Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, укладеним 22.08.2007 року між кредитодавцем - ПАТ «Державний ощадний банк України», та позичальником [PERSON] . Вказуючи на те, що позичальником допущене порушення умов договору щодо строків повернення коштів, одночасно, відповідач [PERSON] має солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання зобов`язань як поручитель, просить стягнути з відповідачів, з урахуванням поданих уточнень, розмір заборгованості в сумі 51 137,39 доларів США, відшкодувати судові витрати. Відповідачами надано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що при укладенні договору кредиту Банком порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», а також «Правила надання банками України інформації споживчу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», які зобов`зують кредитодавця надати вичерпну інформацію з приводу умов кредитування. Крім того, положення Закону України «Про Банки та банківську діяльність» вказують на необхідність отримання банком ліцензії та письмового дозволу на надання валютних кредитів, що, на думку, відповідачів, не було дотримано банком. Також звертають увагу на вимоги ст. 559 ЦК України, які визначають умови припинення поруки. З огляду на викладене, просять відмовити у задоволенні позову. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з вищевикладених підстав, уточнивши, просив за рішенням суду валютою грошових сум визначити саме долари США. Представник відповідачів просила відмовити у задоволенні позову та зауважила, що розрахунок заборгованості є формальним і не засвідчує розмір кредитної заборгованості, не може вважатись належним доказом по справі. Також зазначила, що в 2015 році банком пред`явлено вимогу про сплату заборгованості у термін 60 днів з моменту отримання вимоги. Використання банком права на дострокове повернення суми кредиту, нарахованих відсотків усуває можливість нарахування відсотків після спливу терміну про дострокове виконання зобов`язань. Просила звернути увагу на спеціальній позовній давності, визначеній для вимог про стягнення пені. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 22.08.2007 року між позивачем та відповідаче [PERSON] укладено кредитний договір № 872, згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 58 000 доларів США строком на 134 місяці зі сплатою 12 відсотка річних за користування кредитом на умовах повернення коштів у розмірах та строки, встановлених положеннями договору. Додатковим угодою № 1 від 06.11.2008 року до кредитного договору № 872 сторони визначили розмір відсоткової ставки у період з 06.11.2008 року на рівні 13.5 % річних, у зв`язку з чим змінено суму щомісячних ануїтетних платежів до 836 доларів США. Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 22.08.2007 року між позивачем, як кредитором, відповідачем [PERSON] - позичальником, та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого поручитель [PERSON] зобов`язались відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником обов`язків за кредитним договором. У зв`язку з порушенням відповідачем обумовленого сторонами графіку погашення кредиту та сплати відсотків, виникнення заборгованості, банком 14.04.2015 року на ім`я позичальника і поручителя направлено претензії з вимогою сплати протягом 60 днів - для позичальника, та протягом 30 днів - для поручителя, прострочену заборгованість, яка складається: строкова заборгованість за кредитом - 27 688,84 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 3717,00 доларів США, строкові відсотки за користування коштами - 506,42 долари США, прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом - 1370,00 долари США, пеня - 659,80 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що на час вирішення спору заборгованість позичальника перед банком за кредитом (тілом кредиту) становить 31 405,84 долари США, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні випискою по особовому рахунку позичальника, розрахунком заборгованості, які приймаються судом як належні докази на підтвердження вказаних обставин. Надані представником відповідачів квитанції про здійснення оплати заборгованості за кредитом з наявними у них відомостями про переказ грошових сум узгоджуються з інформацією, відтвореною за виписками по рахунку. З приводу нарахування відсотків за користування кредитом в період по 20.11.2018 року (згідно розрахунку) суд вважає необхідним звернути увагу, що у випадку пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 березня 2019 року по справі № 916/4692/15. Оскільки в направлених вимогах від 14.04.2015 року вказано про необхідність сплати заборгованості у строк в 60 днів (для позичальника), строк нарахування відсотків слід обмежувати 13.06.2015 року. За відповідний період донарахована сума становитиме: 189,12 доларів США (квітень) + 353,31 доларів США (травень) + 153,11 доларів США (червень) = 695,54 доларів США. Загальна сума заборгованості за відсотками складає: 506,42 доларів США + 1370 доларів США + 695,54 доларів США = 2571,96 доларів США. З приводу заявленої до стягнення суми пені суд звертає увагу на наступному. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). А пенею - є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, позивач не позбавлений права на отримання суми пені, нарахованої за період, що передує 12 місяцям до дня звернення до суду, при цьому, в даному випадку, період нарахування обмежується датою направлення боржнику вимоги про дострокове виконання зобов`язань, оскільки нарахування неустойки в період після закінчення строку кредитування не грунтується на вимогах закону. В наданих розрахунках в порушення положень ч.3 ст. 12 ЦПК України позивачем не надано належних відомостей про порядок нарахування пені у відповідний період, а тому вимоги у вказаній частині не підлягають до задоволення. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Внаслідок прострочення виконання зобов`язань з повернення суми кредиту (тіла кредиту) за період з 19.11.2015 року по 19.11.2018 року сума 3 % річних складає 2826,53 долари США (31 405,84 * 3 % * 1095 / 365 / 100 ), а тому суд, діючи в межах заявлених позивачем вимог вважає можливим до стягнення 1605,00 доларів США. З огляду на ту обставину, що розмір обгрунтовано нарахованих відсотків становить 2571,96 долари США (розрахунок наведено вище), сума 3 % річних від заборгованої суми по відсотках за період з 19.11.2015 року по 19.11.2018 року становить: 2571,96 * 3 % * 1095 * 365/100 = 231,48 долари США. Враховуючи вищевикладене нормативне врегулювання спірних правовідносин, визначену солідарну відповідальність поручителя перед кредитором з належного виконання зобов`язань позичальником, суд вважає необхідним стягнути наведені за висновком суду грошові сумі, визначивши валютою стягнення долари США. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відовідачами не надано доказів на підтвердження викладених у відзиві на позовну заяву обставин, зокрема щодо порушень вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про Банки та банківську діяльність». Вимоги про визнання договорів недійсними не заявлено. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, на час пред`явлення вимог про дострокове погашення заборгованості) порука припиняється після закінчення строку, встановленого договором поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки. якщо інше не передбачено законом. З врахуванням періоду пред`явлення позову, який не перевищив шестимісячний строк з дня направлення вимог про дострокове виконання зобов`язань, підстави для застосування положень ч.4 ст. 559 ЦК України відсутні. У відповідності до ст. 141 ч.1 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів понесені позивачем судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial