Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому після уточнень просило в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором №197 від 07.08.2006 року, що становить в гривневому еквіваленті 1060776( один мільйон шістдесят тисяч сімсот сімдесят шість) гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 590509,21 гривень; заборгованість за відсотками - 434216,06 гривень; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту -36053,81 гривень, звернути стягнення на належний на праві приватної власності [PERSON] предмет іпотеки: земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , жилий будинок літ. «А-1», загальною площею 540,30 м2, житловою площею 87,50 м2, з надвірними будівлями: зливна яма літ. «Б», гараж літ. «В», огорожа №1-3, колонка №4, басейн №5, який розташований за цією ж адресою, шляхом продажу на прилюдних торгах у процедурі виконавчого провадження за початковою ціною продажу, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 07 серпня 2006 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №197 від 07.08.2006 року, у сумі 45000 доларів США зі сплатою 14% річних, термін повернення кредиту - 07.08.2009 року. Також, 20 листопада 2006 року сторони уклали Додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно умов якого сторони визначили, що кредит надається вже у сумі 60 000,00 доларів США. 02 листопада 2011 року сторони уклали Додатковий договір №6 до Кредитного договору, згідно умов якого сторони взаємно підтвердили, що на день укладення Додаткового договору позичальник має перед банком поточну заборгованість за Кредитним договором у розмірі 123163,32 доларів США, що складає 993927,99 гривень. В забезпечення виконання зобов`язань за договором №197 від 07.08.2006 року та додатковими угодами/договорами, між [PERSON] та банком 07.08.2006 року укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачовою І.В., зареєстрований за №1074, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а також жилий будинок літ. «А-1», загальною площею 540,30 м2, житловою площею 87,50 м2, з надвірними будівлями: зливна яма літ. «Б», гараж літ. «В», огорожа №1-3, колонка №4, басейн №5, який розташований за цією ж адресою. Зобов`язання по кредитному договору до теперішнього часу відповідачем не виконані. У зв`язку з чим станом на 02.04.2018 загальна сума заборгованості становить в гривневому еквіваленті 1 060 776 ( один мільйон шістдесят тисяч сімсот сімдесят шість) гривень, 08 копійок. Представник відповідача [PERSON] .- [PERSON] подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що провадження по даній справі підлягає закриттю, оскільки існує рішення суду, ухвалене 12 грудня 2017 року з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке на даний час набрало законної сили. Крім того [PERSON] не має простроченого боргу перед банком, так як у жовтні 2018 року сторони домовились про реструктуризацію боргу. Фактично реструктуризація боргу означає переведення заборгованості із категорії «прострочена» в категорію «поточна». Поточна заборгованість характерна тим, що строки її погашення наступлять у майбутньому та вона не може бути стягнута примусово та достроково. [PERSON] повністю виконує свої зобов`язання щодо погашення поточної заборгованості, у період з жовтня 2018 по березень 2019 року він погасив борг на суму 406350,80 гривень, що підтверджується розрахунком, однак банк безпідставно не повідомив суд про надходження коштів на погашення заборгованості. 24 травня 2018 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 22 червня 2018 року. 22 червня 2018 року підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду на 24 липня 2018 року. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Представник [PERSON] - [PERSON] . подав до суду заяву, в якій просив у задоволенні позову відмовити та справу розглядати у його відсутність. У судове засідання представник позивача Піхотенко А.С. не з`явився, надав суду заяву в якій просив позов задовольнити повністю та справу розглядати за його відсутності. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до кредитного договору №197 від 07.08.2006 ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» надав [PERSON] грошові кошти у сумі 45000,00 доларів США. В забезпечення виконання всіх вимог ВАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] за Кредитним договором №197 від 07.08.2006 року, між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір від 07.08.2006 року,посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачовою І.В., зареєстрований в реєстрі за №1074, предметом якого є земельна ділянка площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 20 листопада 2006 року між сторонами була укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору №197 від 07.08.2006, якою підпункт 1.1.1.Пункту 1.1. Розділу 1 Кредитного договору №197 від 07.08.2006 викладено в наступній редакції: «Кредит надається у сумі 60000 доларів США». 20 листопада 2006 року між сторонами було укладено Договір про зміни та доповнення до іпотечного договору, посвідченого 07 серпня 2006 року Пугачовою І.В. приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області за реєстром №1074, яким, в тому числі, було домовлено про зобов`язання позичальника перед іпотекодержателем за Кредитним договором, а саме: повернути кредит в сумі 60000 доларів США в строк до 07 серпня 2009 року. 15 лютого 2007 року між сторонами була укладена Додаткова угода №2 до Кредитного договору №197 від 07.08.2006, якою, в тому числі, пункту 1.1. Кредитного договору №197 від 07.08.2006 викладено в наступній редакції: «Банк надає Позичальнику грошові кошти у сумі 250000 доларів США». 19 лютого 2007 року між сторонами було укладено Договір про зміни та доповнення до іпотечного договору, посвідченого 07 серпня 2006 року Пугачовою І.В. приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області за реєстром №1074, яким, в тому числі, було домовлено про зобов`язання позичальника перед іпотекодержателем за Кредитним договором, а саме: повернути кредит в сумі 250000 доларів США в строк до 07 серпня 2016 року. Також в забезпечення виконання всіх вимог ВАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] за Кредитним договором №197 від 07.08.2006 року, між сторонами було укладено Іпотечний договір від 19.02.2007,посвідчений приватним нотаріусом, зареєстрований в реєстрі за №476, предметом якого є жилий будинок літ. «А-1», загальною площею 540,30 м2, житловою площею 87,50 м2, з надвірними будівлями: зливна яма літ. «Б», гараж літ. «В», огорожа №1-3, колонка №4, басейн №5, який розташований за адресою: [ADDRESS] . 02 листопада 2011 року між сторонами було укладено Додатковий договір №6 до Кредитного договору №197 від 07.08.2006, яким сторони взаємно підтвердили, що на день укладення цього Додаткового договору Позичальник має перед Банком поточну заборгованість за основним договором в розмірі 123163,32 доларів США. 02 листопада 2011 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін №3 до іпотечного договору, посвідченого 07 серпня 2006 року Пугачовою І.В. приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області за реєстром №1074, яким, в тому числі, в частині щодо основного зобов`язання позичальника перед іпотекодержателем за Кредитним договором, а саме: повернути кредит у формі відкличної мультивалютної непоновлювальнеої кредитної лінії, з загальним лімітом заборгованості в розмірі, еквівалентному 1977176,79 грн в строк до 07 серпня 2016 року. 02 листопада 2011 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін №1 до іпотечного договору, посвідченого 19 лютого 2007 року Пугачовою І.В. приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за №476, яким, в тому числі, в частині щодо основного зобов`язання Позичальника перед Іпотекодержателем за Кредитним договором, а саме: повернути кредит у формі відкличної мультивалютної непоновлювальнеої кредитної лінії, з загальним лімітом заборгованості в розмірі, еквівалентному 1977176,79 грн в строк до 07 серпня 2016 року. Згідно розрахунку за кредитним договором №197 від 07.08.2006 року, станом на 02.04.2018 заборгованість становить в гривневому еквіваленті 1060776( один мільйон шістдесят тисяч сімсот сімдесят шість) гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 590509,21 гривень; заборгованість за відсотками - 434216,06 гривень; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту -36053,81 гривень. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з кредитного договору №197 від 07.08.2016 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» надав [PERSON] грошові кошти. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Кредитним договором між сторонами було укладено Іпотечний договір, посвідчений 07 серпня 2006 року приватним нотаріусом за реєстром №1074, в який в подальшому вносилися обумовлені сторонами зміни. Предметом іпотеки являє собою: земельна ділянка площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.5.1.6 зазначеного Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов`язання (або тієї чи іншої частини), воно не буде виконане. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Кредитним договором між сторонами було укладено Іпотечний договір, посвідчений 19 лютого 2007 року приватним нотаріусом за реєстром №476, в який в подальшому вносилися обумовлені сторонами зміни. Предметом іпотеки являє собою: жилий будинок літ. «А-1», загальною площею 540,30 м2, житловою площею 87,50 м2, з надвірними будівлями: зливна яма літ. «Б», гараж літ. «В», огорожа №1-3, колонка №4, басейн №5, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.5.1.6 зазначеного Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов`язання (або тієї чи іншої частини), воно не буде виконане. Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У ч.2 ст.590 ЦК України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05.06.2003 передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05 червня 2003 року, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а вразі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.7.4 Іпотечного договору від 07.08.2006, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки, продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-які особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору. Пунктом 7.5 Іпотечного договору від 07.08.2006, передбачено, що Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.7.4 цього Договору. Аналогічні норми також містить Іпотечний договір від 19.02.2007. Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05.06.2003 у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Суд вважає встановленою наявність факту заборгованості відповідача за кредитними договором, оскільки відповідачем не виконано умови договору та не повернуто запозичені кошти. При цьому суд враховує наступне. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 своєї постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснив судам, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення ст.11 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі №6-2654цс16, зазначено наступне. Згідно з положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов`язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». У справі, яка переглядається, ухваливши рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, суд, порушивши вимоги статті 39 Закону України «Про іпотеку», не зазначив у рішенні необхідної складової, передбаченої цією нормою, зокрема початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону. Посилання суду в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки незалежним експертом суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач в уточненій позовній заяві в частині способу звернення стягнення просить звернути стягнення на належні на праві приватної власності відповідачу предмети іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у процедурі виконавчого провадження за початковою ціною продажу, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів для встановлення у грошовому вираженні початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку». Тобто позивачем не зазначена необхідна складова, передбачена нормами чинного законодавства, а саме початкова ціна предмета іпотеки у грошовому вираженні для його подальшої реалізації. На даний час існує рішення суду, ухвалене Дергачівським районним судом 12 грудня 2017 року, яке набрало законної сили, з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Крім того [PERSON] не має простроченого боргу перед банком, так як у жовтні 2018 року сторони домовились про реструктуризацію боргу. Фактично реструктуризація боргу означає переведення заборгованості із категорії «прострочена» в категорію «поточна». Поточна заборгованість характерна тим, що строки її погашення наступлять у майбутньому та вона не може бути стягнута примусово та достроково. Відповідач [PERSON] у період з жовтня 2018 по березень 2019 року він погасив борг на суму 406350,80 гривень, що підтверджується розрахунком, однак банк безпідставно не повідомив суд про надходження коштів на погашення заборгованості. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved