Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Орган опіки та піклування Тростянецької РДА в інтересах [PERSON], [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи на стороні позивача Служби у справах дітей Тростянецької РДА Вінницької області про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Мати дітей ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дітей, не доглядає за дітьми, зловживає спиртними напоями, не займається їх вихованням, лікуванням та розвитком. [PERSON] характеризується з негативної сторони. Батько неповнолітнього [PERSON], [PERSON] помер [INFO] року. Відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. В даний час [PERSON] не працює та не намагається цього зробити, належних житлово-побутових умов для проживання дітей не має. Продуктами харчування та засобами гігієни не забезпечена. Навчанням сина [PERSON] не цікавиться, батьківські збори не відвідує. За заявою відповідача сина [PERSON] було направлено до Тульчинського будинку дитини. [PERSON] сина не відвідує, участі у його вихованні не приймає. На засіданні комісії РДА з питань захисту дітей відповідач не заперечила факт вживання нею спиртних напоїв та неналежного виконання нею батьківських обов'язків, проти позбавлення її батьківських прав не заперечила. За таких обставин просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також стягнути з неї аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частки від всіх доходів відповідачки, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні представник позивача та 3-ї особи Пухальська В.В. позовні вимоги підтримала, за обставин, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що дана сім'я перебуває на обліку в службі, як неблагополучна. Відповідач неодноразово була попереджена про недопустимість таких дій по відношенню до дітей. На засіданні комісії відповідач [PERSON] факт зловживання нею спиртних напоїв та свідоме ухилення від батьківських обов'язків щодо утримання та виховання дітей не заперечила. Також не заперечила щодо позбавлення її батьківських прав по відношенню до синів. Неповнолітнього сина [PERSON] за заявою матері було направлено до Тульчинського будинку дитини. [PERSON] сина не навідує, участі в його вихованні не приймає. За результатами даного питання комісія зробила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її синів. Прокурор вважає позов обґрунтованим, а тому просить суд його задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей та стягнути аліменти. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог не заперечила. Вказала, що дійсно вона належним чином не займається вихованням дітей та проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до синів, стягнення аліментів не заперечила. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 14.06.2010 року та серії [NUMBER] від 13.07.2001 року [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). Батько неповнолітнього [PERSON], [PERSON] помер [INFO] року (а.с.18). Відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.19). Згідно довідки №66 від 10.02.2016 року, виданої виконкомом Торканівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області [PERSON], [INFO] проживає з [PERSON] Син [PERSON], [INFO] за заявою [PERSON] направлений до Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини (а.с.7,16-17). Відповідно до довідок Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки №318 від 13.07.2015 року та №522 від 03.11.2015 року, неповнолітній [PERSON], [INFO] з 12.04.2012 року знаходиться в Тульчинському будинку дитини. За останні шість місяців батьки хлопчика не відвідували, участі у його виховання не брали (а.с.24-25). Відповідно до довідки - характеристики №66 від 10.02.2016 року, виданої виконкомом Торканівської сільської ради [PERSON] за час проживання на території Торканівської сільської ради зарекомендувала себе із негативної сторони. Зловживає спиртними напоями, не займається вихованням дітей (а.с.7). Згідно акту обстеження житлово - побутових умов місця проживання відповідача встановлено, що у будинку відсутні умови для виховання, розвитку та проживання дітей (а.с.10). Відповідно до довідки №2 від 12.02.2016 року, виданої Торканівською СЗОШ І-ІІ степенів та характеристикою №25 від 12.02.2016 року [PERSON] вихованням неповнолітнього [PERSON], [INFO], учня 9 класу Торканівської СЗШ не займається, не цікавиться навчанням та життям сина, батьківські збори не відвідує (а.с.22-23). Згідно висновку Органу опіки та піклування Тростянецької РДА №01-31/570 від 17.02.2016 року є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.3-4). Встановленим судом фактичним обставинам справи, відповідають правовідносини, пов'язані з особистими немайновими правами і обов'язками батьків і дітей, які регулюються главою 13 Розділу ІІІ Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Стаття 27 Конвеції ООН від 20.11.1989 року, ратифікованою згідно з постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року передбачає, що батько (ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.п. 1,2 ст. 3, п.2 ст.6 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавств при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Згідно п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітніх синів, свідоме нехтування ними, а саме: відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх вихованням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для їх життя, а навпаки своєю поведінкою створює несприятливі умови для їх розвитку та утримання, та приходить до висновку про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей, оскільки це не суперечить їх інтересам. Відповідно ст. 166 СК України, ч.4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах; за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. На ім'я неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в установі Ощадбанку відкрито особисті рахунки (а.с.20-21). Таким чином, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частки від її доходу, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved