Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 22.09.2015 судом винесене заочне рішення. 15.10.2015 ухвалою суду заочне рішення скасовано. В позові зазначено, що 12.02.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний Банк «Дельта») та відповідачем у справі [PERSON] був\~ укладений кредитний договір № 002-07918-120208, банк свої зобовязання за договором виконав, відкрив відповідачеві картковий рахунок\~№26252902102401 у національній валюті України гривні, випустив та надав останній платіжну картку, а також ПІН-код до картки; здійснював обслуговування останньої на умовах, викладених в тарифному пакеті VISA Класичний. Кредитні кошти та власні кошти [PERSON]\~ мали використовуватись для розрахунку за товари чи послуги, які придбані останнім у субєктів господарювання, зняття готівки та вчинення інших операцій. Однак, [PERSON] не виконував своїх зобовязань за договором належним чином, не сплачував своєчасно щомісячні платежі. У звязку із чим, позивач у своєму позові просив стягнути з відповідача на користь банка заборгованість за кредитним договором станом на 19.05.2015 у розмірі 3629,86 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, позивач ПАТ «Дельта Банк» був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином, у п. 4 своєї позовної заяви зазначав, що позов підтримує у повному обсязі та просить розглянути його за відсутністю його представника, не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду (а.с. 2). Відповідач також в судове засідання не зявився, про дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, в своїй заяві про скасування заочного рішення зазначив, що просить справу розглядати у його відсутності та просить суд застосувати позовну давність, посилаючись та те, що останній платіж ним сплачений в 2011році (а.с. 37). Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 12.02.2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 002-07918-120208 (а.с. 3). Відповідно до п. 1.3 кредитного договору № 002-07918-120208, позивач надав відповідачу відкличну відновлювальну кредитну лінію та в її межах кредитні кошти, з лімітом кредитування - 3000 грн. Підпунктом 1.4 кредитного договору визначено строк дії кредитної лінії - 364 дні (а.с. 3). Пунктом 5.8. кредитного договору встановлено, у разі невиконання та/або неналежного виконання Держателем зобовязань по сплаті заборгованості за цим договором понад 91 календарний день, Банк має право в односторонньому порядку достроково розірвати договорі…(обор.а.с. 3) Підпунктом 3.6. кредитного договору встановлено, що держатель картки зобовязаний щомісяця в строк визначений правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обовязкового мінімального платежу, складові якого зазначені у тарифах (а.с. 3). Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 19.05.2015 року за [PERSON] значиться заборгованість у сумі 3629,86грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем, з яких: 3629,86 грн. - тіло кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як видно з розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідачем остання сплата по кредити здійснена 02.08.2011 (а.с. 7), банк з вимогою до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості до суду звернувся лише 10.06.2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Згідно із ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Відповідач надав суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 37). За таких обставин суд приходить до висновку про можливість застосування до спірних правовідносин строку позовної давності і це є підставою для відмови у позові щодо вимог до боржника. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed