Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що 27 червня 1992 року вона вступила в шлюб з відповідачем по справі. Шлюб зареєстровано Долинською сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №11. У даному шлюбі мають двох повнолітніх синів, неповнолітніх дітей немає. Даний шлюб є першим як у позивача так і у відповідача. Як зазначає в позовній заяві позивачка, що між нею та її чоловіком погіршувалися взаємовідносини, останнім часом відносини між ними вкрай загострилися, вони не підтримують шлюбних стосунків. Між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя та сімейні відносини. Час від часу виникають конфлікти та непорозуміння на ґрунті частого зловживання відповідачем спиртними напоями. Знаходячись у нетверезому стані чоловік влаштовує сварки, іноді навіть бійки. Позивачка зазначає, що вона є інвалідом 3 групи загального захворювання, ситуація, що склалася погано впливає на стан її здоров`я. На думку позивачки, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, то при вказаних обставинах вона прийняла рішення щодо розірвання їхнього шлюбу, дане рішення є остаточним, примирення неможливе. Крім того, в позовній заяві зазначено, що так як позивачка з чоловіком не має неповнолітніх дітей, вона намагалася подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу, неодноразово пропонувала чоловікові саме в такий спосіб вирішити питання розірвання їхнього шлюбу, але відповідач повністю ігнорував її прохання, а останнім часом взагалі в категоричній формі відмовився звертатися до відділу РАЦС та подавати відповідну заяву, тому позивачка вимушена звернутися до суду. З урахуванням вищевикладеного позивачка [PERSON] звернулася до суду з відповідною позовною заявою та просить в прохальній частині: - винести рішення, котрим розірвати шлюб між нею та [PERSON] , котрий зареєстровано 27 червня 1992 року Долинською сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №11, залишивши після розірвання шлюбу їй шлюбне прізвище - « [PERSON] »; - витрати, понесені нею в зв`язку зі зверненням до суду з даною позовною заявою залишити за нею. 22 січня 2021 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, про що головуючим суддею у справі було постановлено відповідну ухвалу (а.с.15-16). Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу про його процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. Відповідно до супровідного листа (а.с.18), що міститься в матеріалах справи 22 січня 2021 року на зареєстроване місце проживання відповідача було направлено рекомендованим відправленням за вихідним №491/12/21/426/2021 копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву разом з доданими до неї документами. Вищезазначене рекомендоване відправлення за вихідним №491/12/21/426/2021 відповідач отримав 05 лютого 2021 року, що підтверджується «Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу» (а.с.21). При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористався та у встановлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву до суду не подав, з зустрічним позовом та з заявою із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не звертався. У судове засідання 01 березня 2021 року сторони по справі не з`явилися. При цьому, суд враховує заяву позивачки від 15 січня 2021 року (а.с.10), в якій вона просить справу розглядати у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення повідомлений належним чином (а.с.21). Проте, 01 березня 2021 року подав через канцелярію суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги позивачки визнає, та просить позов задовольнити (а.с.22). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, наявність заяви та клопотання в яких вони висловлюють свою позицію щодо позовних вимог, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників судового процесу. При цьому, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Позивачкою у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 6 квітня 2000 року Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.4-5). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 12 вересня 2001 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.7), та довідкою Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 21 січня 2021 року за Вих. №34 (а.с.14). Судом встановлено, що 27 червня 1992 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Долинською сільською радою Ананьївського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №11, що підтверджується оригіналом свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.6). Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що предебачено частиною 1 статті 4 ЦПК України. Зі змісту частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З позовної заяви вбачається, що між позивачкою та її чоловіком погіршувалися взаємовідносини, останнім часом відносини між ними вкрай загострилися, вони не підтримують шлюбних стосунків. Між позивачкою та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя та сімейні відносини. Час від часу виникають конфлікти та непорозуміння на ґрунті частого зловживання відповідачем спиртними напоями. Знаходячись у нетверезому стані чоловік влаштовує сварки, іноді навіть бійки. Позивачка зазначає, що вона є інвалідом 3 групи загального захворювання, ситуація, що склалася погано впливає на стан її здоров`я. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймаючи до уваги ті обставини, які зазначені в позовній заяві, що сім`я позивачки та відповідача розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Частиною 1 статті 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, враховує бажання позивачки та вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховуючи бажання позивачки, вважає за можливе залишити судові витрати по справі за нею.

Outcome: approved