Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в Ленінський районний суд м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши в позовній заяві, що між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «ПриватБанк», та [PERSON] було укладеного договору №б/н від 06.07.2007 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 16\~000,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. ЗАТ «ПриватБанк» виконав свої зобовязання за договором у повному обсязі та надав відповідачу кредит. [PERSON] свої обовязки виконувала не в повному обсязі, у звязку з чим станом на 31.12.2015 року має заборгованість 13\~389,48 грн., яка складається з наступного: 2\~026,87 грн. - заборгованість за кредитом; 7\~641,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2\~607,77 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 613,79 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути на свою користь з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.07.2007 р. в сумі 13\~389,48 грн. а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1\~378,60 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягає на задоволенні позовних вимог за мотивами, вказаними в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив застосувати строки позовної давності, суду надав письмові заперечення, в яких посилався на правову позиції Верховного Суду України| в постанові від 19.03.2014 р. у справі №6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначив щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячний платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернений кредиту в повному обсязі зі спливом останнього місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст..13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 06.07.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником прав та обовязків якого є Публічне Акціонерне Товариство КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладеного договору №б/н від 06.07.2007 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 16\~000,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пунктом 3.2 та п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За нормами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. ЗАТ «ПриватБанк» у повному обсязі виконав прийняті на себе зобовязання за договором і надав [PERSON] суму кредиту. Відповідачка [PERSON] взяті на себе обовязки, щодо виконання умов договору, не виконала, у звязку з чим станом на 31.12.2015 року має заборгованість 13\~389,48 грн., яка складається з наступного: 2\~026,87 грн. - заборгованість за кредитом; 7\~641,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2\~607,77 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 613,79 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. В судовому засіданні представник відповідача просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Представник позивача заперечував, та посилався в своїх запереченнях, що [PERSON] приєдналася до нових Умов та правил надання банківських послух шляхом підписання відповідної анкети заяви від 03.02.2011 р. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» надав довідку, що [PERSON] згідно кредитного договору №б/н від 06.07.2007 року, отримала картку, яка мала термін до 06.2011 року. (а.с.76) Крім того представник позивача надав нові Умов та правил надання банківських послуг затверджені наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, відповідно до п.1.1.7.31 термін позовної давності щодо повернення кредиту становить 50 років. (а.с.76-100) Ухвалою суду від 08.08.2017 р. було витребувано письмові докази від ПАТ КБ «ПриватБанк» оригінали заяви на видачу кредиту від 06.07.2007 року з Умовами і правилами надавання банківських послуг, докази видачі відповідачці кредитної картки. 05.12.2017 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав на адресу суду копію заяви позичальника від 06.07.2007, копію довідки ТОВ «[PERSON] Сервіз» по заробітній платі [PERSON], копію паспорта [PERSON], та копію довідки ІПН. В судовому засіданні 26.12.2017 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» надав анкету заяву [PERSON] від 03.02.2011 року, в якій зазначено, що вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банка, які були надані їй для ознайомлення у письмовому виді. Однак, представник банку не надав суду підтверджень, які саме Умови та Правила надання банківських послуг були надані [PERSON] у письмовому виді, та що вони були підписані нею, та чи було повідомлено їй про зміну терміну позовної давності до 50 років. Крім того, платіжна картка не перевидавалася, та мала термін дії до 06.2011 року. Відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст..257 ЦК України до вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитом застосовується загальний строк позовної давності - три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Відповідно до ст..266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що передбачено ч.4 ст.267 ЦК України. Відповідно до ст..253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У звязку з наведеним, суд приходить до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. Правова позиція та аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14 цс 14, яка є обовязковою для судів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ст..89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд враховує, що відповідно до умов договору №б/н від 06.07.2007 року, укладеного між ЗАТ «ПриватБанк», та [PERSON] кінцевий термін повернення, відповідає строку дії картки, термін дії якої до 06.2011 року, нова картка [PERSON] не видавалася. Отже, за загальними правилами строк позовної давності у цих правовідносинах сплив 01.07.2014 року. Позивач звернувся до суду 25.01.2016 року, тобто з пропуском установленого ст..257 ЦК України строку позовної давності. Стверджуючи, що [PERSON] погодилася та підписала нові Умови та Правила надання банківських, в яких строк позовної давності становить 50 років, представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів про те, що вони дійсно надавалися відповідачці та вона їх підписала. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed