Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

ПАТ «ВіЕйБІ» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за кредитним договором в розмірі 2\~881,09 грн., посилаючись на те, що відповідач своїх обовязків за кредитним договором не виконує. Представник позивача в судове засідання не зявився, звернувся до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що судовим рішенням з неї на користь позивача вже було стягнуто заборгованість за вказаним договором, з приводу чого виник новий борг, вона не розуміє. Вислухавши пояснення відповідача, вививши матеріали справи, суд встановив наступне. 05.03.2008р. між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та відповідачем було укладено кредитний договір № 317/08ф-5, згідно якого банк надав позичальнику кредит розмірі 5\~000 грн., термін повернення кредиту 04.03.2011р., користування кредитними коштами встановлена процентна ставка 24 процентів річних (а.с. 3-5). Позивачем надано довідку про те, що станом на 25.08.2015р. заборгованість за картковим рахунком відповідача за № 030000170032 становить: по поверненню овердрафту 456,24 грн., по сплаті відсотків 424,85 грн., штраф за несплату овердрафту 2\~000 грн. (а.с. 9). Проте, як вбачається з наданої відповідачем копії рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 28.01.2013р. та копії ухвали суду апеляційної інстанції, з відповідача на користь банку було стягнуто кредитну заборгованість в сумі 10\~158,92 грн., яка складається з основного боргу за кредитом в сумі 4\~706,20 грн., заборгованості по простроченим відсоткам в сумі 4\~835,58 грн., плати за пропуск платежів в сумі 617,14 грн. (а.с. 19, 38-39). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ч.1 ст. 202 ЦК України. Правочини між фізичною та юридичною особою (крім тих, що повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення) відповідно до п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України належить вчиняти у письмовій формі. За положеннями ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ст. 526 ЦК України. Кожна сторона відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Разом з тим вимоги про стягнення овердрафту на умовах кредитного договору не ґрунтуються, а сам кредитний договір не містить положень щодо можливості стягнення інших, ніж у ньому передбачено, платежів (п. 2.5.5, п. 3.2.5, глава 4, п. 5.1.2,); копії Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку до позову не додано. Стосовно вимог про стягнення штрафу за несплату овердрафту в сумі 2\~000 грн., суд також виходить з того, що позивачем не надано доказів обґрунтованості наявними договірними зобовязаннями таких вимог (п.4.2 кредитного договору передбачає можливість стягнення штрафу за кожне порушення позичальника 5% від суми кредитних коштів 250 грн., а п.4.3 в розмірі 25 % - 1\~000 грн., що не знаходить свого обґрунтування в сумі заявлених вимог в розмірі 2\~000 грн.). Згідно з ч. 1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст.559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз.1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Але позивачем розрахунку суми відсотків за користування кредитом в розмірі 424,85 грн. не надано, їх розміру не доведено, періоду не зазначено, тому суд позбавлений можливості надати оцінку обґрунтованості вказаних позовних вимог. У звязку з викладеним суд дійшов до висновку про те, що банк не довів ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених позовних вимог, у звязку з чим в задоволені позову має бути відмовлено в повному обсязі.

Outcome: dismissed