Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Національна академія внутрішніх справ, в інтересах якої діє [PERSON], звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 22.07.2006 року за №69дск відповідача зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання. 29.11.2007 року між КНУВС, комплектуючим органом УМВС України у Вінницькій області, та відповідачем було укладено договір №Вн-57 про підготовку фахівця за державним замовленням та його працевлаштування, згідно з яким відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. З 1.09.2006 року по 18.06.2010 року відповідач, відповідно до договору, навчався за державним замовленням за напрямком «Правознавство» і перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Відповідно до наказу КНУВС від 18.06.2010 року за №463 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста та видано диплом спеціаліста. Відповідач був направлений для подальшого проходження служби до УМВС України у Вінницькій області. Наказом УМВС України у Вінницькій області від 09.07.2010 року за №106 о/с [PERSON] призначено оперуповноваженим сектору карного розшуку Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області. Наказом УМВС України у Вінницькій області від 09.08.2012 року за №165 о/с [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни (до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі по закінченню навчання). Відповідно до розпорядження КМУ від 27.08.2010 року №1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ, яка є його правонаступником. Укладений з відповідачем договір зобов'язує його у разі звільнення з ОВС після навчання до закінчення встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими договором, відшкодувати витрати за період навчання та передбачає підстави, за наявності яких відповідач зобов'язаний відшкодувати затрати на навчання в повному обсязі: звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни. Відповідач навчався в КНУВС з 01.09.2006 року по 18.06.2010 року і витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі становлять 26984, 53 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь НАВС вартість утримання в розмірі 26984,53 грн. та витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача [PERSON], що діє за довіреністю від 15.07.2014 року (а.с.76), не з'явилася, але 11.03.2015 року від неї до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.87). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився двічі, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, зазначеною в інформації Шаргородського РС УДМС України у Вінницькій області, отриманій згідно з вимогами ч.3 ст.122 ЦПК України (а.с.11). Судові повістки, направлені судом на ім'я відповідача за місцем реєстрації проживання, зазначеним в інформації Шаргородського РС УДМС України у Вінницькій області, повернуті до суду відділенням Укрпошти з поміткою про відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання (а.с.83, 89). Відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь в справі… У разі ненадання особами, які беруть участь в справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, що не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином. Відтак, суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи і двічі не з'явився до суду без поважних причин, заперечень щодо позову на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 24.02.2015 року, до суду не надав. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з'явився до суду без поважних причин, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення розгляду справи не подав, то, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представник позивача [PERSON] заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Вирішуючи спір, суд встановив, що Національна академія внутрішніх справ утворена в результаті реорганізації Київського національного університету внутрішніх справ на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 року за №1709-р «Про реорганізацію деяких вищих начальних закладів Міністерства внутрішніх справ», та є його правонаступником, що вбачається із п.п.1.2. та 1.3. Статуту НАВС (а.с.72). Судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ (після реорганізації - Національна академія внутрішніх справ) від 22.07.2006 р. за № 69 дск «Про зарахування на навчання на 1 курс ННІПККМ Київського національного університету внутрішніх справ набору 2006 року» [PERSON] з 01.09.2006 року був зарахований на навчання на перший курс Навчально-наукового інституту підготовки кадрів для кримінальної міліції КНУВС (а.с.56). 29.11.2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ в особі ректора Моісеєва Є.М., УМВС України у Вінницькій області в особі начальника Поліщука В.К., і відповідачем [PERSON] був укладений Договір №Вн-57 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (а.с.57-58). Відповідно до умов Договору [PERSON] навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язався після закінчення навчання відпрацювати не менше 3 років за місцем розподілу, а у разі дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у ВНЗ МВС України у зв'язку з відрахуванням з КНУВС та звільненням з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин, через неуспішність, за порушення дисципліни та у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі ( п.п.1., 2.1.1.-2.1.7., 2.3.6, п.3 Договору). З 1.09.2006 року по 18.06.2010 року відповідач, відповідно до Договору, навчався за державним замовленням за напрямком «Правознавство» і перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг, що підтверджується наказом ректора КНУВС від 18.06.2010 року та довідкою про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця від 15.06.2010 року (а.с.60, 61). Так, відповідно до наказу ректора КНУВС від 18.06.2010 року за №463 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста з відзнакою (а.с.60), після чого направлено для подальшого проходження служби до УМВС України у Вінницькій області. Згідно із наказом начальника УМВС України у Вінницькій області від 09.07.2010 року за №106 о/с відповідача [PERSON] з 19.06.2010 року призначено на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області (а.с.59). Наказом УМВС України у Вінницькій області від 09.08.2012 року за №165 о/с [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни (а.с.71). Як вбачається із довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ від 15.06.2010 року, розмір фактичних витрат, пов'язаних із навчанням [PERSON] у навчальному закладі за період з 01.09.2006 року по 18.06.2010 року становить 29302,52 грн., з вказаним розміром витрат [PERSON] ознайомлений, що підтверджується його підписом про ознайомлення (а.с.61). Відповідно до довідки від 16.09.2014 року про перерахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції [PERSON] в НАВС у період з 01.09.2006 року по 18.06.2010 року, що здійснений на підставі постанови КМУ від 01.03.2007 року №313, фактичні витрати НАВС на утримання відповідача становлять 26984,53 грн. (а.с.62). Вказаний факт також підтверджується довідкою позивача про перерахунок фактичних витрат на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв відповідачем від 16.09.2014 року; довідкою про фактичне перебування на харчовому забезпеченні по ННІПККМ курсанта [PERSON] в період з 01.09.2006 року по 19.06.2010 року; довідкою витрат речового майна перемінного особового складу університету за період навчання з 22.07.2006 року по 06.2010 року на рядового [PERSON]; довідками про доходи та відрахування курсанту [PERSON] за 2006-2010 роки (а.с.63-70). Щодо вказаних обставин, встановлених судом, відповідач [PERSON] заперечень судові не надав, не дивлячись на пропозицію, викладену в ухвалі суду від 24.02.2015 року. Згідно з п. 2.3.6. Договору №Вн-57 [PERSON] зобов'язався у разі звільнення з ОВС по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, відповідно до п.п.3.1. та 3.2. Договору, є, в тому числі, звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (п. 4.1. Договору). У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ (п.4.2. Договору). Сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету; у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку ( п. 4.3, 4.4 Договору). Оскільки судом встановлено, що позивачем на утримання відповідача здійснені витрати, на виконання вимог Договору №Вн-57 від 29.11.2007 року, пов'язані, в тому числі: з грошовим забезпеченням в сумі 9668,07 грн., з продовольчим забезпеченням в сумі 10015,24 грн., з речовим забезпеченням в сумі 1375,89 грн., з оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв в сумі 5925,33 грн., а всього - в сумі 26984,53 грн. (а.с.62), а відповідачем умови означеного Договору не виконуються, вказані кошти позивачеві добровільно не відшкодовані, то право позивача на виконання умов Договору про підготовку фахівця у КНУВС та на відшкодування фактичних витрат на підготовку відповідача порушено і підлягає судовому захисту. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають з договірних зобов'язань і регулюються Конституцією України, ЦК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, та умовами укладеного між сторонами цивільно-правового договору «Про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ» від 29 листопада 2007 року за №Вн-57. Згідно з ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є : 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч.2 ст.11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події (ч.6 ст.11 ЦК України). Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч.1 ст.13 ЦК України). Згідно із ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Відповідно до вимог ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст.628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ч.ч.1,3 ст.639 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п.2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року за №313, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; переведенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Оскільки судом встановлено факт невиконання відповідачем [PERSON] умов договору за №Вн-57 від 29.11.2007 року щодо відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі у зв'язку зі звільненням з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни та порушення прав позивача у зв'язку із невиконанням умов договору відповідачем, то позов підлягає задоволенню в повному обсязі, тобто підлягає стягненню з відповідача на користь Національної академії внутрішніх справ вартість фактичних витрат на підготовку відповідача в розмірі 26984, 53 грн. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 269,85 грн. (а.с.51). Тому, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 269,85 грн.

Outcome: approved