Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 1\~053\~513,23 грн.. Позовна заява мотивована тим, що 1 жовтня 2012 року між ТОВ АБ «Укргазбанк» та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено кредитний договір №292012/85/22пн, згідно умов якого Банк надав ФОП [PERSON] кредит у сумі 500 000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 19,5% річних із строком до 30 вересня 2019 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 1 жовтня 2012 року між ТОВ АБ «Укргазбанк», Фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладений договір поруки №292012/85/22ПН-Р. Відповідачі свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконали, чим порушили умови кредитного договору. Відповідно утворилася заборгованість, яка становить 1\~053\~513,23 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідачів на свою користь. Повноважний представник позивача в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Повноважні представник відповідачів та відповідачка в відзиві на позов та в судовому засіданні, проти позову заперечували та вказували на безпідставність позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову виходячи з наступного. 1 жовтня 2012 року між ТОВ АБ «Укргазбанк» та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено кредитний договір №292012/85/22пн, згідно умов якого Банк надав ФОП [PERSON] кредит у сумі 500 000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 19,5% річних із строком до 30 вересня 2019 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 1 жовтня 2012 року між ТОВ АБ «Укргазбанк», Фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладений договір поруки №292012/85/22ПН-Р. Позивач, вказуючи, що відповідачі не належним чином виконують свої зобов`язанння за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, звернувся з відповідним позовом до суду. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14.01.2014 року по цивільній справі №686/8812/13 з позичальника Фізичної особи-підприємця [PERSON] та поручителя [PERSON] стягнуто солідарно 512 352,71 грн. заборгованості за кредитним договором 292012/85/22пн від 01.10.2012 року, яка складалася з тіла кредиту, процентів та пені, та судові витрати в сумі 1 720,50 грн., яке набрало законної сили 02.06.2014 року. Постановою старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гнідко Н.О. від 21.01.2020 року закінчено виконавче провадження №51914590 з примусового виконання виконавчого листа №686/8812/13 від 09.07.2014 року, у зв`язку з повним виконанням вищевказаного рішення суду. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту. Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, Згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Проценти, встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. На думку суду, обгрунтованою є позиція сторони відповідачів про те, що з дня набрання законної сили рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.01.2014 року по цивільній справі №686/8812/13 [PERSON] мала обов`язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами. Зі спливом строку виконання зобов`язання припинилося право кредитора нараховувати проценти, пеню та штрафи за кредитом, у такому разі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення з [PERSON] індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, суд виходить з наступного: Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання припиняється зокрема до нашого випадку, виконанням проведеним\~належним чином.\~Належним є\~виконання зобов`язання«\~яке прийняте\~кредитором і\~в результаті\~якого припиняються\~права та\~обов`язки\~сторін зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Таким чином, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке [PERSON] виконала в повному обсязі, кредитором прийнято виконання в повному обсязі 04.12.2019 року припиняє правовідносин сторін укладеного кредитного договору, та позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, які нараховані та пред`явлені до боржника в судовому порядку через 10 місяців після припинення всіх правовідносин по укладеним договорам, оскільки відповідно до наданих доказів саме сума боргу з врахуванням якого ПАТ АТ «Укргазбанк» може звертатися до суду відсутня. Також враховується, що звернувшись до суду 13 листопада 2020 року, ПАТ АБ «Укргазбанк» в позовній заяві не вказав про виконане судове рішення від 14 січня 2014 року, яким стягнуто заборгованість по кредиту достроково. Позивачем здійснено розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, виходячи з умов договору про щомісячне погашення кредиту ануїтентними платежами по 5 952,46 грн. в місяць за період з 1 жовтня 2017 року по 29 січня 2020 року. Враховуючи, що з дня набрання законної сили рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14.01.2014 року [PERSON] мала обов`язок повернути всю заборгованість за договором, а не\~вносити її\~періодичними платежами, то вимога\~простягнення сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, нарахованих на щомісячні платежі, як це було передбачено графіком договору, задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог до поручителя [PERSON] враховується наступне. В постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Враховуючи вищевикладене, відповідно до умов п.п. 5.1-5.4 договору поруки №292012/85/22ПН-Р від 01.10.2012 року, укладеного між ТОВ АБ «Укргазбанк», Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] порука припинилась. За таких обставин в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed