Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що вона та відповідач перебувають у шлюбі з 15 липня 2001 року. Шлюб зареєстровано Новоселівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 15 липня 2001 року зроблено відповідний актовий запис за №4. У шлюбі народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є повнолітньою; та донька [PERSON] , [INFO] . В позовній заяві позивачка зазначає, що протягом останніх двох років стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Відповідно до позовної заяви, на даний час позивач та відповідач проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Крім того, позивачка зазначила, що примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе з підстав викладених вище. Перебування у шлюбі суперечить інтересам дитини та інтересам позивача розвиватися фізично, розумово, морально, духовно-здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. З урахуванням наведених в заяві обставин позивачка [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою та просить в прохальній частині: 1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. 2. Ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Новоселівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 15 липня 2001 року зроблено відповідний актовий запис за №4. 3.Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». 4. Стяггнути з відповідача понесені судові витрати на користь позивача. 12 листопада 2020 року головуючим суддею у справі було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с.15). Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачеві про його процесуальній права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. Як вбачається з «Повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення» (а.с.34), що відповідач отримав 25 лютого 2021 року поштовий конверт в якому містилася копія ухвали про відкриття провадження у справі та позовна заява з доданими до неї документами. Однак, відповідач своїми процесуальними правами, передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України, які були йому роз`яснені в ухвалі про відкриття провадження, не скористався. У судове засідання 25 березня 2021 року сторони по справі не з`явилися. Однак, суд враховує клопотання позивачки представника позивача адвоката Бойко О.О. повноваження якого підтверджені ордером серії ОД №368660 від 23 лютого 2021 року (а.с.29-30), в якій він просить розглянути справу за відсутності позивача та її представника,позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився. При цьому, як вбачається з «Повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення» (а.с.34) відповідачеві достеменно відомо про те, що на розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває вказана цивільна справа, однак своїми процесуальними правами роз`ясненими йому в ухвалі про відкриття провадження у справі він не скористався. Будь-яких заяв та клопотань на адресу суду від нього не надходило. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Надлиманське, Овідіопольського району, Одеської області, та зареєстрована за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Пасицели, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 02 серпня 2001 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (.с.7). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Долинське, Ананьївського району, Одеської області, та зареєстрований за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Пасицели, паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, що підтверджується довідкою виданою 24 жовтня 2020 року Ананьївським РС ГУДМС України в Одеській області (а.с.13), та довідкою Новоселівської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 10 листопада 2020 року (а.с.14). Судом встановлено, що 15 липня 2001 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб в Новоселівській сільській раді Ананьївського району Одеської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №4, що підтверджується оригіналом свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 15 липня 2001 року Новоселівською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.4). Встановлено також, що позивачка та відповідач від вказаного вище шлюбу мають спільних дітей, а саме: - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 травня 2005 року Новоселівською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.5); - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19 червня 2002 року Новоселівською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.6). З копії довідки виданої 20 жовтня 2020 року Новоселівською сільською радою Ананьївського району Одеської області вбачається, що до складу сім`ї позивачки [PERSON] , [INFO] , входять: чоловік [PERSON] , [INFO] ; донька [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що предебачено частиною 1 статті 4 ЦПК України. Зі змісту частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З позовної заяви вбачається, що протягом останніх двох років стосунки у позивачки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Відповідно до позовної заяви, на даний час позивач та відповідач проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують.Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймаючи до уваги ті обставини, які зазначені в позовній заяві, що сім`я позивачки та відповідача розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Частиною 1 статті 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням ч.1 ст.113 СК України та бажання позивачки, суд вважає за доцільне залишити після розірвання шлюбу позивачці прізвище « [PERSON] ». Пунктом 1 частини 1 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Тому, вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судовий збір за подачу до суду позовної заяви в розмірі 840 гривень 80 копійок. Згідно зі статтею 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до статті 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved