Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» 04 грудня 2013 року звернулося до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], стверджуючи, що 15.02.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н від 15.02.2006 року, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконував, що призвело до виникнення значної суми заборгованності. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 05.09.2013 року має заборгованість - 35360,81 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 4964,60 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1660,04 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву, просила суд її задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, якою просив розглядати справу у його відсутність. Під час розгляду справи по суті встановлено, що 15.02.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким [PERSON] отримав кредит в розмірі 5000,00 грн., зі сплатою за користування кредитом 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 8). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вироком Святошинського районного суду м.Києві від 25.11.2006 року, встановлено, що [PERSON] 25.09.2005 року, приблизно в 13 годин 20 хвилин, знаходячись на території лісопаркової зони, яка прилягає до вул. Підлісної в м.Києві, повторно, незаконно зберігав при собі, без мети збуту, наркотичний засіб - макову солому, вагою - 190 гр. Вказаним вироком суду [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ч. 4 ст. 61 ЦПК України). Крім того, в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 в пункті 7 роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено постановою Святошинського районного суду м.Києва від 06.10.2006 року, вироком Святошинського районного суду м.Києва від 25.07.2006 [PERSON] утримувався в Київському СІЗО № 13 Державного департаменту України з питань виконання покарань з 03.10.2005 року, що свідчить про те, що є наявні підстави визнання правочину недійсним. Однак, відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог, а тому, оскільки сторони, не зверталися до суду з позовними вимогами про визнання кредитного договору недійсним, суд розглядає дану цивільну справу в межах заявлених вимог. Вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що є підстави для відмови ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову до [PERSON].

Outcome: dismissed