Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

ОП «Кримтеплокомуненерго» 19.04.2013 року звернулося до суду і просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.03.2000 року по 01.12.2011 року у розмірі 3385,87 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач проживає в будинку, обладнаному системою центрального постачання та є споживачем теплової енергії. Оплата за послуги теплопостачання вноситься на підставі особового рахунку [NUMBER]. Відповідно до п.18 Правил про надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, наступного з розрахунковим. Строки оплати відповідачем порушуються, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.03.2000 року по 01.12.2011 року в розмірі 3385,87 грн. Представник позивача у попереднє судове засідання не з'явився, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, рішенням суду визнана недієздатною, у зв'язку з чим участь у справі бере її законний представник. Представник відповідача у попереднє судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву про визнання позову, але просить застосувати до вимог позивача позовну давність. Враховуючи визнання відповідачем позову суд розглянув справу у попередньому судовому засіданні, а у зв'язку з неявкою сторін - відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами заяви та докази, вважає, що, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає у житловому приміщенні, розташованому за адресою: АРК [ADDRESS]. Оскільки будинок, де проживає відповідач, обладнаний центральною системою опалювання, на квартиру [NUMBER] відкритий особовий рахунок [NUMBER], а відповідач є абонентом та споживачем теплової енергії, яку надає позивач. Згідно інформації з особового рахунку відповідач за період з 01.03.2000 року по 01.12.2011 року має заборгованість по оплаті послуг теплопостачання у розмірі 3385,87 грн. (а.с. 4-5). Встановлені судом обставини визнані сторонами, тому відповідно до ст. 61 ЦПК доведенню не підлягають. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до вимог ч.6 ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Пунктом 18 зазначених Правил передбачено, що оплата послуг вноситься не пізніше 20 числа місяця, наступного з розрахунковим. Статтею 526 ЦК України, встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у 2000 році та тривали до грудня 2011 року, у зв'язку з чим до правовідносин підлягають застосуванню як ЦК України в редакції 1963р., так і ЦК України з урахуванням п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу. Статтями 71, 75, ч.2 ст. 79, ч.1 ст. 80 ЦК України в редакції 1963р. визначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. По спорах, в яких однією або обома сторонами є громадяни, перебіг строку позовної давності переривається також вчиненням зобов'язаною особою дій, що свідчать про визнання боргу. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а частина 2 цієї статті передбачає переривання позовної давності зверненням до суду з позовом до боржника та якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд погоджується з доводами представника відповідача, вважає, що позивач втратив право на захист свого цивільного права щодо стягнення боргу з 01.03.2000 року, оскільки звернувся до суду в квітні 2013 року, тому задовольняє позовні вимоги позивача у межах позовної давності, а саме за період з травня 2010 року по 01.12.2011 року у розмірі 1942, 41 грн. Суд враховує періодичні оплати відповідачем з 2000 року послуг позивача, разом з тим, вважає, що ці платежі були сплатою поточних щомісячних нарахувань, тому вони не свідчать про переривання строку позовної давності, оскільки позивач не надав суду доказів існування між сторонами домовленості про першочергове використання поточних платежів для погашення заборгованості за попередні місяці. (Така ж правова позиція викладена в ухвалі ВССУ від 20.06.2012 року № 6-6939св10). Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду, у розмірі 229,40 грн. На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК УРСР, ст. 526, 267 ЦК України

Outcome: partial