Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Національна академія внутрішніх справ звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання. Свій позов мотивує тим, що Наказом ректора Національної академії внутрішніх справ України (далі - НАВСУ) від 22.07.2005 року № 76 дск відповідача з 01.09.2005 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання НАВСУ. Постановою КМУ від 08.09.2005 року № 880 «Про реорганізацію вищих навчальних закладів та науково дослідних установ міністерства внутрішніх справ», Національну академію внутрішніх справ реорганізовано у Київський національний університет внутрішніх справ (далі - КНУВС). Розпорядженням КМУ від 27.08.2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ (далі - НАВС). Відповідно до вищезазначеного розпорядження, НАВС є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ. 29.11.2007 року між КНУВС, Управлінням МВС України у Волинській області та відповідачем був укладений Договір № Вл-17 про підготовку фахівця у КНУВС. Після здобуття вищої освіти 19.06.2009 року, відповідно до умов Договору № Вл-17 [PERSON] направлено для подальшого проходження служби до УМВС України у Волинській області. Наказом УМВС України у Волинській області від 19.09.2011 року № 375 о/с [PERSON] звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням. Оскільки відповідач звільнився з ОВС за власним бажанням до закінчення трирічного терміну перебування на службі після навчання, тому відповідно до п. 2.3.6. Договору № Вл-17 він зобов'язаний відшкодувати НАВС витрати за навчання. Відповідно до розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] у КНУВС, проведеного згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 № 313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» їх сума складає 21573 (двадцять одна тисяча п'ятсот сімдесят три) гривні 62 копійки. Відповідно до п. 4.4. Договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку. Листом від 13.09.2012 року за № 46/4956 відповідач був повідомлений про заборгованість із пропозицією відшкодувати її добровільно, однак ним цього зроблено не було. З вищевикладених підстав позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму фактичних витрат, пов'язаних з навчанням, та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву в якій просив справу слухати у його відсутності, не заперечує щодо постановлення заочного рішення по справі. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що Наказом ректора Національної академії внутрішніх справ України від 22.07.2005 року № 76 дск [PERSON] з 01.09.2005 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання НАВСУ (а.с. 14). Постановою КМУ від 08.09.2005 року № 880 «Про реорганізацію вищих навчальних закладів та науково дослідних установ міністерства внутрішніх справ», Національну академію внутрішніх справ реорганізовано у Київський національний університет внутрішніх справ (далі - КНУВС). Розпорядженням КМУ від 27.08.2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ (далі - НАВС). Відповідно до вищезазначеного розпорядження, НАВС є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ (а.с. 26-27). 28 листопада 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ та [PERSON], було укладено договір № ВЛ-17 про, підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ. (а.с. 12-13). Після здобуття вищої освіти 19.06.2009 року, відповідно до умов Договору № Вл-17 [PERSON] направлено для подальшого проходження служби до УМВС України у Волинській області. Наказом УМВС України у Волинській області від 19.09.2011 року № 375 о/с [PERSON] звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням (а.с. 16). Відповідно до п. 3.1. договору № ВЛ-17 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з Київського національного університету внутрішніх справ та звільненням з органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність; за порушення дисципліни. Відповідно до п. 4.2. у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено внаказі відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Згідно довідки про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції [PERSON] Національна академія внутрішніх справ за період його навчання з 01.09.2005 року по 19.06.2009 року понесла фактичні витрати в розмірі 21573 гривні 62 копійки. (а.с. 18). Як вбачається з листа № 46/4956 від 13.09.2012 року [PERSON] був повідомлений про заборгованість із пропозицією відшкодувати її добровільно, однак ним цього зроблено не було (а.с. 9). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути в користь Національної академії внутрішніх справ фактичні витрати, пов'язані з навчанням в сумі 21573 гривні 62 копійки. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: approved