Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 30.11.2006 року, виданого Лисичанською міською радою, позивач набула права власності на квартиру [ADDRESS] . У належній їй квартирі окрім позивача зареєстрований її син [PERSON] . Починаючи з лютого 2009 року відповідач виїхав з належної позивачу квартири до Російської Федерації. На сьогодні він вже отримав Російське громадянство. У вказаній вище квартирі позивач мешкає разом зі своїм чоловіком. За час відсутності за місцем реєстрації, відповідач по справі жодного разу не сплачував комунальних платежів. З неодноразових розмов через мобільний зв`язок з сином позивачу стало відомо, що він повертатися за місцем реєстрації не збирається, приймати участь по утриманню квартири та оплаті комунальних та інших послуг не бажає, на неодноразові звернення позивача до [PERSON] з проханням приїхати, надати згоду та самостійно знятися з реєстраційного обліку він відмовляється. Пізніше відповідач взагалі припинив з позивачем будь-який зв`язок. Таким чином відповідач по справі, за місцем постійної реєстрації добровільно не проживає без поважних причин, ним фактично вибрано інше місце проживання, будь-які його особисті речі в квартирі відсутні. Всі обов`язки по утриманню квартири, оплаті комунальних послуг з газопостачання, електроенергії, а також по ремонту та обслуговуванню в даний час несу позивач. Наявність реєстрації відповідача у належній позивачу квартирі позбавляє її можливості в повній мірі користуватися належними позивачу правами по утриманню житла, відсутня можливість оформлення субсидії, у зв`язку з чим позивач несе додаткові обов`язки по утриманню квартири. На підставі викладеного, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON] [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 01.02.2021 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/242/21 було відкрито провадження у цій цивільній справі. 20.04.2021 року позивач надав письмове клопотання про слухання справи у його відсутність. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що відповідач не проживає за адресою реєстрації без поважних причин більше встановленого законом строку, протягом якого зберігається жиле приміщення за тимчасово відсутніми особами. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала письмове клопотання про слухання справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала. Проти заочного слухання справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або відзиву на позовну заяву до суду не надходило. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 30.11.2006 року, виданого Лисичанською міською радою, згідно з розпорядженням від 30.11.2006 року № 1618, квартира за адресою: кв. [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. Згідно з довідкою № 11201 від 21.05.2019 року, виданою Управлінням адміністративних послуг військово-цивільної адміністрації міста Лисичанська Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , станом на 28.12.2020 року зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з довідкою, наданою начальником КП ЛЖЕК № 2 від 28.12.2020 року, [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , син [PERSON] з 2009 року по теперішній час за вказаною адресою не проживає. Мотивувальна частина Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Судом установлено, що квартира [ADDRESS] є спільним сумісним майном набутим [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , отже, відповідач є співвласником вказаної квартири. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 321 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Зазначені позивачем обставини про те, що відповідач був відсутнім в квартирі за місцем своєї реєстрації з 2009 року, тобто понад 1 рік, не свідчать про відмову відповідача від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення його права власності на нього. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постанові від 28.02.2018 року у справі №647/1682/15-ц (провадження №61-4508св18). Окрім того, слід зауважити, що у разі визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням суперечить положенням ст. 317, 319 ЦК України, які гарантують кожному власнику право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, буде порушено принцип непорушності права власності, гарантований ст. 41 Конституції України. Адже, право власності складається з тріади, а саме: права володіння, права користування та права розпорядження своїм майном. Відсутність у особи одного з зазначених прав відносно майна свідчить про відсутність у особи права власності на це майно. Водночас позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав. Як вбачається з матеріалів справи зміст позовних вимог [PERSON] зводиться до захисту прав позивачки як співвласника спірного житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] від порушень з боку відповідачіа: [PERSON] , який зареєстровані у цій квартирі та є співвласником спірного майна, але тривалий час без поважних причин не користуються спірним житлом, не утримує спірну квартиру, не сплачує комунальні послуги і який своєю реєстрацію перешкоджає позивачці отримувати передбачену законом субсидію на сплату житлово-комунальних послуг. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно частини першої 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Доказів втрати відповідачем права власності на зазначену квартиру матеріали справи не містять. Відповідно до позовної заяви, підставами позову позивачка [PERSON] зазначає те, що відповідач за місцем постійної реєстрації добровільно без поважних причин не проживає, ним фактично вибрано інше місце проживання, будь-які їх особисті речі в квартирі відсутні, всі обов`язки по утриманню квартири, оплаті комунальних послуг з газопостачання, електроенергії, а також по ремонту та обслуговуванню квартири несе тільки позивачка і саме наявність реєстрації відповідача у належній їй квартирі позбавляє [PERSON] можливості в повній мірі користуватися належними правами по утриманню житла, оформленні субсидії, у зв`язку з чим позивачка несе додаткові обов`язки по утриманню квартири, що остання оцінює як порушення відповідачем права власності [PERSON] на спірну квартиру, яке просить суд усунути. Відповідно до положень статтей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Суд вважає, що позивачкою [PERSON] за доводами позовної заяви, не доведено, що діями відповідача [PERSON] порушується право власності [PERSON] на спірну квартиру, яка є спільною сумісною власністю сторін у справі. Суд вважає, що зазначені позивачкою підстави не є достатніми для суду для втручання в право власності відповідача щодо спірної квартири та обмеження останнього у цьому праві. Щодо неучасті відповідача [PERSON] в утриманні спірної квартири та несплаті відповідних комунальних платежів, то позивачка [PERSON] не позбавлена права у визначений законом спосіб звернутися до суду з відповідним позовом. За таких обставин суд вважає, що позов заявлено необґрунтовано, доводи, викладені позивачем не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed