Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради звернувся 12.08.2020 року до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У поданому позові позивач просив позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно її дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття на особистий рахунок дитини. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачка по справі, [PERSON] , [INFO] , є одинокою матір`ю дитини, [PERSON] , [INFO] . Реєстрація народження дитини здійснена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Мати дитини, [PERSON] , веде асоціальний спосіб життя, бродяжить з немовлям, не має постійного місця проживання, використовує дитину у жебракуванні. Вихованням та утриманням дитини мати не займається: ніде не працює, веде паразитуючий, аморальний спосіб життя. Від народження дитина не спостерігалась медичними працівниками через неправдиве повідомлення матір`ю адреси виписки з пологового будинку. Тимчасово мати з дитиною проживали по [ADDRESS] , у неналежних умовах. За вказаною адресою неодноразово виїжджала поліція, через асоціальну поведінку матері та її співмешканця. Перевіркою тимчасового місця проживання матері та дитини по [ADDRESS] , встановлено, що двері у помешканні не відчиняються, мати з дитиною потрапляли до кімнати через вікно. Через вікно видно, що помешкання, в якому перебували мати та дитина, потребує прибирання та впорядкування. Сусіди по подвір`ю з адреси: [ADDRESS] стверджують, що [PERSON] постійно збирала осіб асоціальної поведінки, разом з якими пиячила, у зв`язку з чим сусідами неодноразово викликались наряди поліції. Через таку поведінку, власник помешкання відмовив [PERSON] у проживанні в своєму помешканні. Таким чином, 03.08.2020 [PERSON] з дитиною залишились на вулиці, а жити за місцем реєстрації мати не бажає через контроль з боку родичів, та обирає для себе бродячий спосіб життя. Відповідачка повідомила, що не укладала з лікарем декларацію, дитина не перебувала під медичним наглядом, соціальну допомогу по народженні дитини не оформила, живе з того, що їй подають люди. Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини, дитині дуже небезпечно залишатись разом з матір`ю. На місце знаходження матері і дитини було викликано карету «швидкої допомоги». Лікарі візуально оглянули дитину та мати. Дитина мала ознаки недогляду, мати з педикульозом. За таких обставин, дитина опинилась в умовах, що загрожували її життю та здоров`ю, тому немовля було госпіталізовано до КНП «Миколаївська дитяча лікарня №2» ММР. Питання щодо виконання матір`ю батьківських обов`язків щодо новонародженої дитини розглядалось на позачерговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської міської ради, яке відбулось 04.08.2020. Комісією рекомендовано негайно відібрати дитину, [PERSON] , [INFO] , за рішенням виконкому Миколаївської міської ради та позбавити відповідачку батьківських прав відносно дитини, [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, на позачергове засідання виконкому Миколаївської міської ради, яке відбулось 04.08.2020, винесено питання про негайне відібрання дитини, [PERSON] , [INFO] , у одинокої матері, [PERSON] . Рішенням виконкому від 04.08.2020 № 648, зазначене питання задоволено. Раніше родина матері неодноразово потрапляла у поле зору служби у правах дітей адміністрації Заводського району міста Миколаєва. З [PERSON] проводились неодноразові бесіди щодо відповідального батьківства та належного виконання батьківських обов`язків. Проте, це не змінило її ставлення до дітей і призвело до того, що [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно старших дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначені факти свідчать про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, та свідоме нехтування правами дитини. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 14.08.2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 20.11.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 13 ЦПК). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності зі ст.151 СК України батьки мають право на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним принципам суспільства. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років. Підстави для позбавлення батьківських прав чітко передбачені нормами ст. 164 СК України. Статтею 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків, згідно ст. 11 вказаного закону, є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У відповідності зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенції про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У Преамбулі Конвенції проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, а також що дитині мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов`язання в рамках суспільства, визнано, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Дитині, здатній сформулювати власні погляди, згідно ст. 12 Конвенції, забезпечується право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо при передачі дітей на виховання та їх всиновленні, на національному і міжнародних рівнях (ООН, 03.12.1986 рік) якщо батьки не виявляють турботу про свою дитину, або вона є неналежною, слід розглядати питання про турботу про неї з боку родичів батьків дитини, передачі дитини на виховання в іншу родину або про всиновлення, або, в разі необхідності, про влаштування дитини до спеціального закладу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] , видане Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 10.07.2020 року). Згідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батьків відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, батьком дитини [PERSON] , [INFO] , зі слів матері є [PERSON] . Згідно акту проведення рівня безпеки, складеного завідуючим сектору СЕД Норенко О. та інспектором ВЗзГ УПП в Миколаївській області Яковенко Ю.В. від 03.08.2020 року, дитина перебуває у дуже небезпечних умовах, рекомендовано негайне відібрання дитини у матері. Відповідно до рішення Миколаївської міської ради від 04.08.2020 року, у зв`язку із встановленням, що одинока мати дитини [PERSON] веде асоціальний спосіб життя, бродяжить, ухиляється від виконання батьківських обов`язку, чим створює загрожу життю та здоров`ю дитини, вирішено негайно відібрати дитину, [PERSON] , [INFO] , у її матері, [PERSON] , та влаштувати дитину, [PERSON] , [INFO] , до КНП «Миколаївський обласний будинок дитини» Миколаївської обласної ради на 6 місяців. Згідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 07.10.2020 року, враховуючи інтереси дитини,

Outcome: approved