Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Орган опіки та піклування - Царичанська районна державна адміністрація звернувся з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна. В обґрунтування позовних вимог вказали, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Батько дитини записаний зі слів матері, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України від 14.11.2019 року №00024561520. [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Баглійським РВ у м.Дніпродзержинськ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 08.07.2015 року), зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де постійно не проживає. [PERSON] веде аморальний спосіб життя та часто змінює місце проживання. Згідно з листом Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 25.11.2019 року №948/2-9 [PERSON] не приймає участі у вихованні дочки [PERSON] , не цікавиться її фізичним та духовним станом, не підтримує її матеріально. [PERSON] з самого народження проживає у [PERSON] , яка створила всі умови для належного розвитку онуки. Відповідно до виписки з амбулаторної картки [PERSON] від 12.11.2019 року дитина часто хворіє, до лікаря дитину приводить бабуся [PERSON] . [PERSON] на прийом до лікаря жодного разу не з`являлася, про стан здоров`я дочки не цікавиться, хоча дитина має діагноз міопатичний астигматизм та потребує оперативного лікування. [PERSON] , як мати дитини, отримує соціальну допомогу, як мати одиничка, яку використовує не за призначенням, а на власні потреби. Вихованням, навчанням та матеріальним забезпеченням дитини займається [PERSON] [PERSON] проживає у власному газифікованому будинку, де є всі умови для проживання онуки: куточок для навчання, комп`ютер, спальне місце (акт обстеження матеріально-побутових умов від 12.11.2019 року). [PERSON] є пенсіонеркою, отримує пенсію в розмірі 2000 грн., щомісячно, яку витрачає для свого та онуки забезпечення. Згідно з характеристикою КЗ Могилівська ЗОШ І-ІІІ ст. від 13.11.2019 року №209 [PERSON] зарекомендувала себе як старанна та дисциплінована учениця, на уроках уважна, завжди виконує домашнє завдання. Вихованням та навчанням дівчинки займається бабуся [PERSON] , постійно турбується про свою онуку, приділяє їй багато уваги та забезпечує фізичний та духовний розвиток. Відповідно до висновку про стан здоров`я від 20.11.2019 року [PERSON] здорова, протипоказань проти призначення її опікуном немає. Згідно з довідкою Департаменту інформатизації МВС України від 21.11.2019 року серії ААА №0778526 станом на 21.11.2019 року [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості немає та в розшуку не перебуває. [PERSON] створені всі належні умови для проживання та виховання [PERSON] , у сім`ї добрі стосунки та між онукою та бабусею є взаємопорозуміння та повага. 19.12.2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дітей при Царичанській райдержадміністрації було розглянуте питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , де було прийнято позитивне рішення (висновок Царичанської райдержадміністрації від 03.01.2020 року №01-64-2411/0/384-19). Враховуючи інтереси малолітньої [PERSON] , виходячи з вищевикладеного, посилаючись на норми ст.ст.164, 165, 166 СК України, прохають позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Представник позивача органу опіки та піклування - Царичанська райдержадміністрація - Турська О.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та прохала їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в суді, причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у її відсутність не надіслала. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вважала за необхідне позовні вимоги задовольнити і позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньї дочки [PERSON] та призначити її опікуном над онукою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що живе по сусідству з [PERSON] та дійсно у [PERSON] добрі стосунки з онукою, матір дівчинки взагалі не бачила більше 5 років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є фахівцем із соціальної роботи Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області. Дійсно [PERSON] з восьмимісячного віку виховує свою онуку [PERSON] , а мати [PERSON] взагалі не займається вихованням своєї дитини. Суд, заслухавши думку сторін, покази свідків, перевіривши справу, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.4). Батько дитини в свідоцтві про народження записаний зі слів матері (Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України від 14.11.2019 року №00024561520). [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Баглійським РВ у м.Дніпродзержинськ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 08.07.2015 року), зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте за місцем реєстрації постійно не проживає. [PERSON] веде аморальний спосіб життя та часто змінює місце проживання. Згідно з листом виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 25.11.2019 року №948/2-9 [PERSON] не приймає участі у вихованні дочки [PERSON] , не цікавиться її фізичним та духовним станом, не підтримує її матеріально (а.с.9). [PERSON] з самого народження проживає у бабусі [PERSON] , яка створила всі умови для належного розвитку онуки. Відповідно до виписки з амбулаторної картки [PERSON] від 12.11.2019 року дитина часто хворіє, до лікаря дитину приводить бабуся [PERSON] . [PERSON] на прийом до лікаря жодного разу не з`являлася, про стан здоров`я дочки не цікавиться, хоча дитина має діагноз міопатичний астигматизм та потребує оперативного лікування (а.с.17). [PERSON] , як мати дитини, отримує соціальну допомогу, як мати одиничка, яку використовує не за призначенням, а на власні потреби. Вихованням, навчанням та матеріальним забезпеченням дитини займається [PERSON] [PERSON] проживає у власному газифікованому будинку, де є всі умови для проживання онуки: куточок для навчання, комп`ютер, спальне місце (акт обстеження матеріально-побутових умов від 12.11.2019 року). [PERSON] є пенсіонеркою, отримує пенсію в розмірі 2000 грн., щомісячно, яку витрачає для свого та онуки забезпечення (а.с.14). Згідно з характеристикою КЗ Могилівська ЗОШ І-ІІІ ст. від 13.11.2019 року №209 [PERSON] зарекомендувала себе як старанна та дисциплінована учениця, на уроках уважна, завжди виконує домашнє завдання. Вихованням та навчанням дівчинки займається бабуся [PERSON] , постійно турбується про свою онуку, приділяє їй багато уваги та забезпечує фізичний та духовний розвиток (а.с.8). Відповідно до висновку про стан здоров`я від 20.11.2019 року [PERSON] здорова, протипоказань проти призначення її опікуном немає (а.с.11). Згідно з довідкою Департаменту інформатизації МВС України від 21.11.2019 року серії ААА №0778526 станом на 21.11.2019 року [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості немає та в розшуку не перебуває (а.с.12). [PERSON] створені всі належні умови для проживання та виховання [PERSON] , у сім`ї добрі стосунки та між онукою та бабусею є взаємопорозуміння та повага. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З огляду на зміст норми закону (п.2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли один із батьків не просто не виконує свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст.150 СК України. Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16). З урахування вищенаведеного, суд вважає, що позивачем надано докази ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків: батько дитини не цікавиться життям та здоров`ям свого сина, його духовним та фізичним розвитком; не приймає участь у забезпеченні дитини харчуванням, одягом, предметами необхідними для його розвитку, медичним доглядом, зовсім не спілкується з дитиною та не виявляє бажання до спілкування; не сприяє доступу дитини до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу хлопчика - тобто не виконує жодного з батьківських обов`язків щодо виховання дитини, що свідчить про його байдуже ставлення до інтересів дитини, тому позбавлення батьківських прав відповідає найкращим інтересам хлопця. 19.12.2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дітей при Царичанській райдержадміністрації було розглянуте питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно з висновком Царичанської райдержадміністрації від 03.01.2020 року №01-64-2411/0/384-19, Царичанська райдержадміністрація, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст.ст.164,165 Сімейного кодексу України, згідно з якими мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків, оскільки остання не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, виховання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на її фізичний та психологічний розвиток як складову виховання, а тому позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Згідно з ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.56 ЦК України права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Як передбачено ст.58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. З тексту ч.3 ст.243 СК України вбачається, що опіка над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ч.3 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. За вимогами ч.ч.1, 3 ст.63 ЦК України, опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи, враховується бажання підопічного. Актом обстеження матеріально побутових умов гр. [PERSON] від 12.11.2019 року, проведеного депутатом Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області в присутності свідків, встановлено, що [PERSON] створені всі належні умови для навчання та розвитку дитини і повноцінного життя (а.с.6). Відповідно до висновку від 10.01.2020 року №06/20 служба у справах дітей Царичанської райдержадміністрації, вважає, що [PERSON] може бути опікуном своєї онуки [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Оскільки судом задоволені позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки, суд враховуючи інтереси малолітньої дитини прийшов до висновку про доцільність призначення опікуном [PERSON] , третя особа в справі. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Таким чином, судовий збір в розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved