відділу реєстрації актів громадянського стану м. Краматорська Донецької області зроблено запис за №127 та видане свідоцтво про смерть [NUMBER]. Після смерті [PERSON] спадщину у вигляді 1/3 частки квартири [ADDRESS] прийняла її донька [PERSON], що підтверджується додатковим свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.09.2004, виданим державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованим за №1-10353. З довідки КП «СЄЗ» від 15.09.2017 суд вбачає, що після смерті [PERSON] у квартирі був зареєстрований лише [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] виданим Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області. 28.09.2017 [PERSON] подарувала належну їй 1/3 частку квартири [ADDRESS] [PERSON] (договір дарування посвідчений державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Костюковою Н.С., зареєстрований в реєстрі за №1-1875). Статтею 3 Сімейного Кодексу України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Приписами ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19.10.2000р. №2058-ІІІ встановлено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати у родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких з цих стосунків, або бути і в тих, і в інших стосунках. Отже, судом встановлено, що починаючи з квітня 2000 року по [INFO], [PERSON] мала спільне домогосподарство з [PERSON], так як вони проживали у одній квартирі, забезпечували себе усім необхідним для життя, вели спільне господарство, частково об'єднували кошти і за обоюдною згодою витрачали їх. Окрім того [PERSON] поховала [PERSON] Відтак, суд приходить до висновку, що заявником доведені та підтверджені належними доказами заявлені вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю та вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

На підставі свідоцтва про право власності на житло позивачі є власниками квартири [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї від 25.07.2019 року, у квартирі [ADDRESS] , зареєстровано четверо осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З акту про не проживання від 29.07.2019 року суд вбачає, що відповідач з травня 2000 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за цією адресою з моменту реєстрації. Статтею 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 ст.406 ЦК України встановлено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Спеціальною підставою припинення права членів сім`ї власника житла на користування цим житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що між сторонами була досягнута домовленість про встановлення інших умов втрати відповідачем права на проживання у квартирі позивача, а ніж їх відсутність без поважних причин понад один рік. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2018 року та свідоцтва про право власності на житло від 27.11.2002 року [PERSON] має на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] (а.с.9). Згідно довідки КП «СЕЗ» у квартирі [ADDRESS] , зареєстровано четверо осіб, а саме: позивач по справі та [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON] (онук), [PERSON] (невістка) (а.с.17). Статтею 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Отже, виходячи з приписів ч.1 ст.405 ЦК України у відповідачів виникло право користування квартирою [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу [PERSON] , з тих підстав, що вони є членами її сім`ї і постійно мешкали разом із нею до 2014 року. Частиною 2 ст.406 ЦК України встановлено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Спеціальною підставою припинення права членів сім`ї власника житла на користування цим житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що між сторонами була досягнута домовленість про встановлення інших умов втрати відповідачами права на проживання у квартирі позивача, а ніж їх відсутність без поважних причин понад один рік. З акту від 25.01.2019 року суд вбачає, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але не проживають за цією адресою з 2014 року. Згідно свідоцтва №4736 від 16.08.2017 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом зі своїми батьками (а.с. 18). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 15.04.2019 року №32АБ1559089 батьки [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти зняття з реєстрації за адресою: [ADDRESS] їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 квітня 1993 року спадкоємцями майна [PERSON], яка померла [INFO], являються в рівних долях її чоловік [PERSON] та її син [PERSON]. Спадщина складається із будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частину зазначеного домоволодіння. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його батько [PERSON], подавши протягом шести місяців заяву про прийняття спадщини, але юридично спадщину не оформив, оскільки за життя свідоцтва про на спадщину не отримав. [INFO] в с. Березівка Новоушицького району Хмельницької області помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Спадщину після смерті батька прийняла його дочка - позивачка по справі [PERSON], подавши протягом шести місяців заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Новоушинського районного нотаріального оругу Хмельницької області за місцем відкриття спадщини. Посилаючись на зазначені обставини і те, що одержати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса вона не може, оскільки батько за життя не переоформив на своє ім'я спадщину ні після смерті матері, ні після смерті брата, позивачка звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на спадшину в порядку спадкування за законом. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно повідомлення завідувача Смілянської держнотконтори №745 від 03 березня 2014 року після смерті [PERSON] до Смілянської державної нотаріальної контори звернувся із заявою про прийняття спадщини [PERSON] На підставі поданої заяви заведена спадкова справа №389/2005р., але свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Як вбачається із повідомлення приватного нотаріуса [PERSON] Новоушинського районного нотаріального оругу Хмельницької області спадкова справа пісоля смерті [PERSON], який помер [INFO], заведена 08 серпня 2012 року за №104-2012, спадкоємець за законом [PERSON]. За таких обставин, виходячи із положень ст.ст.1268-1270 ЦК України, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння [ADDRESS]. На підставі наведеного, ст.ст. 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved