Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

ПАТ «Ідея Банк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №\~Р07.180.72973 від\~09.11.2016р. у розмірі 8\~441,58 грн., який був укладений між позивачем та [PERSON], померлою 13.03.2017р. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного кредитного договору [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 12\~400,00 грн. строком на 48 місяців, однак за час життя порушила взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів позивачу. Представником відповідача надано суду відзив, у якому він, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, просить суд відмовити у задоволенні позову. В судове засідання представник позивача не зявився, про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином,\~протематеріали справи містять від нього заяву, у якій він просить справу розглядати за його відсутності. Відповідач надав суду заяву, у якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа у судове засідання не зявилась, натомість звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 09.11.2016р. між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №\~№\~Р07.180.72973, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 12\~400,00 грн. строком на 48 місяців, а [PERSON] зобовязалась кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с.17-18). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] померла 13.03.2017р. Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до спадкової справи № 45/2017, відповідач є спадкоємцем майна, яке залишилось після смерті [PERSON] та йому 05.09.2017 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру № 41, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 12 (а.с.55-78). Згідно з ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи ненадання позивачем суду доказів вартості майна, одержаного у спадщину [PERSON], в межах якої останній повинен задовольнити вимоги позивача як кредитора спадкодавця, беручи до уваги надану представником позивача заяву, у якій він просить розглядати справу без його участі, суд доходить висновку, що позивачем всупереч вимогам ст.81 ЦПК України не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відтак і про відсутність підстав для задоволення позову в цілому. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на відсутність підстав для задоволення позову судові витрати відповідно до ст.141\~ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed