Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Орган опіки та піклування - Монастириська районна державна адміністрація Тернопільської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та вирішення питання про передачу дітей органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Позов обґрунтовано тим, що діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , перебувають на первинному обліку у службі у справах дітей Монастириської райдержадміністрації як діти позбавлені батьківського піклування, їхня мати [PERSON] тривалий час не виконувала батьківські обов`язки, не цікавилася дітьми, не утримувала їх, не допомагала матеріально. Відповідно до розпорядження голови Монастириської райдержадміністрації від 22.01.2015 року №18-од малолітніх дітей влаштовано у комунальну установу Тернопільської обласної ради «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» на повне державне утримання. Відповідач не створила належних житлово-побутових умов для повернення дітей додому. З 1.09.2017 року [PERSON] , [PERSON] перебувають на повному державному утриманні у Теребовлянському навчально-реабілітаційному центрі Тернопільської обласної ради. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 22.02.2018 року малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] відібрано від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Протягом усього періоду перебування дітей з особливими освітніми потребами у дошкільному відділенні Теребовлянського навчально-реабілітаційного центру (з 1.09.2017 року по даний час) мати [PERSON] не навідувалася до дітей жодного разу, не цікавилася ними, не брала ніякої участі у їх вихованні. На даний час не створені матеріальні та побутові умови для повернення дітей додому. Відповідач проживає разом із співмешканцем [PERSON] , який зловживає алкоголем, не працює, [PERSON] доглядає за матір`ю [PERSON] , 1951 р.н., яка потребує сторонньої допомоги. З відповідачем проводилась робота щодо покращення умов проживання, виховання та розвитку малолітніх дітей та її ставлення як матері до виконання своїх батьківських обов`язків, але відповідач не реагує і продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного просять позов задовольнити. Представник позивача Соболик Л.І. у судовому засіданні позов підтримала з наведених у ньому підстав, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, відзиву на позов не подала. У відповідності до вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені такі обставини. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого повторно 21.01.2015 року, [PERSON] , [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно даних Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, сформованого 16.01.2015 року №00014938578, відомості про батька [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого повторно 16.01.2015 року, [PERSON] , [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно даних Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, сформованого 16.01.2015 року №00014938592, відомості про батька [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Як вбачається зі змісту розпорядження голови Монастириської райдержадміністрації №292-од від 31.07.2017 року, на підставі клопотання комунальної установи Тернопільської обласної ради «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» від 30.05.2017 року №215, продовжено термін перебування малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у Тернопільському обласному спеціалізованому будинку дитини на повному державному утриманні терміном до 31.08.2017 року, з 1.09.2017 року влаштовано на повне державне утримання у Теребовлянський навчально-реабілітаційний центр Тернопільської обласної ради шляхом переведення дітей із Тернопільського обласного спеціалізованого будинку дитини. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 22.02.2018 року відібрано від [PERSON] її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав, дітей передано органу опіки та піклування Монастириської райдержадміністрації для подальшого влаштування. Згідно розпорядження голови районної державної адміністрації №132 від 12.04.2018 року малолітнім [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Зі змісту довідки №37 від 15.03.2019 року вбачається, що з вересня 2017 року в дошкільному відділенні Теребовлянського навчально-реабілітаційного центру виховуються та проживають діти з особливими освітніми потребами [PERSON] та [PERSON] , за весь період їх перебування в закладі їхня мати [PERSON] жодного разу не провідала і не цікавилась своїми дітьми, не брала ніякої участі у їх вихованні. Згідно характеристики, виданої 4.03.2019 року виконавчим комітетом Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області на [PERSON] , остання на даний час перебуває у відпустці по догляду за сином [PERSON] , [INFO] , а також на її утриманні перебуває дочка [PERSON] , 2017 р.н. [PERSON] майже не цікавиться станом здоров`я, вихованням та навчанням дітей [PERSON] , [PERSON] , які влаштовані у будинок дитини, не створила умов для їх повноцінного розвитку, виховання та лікування. [PERSON] здійснює догляд за своєю матір`ю, яка потребує стороннього допомоги, проживає разом із співмешканцем [PERSON] , який зловживає алкоголем, не працює. З акту обстеження житлово-побутових умов від 4.03.2019 року, слідує, що за місцем проживання відповідача [PERSON] не створено умов для повернення [PERSON] та [PERSON] додому, немає умов для проживання чотирьох малолітніх дітей, немає одягу, взуття для синів, умов для виховання, розвитку та проживання дітей з особливими освітніми потребами. У письмових поясненнях [PERSON] , датованих 19.03.2019 року, відповідач не заперечує проти позбавлення батьківських прав щодо дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно висновку служби у справах дітей Монастириської райдержадміністрації №7 від 8.04.2019 року [PERSON] , [INFO] , жительку [ADDRESS] , доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , органом опіки та піклування - Монастириська районна державна адміністрація Тернопільської області винесено висновок №3 від 11.04.2019 року, згідно якого мати дітей [PERSON] тривалий час не цікавиться життям та здоров`ям своїх дітей, самоусунулася від виховання та утримання. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з такого. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09). Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не подала, а також нею не представлено суду жодних доказів на спростування доводів, наведених у позові. Судом встановлено, що після відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав, відповідач не переглянула свого ставлення до виконання нею батьківських обов`язків, а також способу життя, зокрема протягом всього періоду перебування дітей з особливими освітніми потребами у дошкільному відділенні Теребовлянського навчально-реабілітаційного центру з 1.09.2017 року по даний час жодного разу не провідала дітей, не цікавилася ними, не брала участі у вихованні, а також не доклала зусиль для покращення умов проживання з метою повернення дітей додому. При цьому, суд враховує письмові пояснення [PERSON] від 19.03.2019 року, згідно яких відповідач не заперечує проти позбавлення батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання про підставність позову. У судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідач не цікавиться життям та здоров`ям дітей, їхнім розвитком і вихованням, не створює сприятливих умов для їхнього повернення додому, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що є наслідком її винної поведінки та є підставою для позбавлення батьківських прав, а тому позов підлягає задоволенню. У силу ч. 2 п. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved