Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

ПАТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом, за яким, з урахуванням зміни підстави та предмету позову (а.с. 44) просить суд: -в рахунок погашення кредитних зобов'язань на корить ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.24756, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль Lexus RX 270, 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], шляхом продажу зазначеного автомобіля будь якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження по відчуженню транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов'язані з продажем автомобіля тощо); -вилучити у [PERSON] вказаний транспортний засіб та передати ПАТ «Ідея Банк»; -стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 100 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 05 листопада 2013 року між позивачем та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № 910.24756, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 284520 грн. на придбання зазначеного транспортного засобу. Строк користування кредитними коштами - до 05 листопада 2015 року. Частина кредитних коштів була перерахована на придбання зазначеного автомобіля, а решта - перерахована на фінансування страхового платежу. За користування кредитом відповідач сплачує річну змінювану процентну ставку, яка визначається відповідно до умов договору та на дату його укладення становила 0 % річних. Починаючи з 06 червня 2014 року процентна ставка становила 3,951 %. Додатком № 1 до кредитного договору встановлено графік щомісячних платежів, за яким відповідач мав сплачувати встановлену договором нараховану суму коштів. Відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором, останні платіж здійснив 12 березня 2015 року. Станом на 08 червня 2015 року заборгованість відповідача становить: -основний борг 97294,97 грн.; -прострочений борг - 63698,67 грн.; -прострочені проценти - 22500,85 грн.; -строкові проценти - 52,28 грн.; -нарахована комісія - 3954,83 грн.; Пеня за не своєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором за період 1 рік (з 08 червня 2014 року по 08 червня 2015 року) становить 24734,80 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача становить 212236,40 грн. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між сторонами був укладений договір застави вищезазначеного транспортного засобу. У зв'язку з порушенням відповідачем прав та інтересів позивача протягом тривалого часу, на підставі невиконання відповідачем грошових зобов'язань за договором кредиту, а також на підставі того, що відповідач уникає контакту з позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки, переховується, за вказаною в кредитному договорі та договорі застави адресою не перебуває, предмет застави для огляду не надає, у позивача є стійкі побоювання щодо не повернення грошових коштів відповідачем та незаконного відчуження останнім автомобіля, що знаходиться в заставі позивача. Тому позивач вимушений терміново звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів з позовом про звернення стягнення на предмет застави. Сторони, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Позивач ПАТ «Ідея Банк» надав суду письмову заяву, за якою підтримав в повному обсязі вимоги за позовної заявою та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються. Просить справу розглянути за відсутності свого представника. Відповідач [PERSON] про причини неявки суд не повідомив. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 05 листопада 2013 року [PERSON] уклав з Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» кредитний договір № 910.24756 (а.с. 12-13), за яким банк надає позичальнику кредит у сумі 284520 грн. на строк 24 місяці для фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки Lexus, моделі RX 270, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER]. Відповідачем не оспорений той факт, що зазначений кредитний договір підписаний особисто ним. За кредитним договором (параграф 2, п. 1), позичальник доручає банку здійснювати у перший рік кредитування перерахування кредитних коштів у повному обсязі на рахунок ТОВ «Арена Сервіс ЛТД» № 26001962503627 в банку ПАТ «ПУМБ», МФО 34851, код ЖДРПОУ 31793229. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та 06 листопада 2013 року перерахував на рахунок ТОВ «Арена Сервіс ЛТД» за передбаченими договором реквізитами 284520 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру (а.с. 14). З копії свідоцтва по реєстрацію транспортного засобу (а.с. 18) вбачається, що відповідач [PERSON] набув право власності на автомобіль марки Lexus, моделі RX 270, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER], право власності на який він зареєстрував 06 листопада 2013 року і автомобілю був наданий держаний реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно умов кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує процентну ставку в розмірі 0,0010%. За обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує щомісячну комісію згідно тарифів банку, починаючи з 13 місяця. З 06 червня 2014 року розмір процентної ставки був збільшений до 3,951 % річних (а.с. 24). За графіком сплати ануїтетних платежів (а.с. 26), позичальник мав щомісяця здійснювати відповідні платежі до 5-го числа кожного місяця. Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 22, 23), [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі не виконував, ануїтетні платежі здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, а з березня 2015 року взагалі припинив здійснення будь яких платежів за кредитним договором, внаслідок чого станом на 08 червня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить: - поточна заборгованість за тілом кредиту - 97294,97 грн.; - прострочена заборгованість за тілом кредиту - 63698,67 грн.; - прострочені проценти - 22500,85 грн.; - поточні проценти - 52,28 грн.; - нарахована комісія - 3954,83 грн.; За підпунктом «а» пункту 1 п'ятого параграфу кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в разі настання хоча б одного з таких випадків … прострочення оплати ануїтетного платежу (його частини) більш ніж на один календарний місяць. Наведені положення договору кореспондуються з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якою передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення чергової частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зазначена норма міститься у параграфі 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. За ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлене цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Оскільки укладений між сторонами кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту, положення ч. 2 ст. 1054 ЦК України підлягають застосуванню з урахуванням вимог п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за яким, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Оскільки відповідач [PERSON] затримав сплату чергової частини кредиту більш ніж на один календарний місяць, у позивача на підставі зазначених положень кредитного договору, ч. 2 ст. 1054 ЦК України з урахуванням вимог п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» виникло право вимагати від позивача дострокового повернення чергової частини позики, що залишилася. Відповідна вимога позивача про погашення простроченої заборгованості у вигляді позовної заяви була отримана [PERSON] 03 липня 2015 року (а.с. 49), однак до цього часу позичальником прострочена заборгованість погашена не була. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки; За ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Пунктом першим дев'ятого параграфу кредитного договору передбачено, що в разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів від 1 до 60 днів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,15 % від простроченої суми боргу за кожен день прострочки. Як передбачено пунктом третім цього ж параграфу, в разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів більше ніж на 60 днів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,65 % від простроченої суми боргу за кожен день прострочки. У зв'язку з простроченням позичальником термінів сплати щомісячних платежів, позивачем на підставі зазначених положень кредитного договору за період з 08 червня 2014 року по 08 червня 2015 року була нарахована позичальнику пеня у розмірі 24734 грн. Розрахунок заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісією та пенею позивачем визначений арифметично правильно та відповідачем не оспорений. За наведених обставин, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 08 червня 2015 року складає 212236,40 грн. (97294,97 + 63698,67 + 22500,85 + 52,28 + 3954,83 + 224734,80). У якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, останній передав в заставу позивачеві майно - транспортний засіб марки Lexus, моделі RX 270, 2013 року випуску, колір коричневий, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується копією відповідного нотаріально - посвідченого договору застави транспортного засобу (а.с. 15). Згідно довідки ДАІ, відповідач є власником зазначеного автомобіля і на час розгляду справи в суді. За умовами зазначеного договору (пункт перший п'ятого параграфу), заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання заставодавцем зобов'язань, забезпечених заставою за цим договором, вони не будуть виконані. Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором та/або цим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Як зазначено у ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. У зв'язку з невиконанням позичальником за кредитним договором свого зобов'язання та прострочення виконання грошових зобов'язань, у позивача на підставі ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», пункту першого п'ятого параграфу договору застави виникло право звернення стягнення на предмет застави для задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням - погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом, заборгованості по відсоткам, комісії та пені за прострочення виконання договірних зобов'язань у вищезазначеному розмірі. Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Суду не надавалися суду докази на підтвердження наявності інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна. Визначаючи спосіб звернення стягнення на предмет застави, суд враховує що позивач просить суд звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу зазначеного автомобіля будь якій третій особі покупцю від імені власника. Такий спосіб передбачений пунктом другим п'ятого параграфу договору застави, за яким звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя шляхом набуття предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі. При цьому суд,

Outcome: partial