Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, на обґрунтування якого вказав, що відповідно до кредитного договору № б/н від 08.01.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначив, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Внаслідок неналежного виконання відповідачем обовязків за кредитним договором станом на 30.11.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 15259,64 гривень, з яких: 4998,16 грн. заборгованість за кредитом, 7292,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2099,16грн. заборгованість за пенею та комісією, нараховані штрафні санкції відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф /фіксована частина/, 719,51 грн. штраф /процентна складова/. Виходячи з наведеного, ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на їх користь вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором, а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві та поясненнях від 24.11.2016р., та від 15.02.2017р. (а.с.91-96,182-183), просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, посилаючись на письмове заперечення (а.с.71-73), та на заяви про застосування строку позовної давності (а.с. 53-54,165-167), просив відмовити у позові ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] у звязку з пропущенням строку позовної давності, оскільки такий закінчився 01.02.2015 року. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.01.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого [PERSON] надав Позичальнику строковий кредит у розмірі 5000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7,8-13). Тобто строк дії картки - до 31 січня 2012 року, отже даний строк є кінцевим терміном повернення коштів по кредиту. Таким чином з 01 лютого 2012 року зобовязання, що випливають з Договору є припиненими та невиконаними. Позивачем зазначено, що у відповідача виникла заборгованість станом на 30.11.2015 року в розмірі 15259,64 гривень, з яких: 4998,16 грн. заборгованість за кредитом, 7292,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2099,16грн. заборгованість за пенею та комісією, нараховані штрафні санкції відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф /фіксована частина/, 719,51 грн. штраф /процентна складова/. За таких обставин право Банку звернутися до суду з вимогою за зобовязаннями, що випливають із Договору виникло 01 лютого 2012 року. Враховуючи те, що банк звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості 13 січня 2016 року, то у відповідності до статті 256 Цивільного кодексу України позивачем пропущено трирічний строк на звернення до суду із позовною заявою. Згідно із правовою позицією ВСУ у справі № 6-16цс15 позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України щодо застосування наслідків спливу позовної давності, викладених в Постанові пленуму від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно розрахунку заборгованості у відповідача виникла заборгованість станом на 30.11.2015 року в розмірі 15259,64 гривень, з яких: 4998,16 грн. заборгованість за кредитом, 7292,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2099,16грн. заборгованість за пенею та комісією, нараховані штрафні санкції відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф /фіксована частина/, 719,51 грн. штраф /процентна складова/. Однак, позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості 13.01.2016 року, представником відповідача заявлено про сплив позовної давності, межами позовної давності для стягнення суми заборгованості в даному спорі слід рахувати з 31.01.2012 року (строк кінцевого виконання договору) по 31.01.2015 року (загальний строк позовної давності для основної вимоги), суд приходить до висновку, що перебіг строку на звернення до суду за захистом порушеного права у позивача закінчився 01.02.2015 року (загальний строк позовної давності), а тому у задоволенні позовної заяви слід відмовити у зв'язку із спливом строків для звернення до суду за захистом порушеного права. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 207, 259 ЦК України,ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ст. 10, 11, 60, 212-215, Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: dismissed