Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Орган опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації Черкаської області звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], служба у справах дітей Звенигородської районної державної адміністрації, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] та стягнення з неї аліментів на користь неповнолітніх дітей. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що [PERSON], [INFO], жителька [ADDRESS], є матір'ю малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], батько яких визнаний недієздатним рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 18.02.2008 року, справа № 2-0-1-2008 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 09.09.2014 року серія [NUMBER] [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Звенигородським районним судом Черкаської області [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно старшого сина, [PERSON], [INFO]. [INFO] [PERSON] народила другу дитину, [PERSON]. З 01.12.2016 року по 09.03.2017 року [PERSON] разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] проживала у соціальному центрі соціальної опіки дитини при МБФ «Отчий дім» (надалі центр) за адресою [ADDRESS]. За час перебування в центрі [PERSON] була надана облаштована необхідними меблями та предметами побуту кімната з усіма зручностями, дитячі речі та харчування, підгузки, дитячі іграшки, харчування, психологічна та матеріальна допомога. З [PERSON] постійно проводилася робота по формуванню навичок відповідального материнства, догляду за дитиною та спостереження за здоров'ям, умінням піклуватись про свій стан здоров'я, дотримуватись правил власної гігієни і гігієни дитини. За період з 01.12.2016 року по 09.03.2017 року перебування в центрі, [PERSON] зарекомендувала себе посередньо. Вона, була дуже замкнутою, до себе в кімнату нікого не допускала, крім керівника Центру. [PERSON] тричі залишала заклад, нікого не попередивши та покинувши малолітнього сина у кімнаті самого на тривалий час. Потім залишила благодійний заклад за власним бажанням та почала винаймати квартиру за адресою [ADDRESS]. Службою у справах дітей Ватутінської міської ради неодноразово проводилось обстеження житлово-побутових умов проживання дитини в орендованій квартирі. В результаті обстеження щоразу були прийняті висновки, що [PERSON] не створила належних умов для проживання та розвитку малолітнього сина [PERSON] В квартирі було відсутнє дитяче ліжечко, дитячий одяг, іграшки та продукти харчування. 08.08.2017 року [PERSON] написала заяву, в якій просила влаштувати свого сина [PERSON], [INFO], на повне державне утримання до Комунального закладу «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради. Мотивувала тим, що вона не має належних умов для виховання та розвитку свого сина. Рішенням виконавчого комітету Ватутінської міської ради від 11.08.2017 року № 289 малолітнього [PERSON] було направлено на повне державне утримання в державний заклад КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради терміном на шість місяців. Через шість місяців [PERSON] знову написала заяву, в якій просила продовжити термін перебування свого сина в КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради терміном на шість місяців. Розпорядженням Звенигородської райдержадміністрації від 08.02.2018 року № 24 було продовжено термін перебування на повному державному утриманні малолітнього [PERSON], у КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради, де він перебуває і по даний час. За час перебування дитини у державному закладі мати не відвідувала свого сина, життям та здоров'ям не цікавилась, участі в утриманні та вихованні не приймала, письмових та усних запитів про дітей на адресу закладу не надходило. Протягом усього терміну перебування в м. Ватутіне, [PERSON] ухилялася від виконання батьківських обов'язків по догляду за дитиною, залишала малолітнього сина [PERSON], [INFO], без нагляду на тривалий час. [INFO] [PERSON] народила третю дитину [PERSON]. 08.02.2018 року до служби у справах дітей Звенигородської райдержадміністрації надійшло повідомлення від лікаря-педіатра Звенигородської центральної районної лікарні [PERSON], в якому йшла мова про те, що в палаті новонароджених дитячого відділення Звенигородської ЦРЛ знаходиться дитина [PERSON], [INFO], мати якої [PERSON] не має житла, зареєстрована по [ADDRESS]. Лікар-педіатр проситла розглянути питання про подальше влаштування та долю дитини. 16.02.2018 року до служби у справах дітей Звенигородської райдержадміністрації надійшло повідомлення від лікаря-педіатра Звенигородської ЦРЛ - [PERSON], про те, що матір малолітньої дитини, [PERSON], була госпіталізована до Черкаської обласної психіатричної лікарні. Госпіталізація була проведена в примусовому порядку згідно ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як [PERSON] створювала небезпеку для себе та своєї новонародженої дитини. 27.03.2018 року до служби у справах дітей Звенигородської райдержадміністрації надійшло повідомлення від адміністрації Звенигородської ЦРЛ та дитячих лікарів Звенигородської ЦРЛ, про те, що [PERSON] було виписано з Черкаської обласної психіатричної лікарні. Після виписки мати малолітньої дитини [PERSON], [INFO], ночувала з дитиною тричі, в інші дні з'являлась на декілька годин. Під час перебування у відділені новонароджених Звенигородської ЦРЛ, [PERSON] проявляла грубість до медичного персоналу. Не забезпечувала свою доньку [PERSON] харчуванням та засобами особистої гігієни. Мати малолітньої дитини постійно перешкоджала медичному обстеженню, не давала згоди на забір крові для лабораторного дослідження. 29.03.2018 року було складено Акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я. Мати була відсутня 4 доби, до дитини прийшла у стані алкогольного сп'яніння, брудна, голодна. Станом здоров'я дитини не цікавилась. Після сніданку знову зникла. 02.04.2018 року на комісії з питань захисту прав дитини при Звенигородській райдержадміністрації було розглянуто питання про не виконання батьківських обов'язків [PERSON] відносно новонародженої доньки [PERSON], [INFO] в результаті якого було вирішено провести відповідну роботу з матір'ю. Розпорядженням Звенигородської райдержадміністрації від 11.04.2018 року № 77, малолітній дитині [PERSON], [INFO], був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та розпорядженням Звенигородської райдержадміністрації від 11.04.2018 № 78 малолітня [PERSON] була влаштована на повне державне утримання до Комунального закладу «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради. За час перебування дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON], [INFO] у закладі, мати [PERSON] дитину не відвідувала, життям та здоров'ям не цікавилася, участі в утриманні та виховання не приймали, письмових та усних запитів про дитину на адресу закладу від неї не надходило. Враховуючи інтереси дітей, орган опіки і піклування Звенигородської райдержадміністрації просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача - органу опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації Черкаської області Павлова Ю.О. в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задоволити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день,час та місце розгляду справи повідомлена за адресою, що зареєстрована у встановленому законом порядку. До суду повернулось поштове повідомлення з відміткою «За закінченням встановленого строку зберігання». Відповідачці було надано строк для надання відзиву на позовну заяву. Однак, у зазначений строк відзив на позовну заяву відповідачкою не надано, тому відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи - служби у справах дітей Звенигородської РДА Жмурко О.С. в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задоволити. Зі згоди представника позивача, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд вважає, що справу можна розглянути за відсутності сторін та представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено такі факти і відповідні їх відносини: Судом встановлено, що неповнолітні: [PERSON] народився [INFO] та [PERSON] народилася [INFO], їх батьками вказані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.9,23). Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 18.02.2008 року батька дітей [PERSON] визнано недієздатним (а.с.5). Звенигородським районним судом Черкаської області від 27.09.2016 року (справа № 694/1039/16-ц провадження 2/694/518/16) [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно старшого сина, [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). [INFO] [PERSON] народила другу дитину, [PERSON].(свідоцтво про народження від 02.08.2016 року серія [NUMBER]). З 01.12.2016 року по 09.03.2017 року [PERSON] разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] проживала у соціальному центрі соціальної опіки дитини при МБФ «Отчий дім» (надалі центр) за адресою [ADDRESS]. За час перебування в центрі [PERSON] була надана облаштована необхідними меблями та предметами побуту кімната з усіма зручностями, дитячі речі та харчування, підгузки, дитячі іграшки, харчування, психологічна та матеріальна допомога. З [PERSON] постійно проводилася робота по формуванню навичок відповідального материнства, догляду за дитиною та спостереження за здоров'ям, умінням піклуватись про свій стан здоров'я, дотримуватись правил власної гігієни і гігієни дитини. За період з 01.12.2016 року по 09.03.2017 року перебування в центрі, [PERSON] зарекомендувала себе посередньо. Вона була дуже замкнутою, до себе в кімнату нікого не допускала, крім керівника Центру. [PERSON] тричі залишала заклад, нікого не попередивши та покинувши малолітнього сина у кімнаті самого на тривалий час. Потім залишила благодійний заклад за власним бажанням та почала винаймати квартиру за адресою [ADDRESS]. Службою у справах дітей Ватутінської міської ради неодноразово проводилось обстеження житлово-побутових умов проживання дитини в орендованій квартирі. В результаті обстеження щоразу були прийняті висновки, що [PERSON] не створила належних умов для проживання та розвитку малолітнього сина [PERSON] В квартирі було відсутнє дитяче ліжечко, дитячий одяг, іграшки та продукти харчування. 08.08.2017 року [PERSON] написала заяву, в якій просила влаштувати свого сина [PERSON], [INFO], на повне державне утримання до Комунального закладу «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради. Мотивувала тим, що вона не має належних умов для виховання та розвитку свого сина (а.с. 14). Рішенням виконавчого комітету Ватутінської міської ради від 11.08.2017 року № 289 малолітнього [PERSON] було направлено на повне державне утримання в державний заклад КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради терміном на шість місяців. Через шість місяців [PERSON] знову написала заяву, в якій просила продовжити термін перебування свого сина в КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради терміном на шість місяців. Розпорядженням Звенигородської райдержадміністрації від 08.02.2018 року № 24 було продовжено термін перебування на повному державному утриманні малолітнього [PERSON], у КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради, де він перебуває і по даний час. За час перебування дитини у державному закладі мати не відвідувала свого сина, життям та здоров'ям не цікавилась, участі в утриманні та вихованні не приймала, письмових та усних запитів про дітей на адресу закладу не надходило, що підтверджується актом про невідвідування дитини від 05.09.2018 № 1017. Протягом усього терміну перебування в м. Ватутіне, [PERSON] ухилялася від виконання батьківських обов'язків по догляду за дитиною, залишала малолітнього сина [PERSON], [INFO] без нагляду на тривалий час. [INFO] [PERSON] народила третю дитину [PERSON] (свідоцтво про народження від 11.04.2018 серія [NUMBER]). 08.02.2018 року до служби у справах дітей Звенигородської райдержадміністрації надійшло повідомлення від лікаря-педіатра Звенигородської центральної районної лікарні [PERSON], в якому йшла мова про те, що в палаті новонароджених дитячого відділення Звенигородської ЦРЛ знаходиться дитина [PERSON], [INFO], мати якої [PERSON] не має житла, зареєстрована по [ADDRESS]. Лікар-педіатр просить розглянути питання про подальше влаштування та долю дитини. 16.02.2018 року до служби у справах дітей Звенигородської райдержадміністрації надійшло повідомлення від лікаря-педіатра Звенигородської ЦРЛ - [PERSON], про те, що матір малолітньої дитини, [PERSON], була госпіталізована до Черкаської обласної психіатричної лікарні. Госпіталізація була проведена в примусовому порядку згідно ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як [PERSON] створювала небезпеку для себе та своєї новонародженої дитини. 27.03.2018 року до служби у справах дітей Звенигородської райдержадміністрації надійшло повідомлення від адміністрації Звенигородської ЦРЛ та дитячих лікарів Звенигородської ЦРЛ, про те, що [PERSON] було виписано з Черкаської обласної психіатричної лікарні. Після виписки мати малолітньої дитини [PERSON], [INFO], ночувала з дитиною тричі, в інші дні з'являлась на декілька годин. Під час перебування у відділені новонароджених Звенигородської ЦРЛ, [PERSON] проявляла грубість до медичного персоналу. Не забезпечувала свою доньку [PERSON], харчуванням та засобами особистої гігієни. Мати малолітньої дитини постійно перешкоджала медичному обстеженню, не давала згоди на забір крові для лабораторного дослідження. 29.03.2018 року було складено Акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я. Мати була відсутня 4 доби, до дитини прийшла у стані алкогольного сп'яніння, брудна, голодна. Станом здоров'я дитини не цікавилась. Після сніданку знову зникла. 02.04.2018 року на комісії з питань захисту прав дитини при Звенигородській райдержадміністрації було розглянуто питання про не виконання батьківських обов'язків [PERSON] відносно новонародженої доньки [PERSON], [INFO] в результаті якого було вирішено провести відповідну роботу з матір'ю. Розпорядженням Звенигородської райдержадміністрації від 11.04.2018 № 77 малолітній дитині [PERSON], [INFO], був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та розпорядженням Звенигородської райдержадміністрації від 11.04.2018 № 78 малолітня [PERSON] була влаштована на повне державне утримання до Комунального закладу «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради. За час перебування дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON], [INFO], у закладі, мати [PERSON] дитину не відвідувала, життям та здоров'ям не цікавилася, участі в утриманні та виховання не приймали, письмових та усних запитів про дитину на адресу закладу від неї не надходило, що підтверджується актом про невідвідування дитини від 05.09.2018 №1017. Як вбачається зі змісту висновку Органу опіки та піклування Звенигородської районної державної адміністрації від 27.09.2018 за №386/01-01-25 щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] встановлено, що на даний час діти перебувають в КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради. [PERSON] дітей не відвідувала, життям та здоров'ям не цікавилася, участі в утриманні та вихованні не приймала, письмових та усних запитів про дітей на адресу закладу від неї не надходило. (а.с.35) Вимогами ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Водночас, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.ст. 3,18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Разом з тим, як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. На підставі зазначеного, оцінивши зібрані по справі докази, а також враховуючи те, що обставини ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по належному вихованню та утриманню дітей знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до частини 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, та обов'язку батьків по утриманню дітей, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь фізичної особи або установи, яка в подальшому буде утримувати дітей аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) кожного місяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідачки [PERSON] на користь держави. На підставі наведеного, ст. 164, 166, 181-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved