Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

ПАТ «КБ «Надра» звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором №8/2007/980-КА37/2 від 19 жовтня 2007 року в сумі 542601 грн. 40 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» найменування змінено на публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» на підставі свідоцтва про державну реєстрації від 04.02.2011 року та [PERSON] укладено кредитний договір №8/2007/980/-КА37/2 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 212 040,00 грн., на придбання автотранспортного засобу зі сплатою процентної ставки 19,00% річних зі строком повернення 18 жовтня 2012 року. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, пені, комісії за користування кредитом та інших витрат. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором , 19 жовтня 2007 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки 8/2007/980-КА37/2/1, яка поручилася за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Позичальник зобов`язання за договором не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 27.03.2013 року складає 542 601,40 з яких: -заборгованість за сумою кредиту 181 473,06 грн.; -заборгованість за відсотками 280 548,89 грн.; -заборгованість з урахуванням індексу інфляції 22 226.16 грн.; -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 42 823,40 грн.; -штраф у розмірі 15 529,89 грн., яку відповідач добровільно не погашає. Оскільки відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь зазначену суму заборгованості. Представник позивача Зозуля О.Г., що діє на підставі довіреності №185 від 27.12.2019 року у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пославшись на доводи викладені в позовній заяві, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його повноважний представник адвокат Лапшин В.В. про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у судове засідання не з`явилися. При цьому від адвоката Лапшина В.В. надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя, у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. У своїх письмових заявах зазначає, що наданий позивачем розрахунок становить таблицю в якій занесені певні цифри, при цьому які саме арифметичні дії були здійснення для отримання цифр занесених в таблицю та які цифри брались за основу не зазначено, у зв`язку з чим даний розрахунок не є обґрунтованим, а відповідно не є належним та допустимим доказом. Також зазначив, що позивач нарахував штраф і пеню, що є санкцією одного виду, а згідно Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. При цьому також сказав, що в матеріалах справи міститься письмова вимога до відповідачів від 02.09.2009 року, щодо дострокової сплати заборгованості по кредиту. Строк позовної давності рахується з вересня 2009 року і закінчується вереснем 2012 року, а з позовом банк звернувся до суду у квітні 2013 року, тобто з пропуском строків позовної давності, у зв`язку з чим просить застосувати як самостійну підставу для відмови у позові строк позовної давності. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про день та час розгляду справи у судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила. У наданих раніше письмових запереченнях зазначила, що у зв`язку з порушенням боржником графіка погашання заборгованості платежів та виникнення заборгованості за кредитним договором, кредитор використав передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України та п.4.2.4 і п.4.2.5 кредитного договору право на односторонню зміну умов кредитного договору і направив претензію від 02.09.2009 року щодо дострокової сплати заборгованості по кредиту. А тому строк пред`явлення вимоги до поручителя рахується з вересня 2009 року і закінчується у березні 2010 року , а з позовом банк звернувся 23.04.2013 року, у зв`язку з чим договір поруки є припиненим. Окрім того вказала, що оскільки договір поруки є припиненим просить застосувати як самостійну підставу для відмови у задоволенні позову строк позовної давності. Вислухавши доводи представника позивача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. 19 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» найменування змінено на публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» на підставі свідоцтва про державну реєстрації від 04.02.2011 року та [PERSON] укладено кредитний договір №8/2007/980/-КА37/2 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 212 040,00 грн., на придбання автотранспортного засобу зі сплатою процентної ставки 19,00% річних зі строком повернення 18 жовтня 2012 року (а.с.4-8). Відповідно п.2.2.1 договору, повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється згідно з Графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п.2.2.4 банк при наявності несвоєчасного чи не в повному об`ємі виконання позичальником своїх зобов`язань щодо сплати необхідного платежу чи інших платежів, передбачених договором, самостійно розподіляє грошові кошти, згідно черговості, передбаченого п.2.2.3 цього договору або іншої черговості. Встановленої на розсуд банку. Пунктом 5.1, 5.2 передбачено, що у разі порушення позичальником строків сплати кредиту та відсотків за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,5% від суми прострочених зобов`язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. 19 жовтня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилася за належне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань у тому числі повернути до 18 жовтня 2012 року кредит у розмірі 212 040,00 грн.,сплати відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 19% річних, сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором, сплатити можливі штрафні санкції. Договором поруки, також передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі, як солідарний боржник (а.с.9). Пунктом 2.1 договору поруки передбачено, що кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає з кредитного договору за умови, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також за умови обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому, або в тій чи іншій його частині (том. 1 а.с.8). Однак, зобов`язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконує, у зв`язку із чим, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 27.03.2013 року утворилась заборгованість, яка складає 542 601,40 з яких: -заборгованість за сумою кредиту 181 473,06 грн.; -заборгованість за відсотками 280 548,89 грн.; -заборгованість з урахуванням індексу інфляції 22 226.16 грн.; -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 42 823,40 грн.; -штраф у розмірі 15 529,89 грн.(а.с.11-18). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за поручення грошового зобов`язання. Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, до того ж поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату останнього боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У зв`язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши [PERSON] та [PERSON] письмову вимогу від 02.09.2009 року про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів протягом 7 днів з дати одержання цієї вимоги ( 2 том а.с.13,14). Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та неустойки, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту тобто від 02.09.2009 року. До таких висновків прийшов Верховний Суд України в постанові від 27 січня 2016 року в справі №6-990цс15. Згідно листа від 02.09.2009 року банк встановив строк для дострокового повернення кредиту 7 дні , тому вказаний строк закінчився 10 вересня 2009 року, до суду банк звернувся з позовом 23 квітня 2013 року, а тому шестимісячний строк визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України сплинув, а відтак позивач пропустив шести місячний строк для пред`явлення вимоги до поручителя, відповідно порука є припиненою. Таким чином позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене суд прийшов до висновку, що відповідачі не належно виконували свої зобов`язання за кредитним договором, однак позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення заборгованості лише з відповідача [PERSON] оскільки строк пред`явлення вимог до поручителя [PERSON] по солідарному стягнення вищезазначеної суми заборгованості сплив. При цьому, стосовно позовних вимог ПАТ КБ «Надра» про стягнення штрафу за невиконання зобовязань згідно п.5.3 Кредитного договору 15 529,89 грн. слід зазначити наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Оскільки оскаржуваним рішенням стягнута пеня, як вид цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу слід відмовити, оскільки одночасне застосування пені та штрафів за одне й те саме порушення не допускається. Посилання представника відповідача [PERSON] в на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача та не є правовою підставою для стягнення відповідних сум і не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог суд не приймає до уваги, оскільки,спростування правильності розрахунків зазначеної позивачем суми заборгованості, відповідачем [PERSON] , в порушення ст. 81 ЦПК України, не надано, тому вказані доводи стосовно того, що розрахунок заборгованості позивача є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, є безпідставні. Щодо заяви представника відповідача [PERSON] адвокати Лапшина В.В. про застосування строків позовної давності до зазначених вимог слід зазначити наступне. Встановлено, що строк повернення кредиту визначений сторонами у кредитному договорі 18 жовтня 2012 року, а останній платіж , як вбачається із розрахунку відповідачем [PERSON] здійснено 10.12.2012 року, а з позовом позивач звернувся 23 квітня 2013 року, тобто в межах строку давності. Таким чином, в судовому засіданні встановлений факт того, що відповідач [PERSON] не належним чином виконував покладені за кредитним договором зобов`язання. Право позивача як кредитодавця на своєчасне отримання позичених сум на умовах і в строки, що обумовлені договором кредитування, є порушеним та підлягає відновленню шляхом стягнення з відповідача на його користь сум заборгованості. Виходячи з вищевикладеного, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №8/2007/980-КА37/2 від 19 жовтня 2007 року станом на 27 березня 2013 року у розмірі 527 071,51 грн. з яких: -заборгованість за сумою кредиту 181 473,06 грн.; -заборгованість за відсотками 280 548,89 грн.; -заборгованість з урахуванням індексу інфляції 22 226,16 грн.; -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 42 823,40 грн.; Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно меморіального ордеру №12 від 10 квітня 2013 року, під час звернення до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3441 грн. Позов заявлено з ціною 542 601,40 грн. та задоволено позов на суму 527 071,51 грн . Таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3342,51 грн. (527071,51 грн.х3441 грн./542 601,40 грн.). На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і

Outcome: partial