Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства, третя особа: Ананьївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] відповідачка народила дівчинку [PERSON] . Як зазначає відповідач, що він в цей період знаходився в м.Одесі і ніяк не контактував з відповідачкою. При цьому, відповідачка запевнила, що це його дитина. Після того, як вони розлучились дитина підростала та позивач виявив, що вона на нього не схожа. Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що відповідачка сама підтверджує, що дитина не є його донькою, та походить від іншого чоловіка, з яким вона підтримувала стосунки раніше, ще до стосунків з позивачем. Позивач вказує, що відповідачка повідомила вищевказану йому інформацію наприкінці 2019 року під час розмови. В зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить в прохальній частині - зобов`язати Ананьївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) виключити відомості про нього, як батька з актового запису про народження №135 від 20 червня 2014 року дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 25 травня 2020 року у справі було відкрито провадження, прийнято рішення про здійснення її розгляду за правилами загального позовного провадження, як справи у спорі, що виникає з сімейних правовідносин, та призначено проведення підготовчого судового засідання. Відповідачу, у вказаній ухвалі, було роз`яснено право та надано час для подання відзиву на позовну заяву, роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою. Третій особі, було роз`яснено право подати пояснення на позовну заяву. Копію ухвали суду від 25 травня 2020 року про відкриття провадження у справі, разом копією позовної заяви та додатків було вручено відповідачці особисто під розпис. Третій особі копію ухвали про відкриття провадження у справі, разом копією позовної заяви та додатків до неї, було направлено третій особі з супровідним листом від 25 травня 2020 року за вихідним №491/199/20/3247/2020 (а.с.22). 13 жовтня 2020 року позивач у підготовче судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, однак на адресу суду 06 жовтня 2020 року надійшла заява позивача, в якій він просить розглянути справу за його позовною заявою без його участі, позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні (а.с.38). Відповідачка [PERSON] у підготовче засідання 13 жовтня 2020 року не з`явилася. При цьому, відповідачка надала через канцелярію суду 13 жовтня 2020 року письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.44). Представник третьої особи 13 березня 2020 року у підготовче судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, однак на адресу суду надійшла письмова заява начальника Ананьївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Бабич М.О. (а.с.46), повноваження якої підтверджені копією Витягу з наказу №11-к від 26 грудня 2019 року (а.с.57-50). У вказаній заяві представник третьої особи зазначає, що просить суд розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до частини 2 статті 198 ЦПК України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 223 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 197 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, що вбачається з їх заяв (а.с.38, 44, 46), в яких вони також висловлюють свою позицію щодо позовних вимог, відсутність, передбачених ч.2 ст.198, ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести підготовче судове засідання за відсутності учасників судового процесу. Враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як вбачається з письмової заяви [PERSON] від 13 жовтня 2020 року, яка надійшла на адресу 13 жовтня 2020 року (а.с.7344) відповідачка позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить ухвалити рішення у справі в підготовчому судовому засіданні, що відповідає положенням ч.3 ст.200 ЦПК України. Частиною 4 статті 200 ЦПК України визначено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зазначене підтверджено Пленумом Верховного Суду України у абзаці 2 пункту 4 Постанови від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», в якому вказано на те, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , підлягають задоволенню, оскільки відповідачка позовні вимоги визнала в повному обсязі, в суду відсутні підстави вважати, що визнання відповідачем позову не є беззастережним або є наслідком будь-якого примусу, суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому, Пленум Верховного Суду України у абзаці 3 пункту 4 Постанови від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» зазначив, що ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Частиною 1 статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як зазначалося вище, відповідачка, шляхом надання на адресу суду заяви від 13 жовтня 2020 року (а.с.44), на власний розсуд розпорядилася своїм процесуальним правом, яке передбачене п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, та визнала позовні вимоги позивача в повному обсязі. При цьому, суд вважає, що таке рішення відповідачки не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, виходячи з наступного. Так, при вивченням матеріалів справи встановлено: Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Балта Одеської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм № [NUMBER] виданого 21 лютого 2020 року, органом 5125 Балтським РС ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.3). Відповідно до копії довідки №693 про реєстрацію місця проживання виданої 19 лютого 2020 року сектором державної реєстрації юридичного відділу Балтської міської ради Одеської області позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.3 зворотній бік). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка та зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 06 жовтня 2010 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.4). Відповідно до частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною 1 статті 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. При цьому, частиною 3 статті 136 СК України передбачено, що оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Як вбачається з виданого 20 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що в відомостях дитини [PERSON] , [INFO] , батьком зазначений позивач [PERSON] , а матір`ю вказана відповідачка [PERSON] (а.с.6). В позовній заяві позивач зазначив, що він не є рідним батьком неповнолітній дитині [PERSON] , [INFO] , про що він дізнався під час розмови з відповідачкою [PERSON] . Зокрема, частиною 2 статті 136 СК України передбачено, що у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Представником третьої особи, а саме начальником Ананьївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) бабич М.О. було додано до заяви Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження за №0028143391. З Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , вбачається, що відомості про відмітки, зроблені в актовому записі №135 від 20 червня 2014 року за письмовою заявою батьків дитині присвоєно прізвище за прізвищем батька « [PERSON] ». Підстава запису відомостей про батька заява матері та батька дитини про визнання батьківства від 20 червня 2014 року. Державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України (а.с.51-52). Відповідно до частини 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У відповідності до пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК). Згідно пункту 11 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК) - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , підлягають задоволенню, оскільки відповідачка позовні вимоги визнала в повному обсязі, в суду відсутні підстави вважати, що визнання відповідачем позову не є беззастережним або є наслідком будь-якого примусу, суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що позивачем було понесено судові витрати в розмірі 840 гривень 80 копійок, які складаються із судового збору за подання до суду позовної заяви до суду. При цьому, матеріали справи та додані до неї документи не містять будь-яких заяв та клопотань в яких позивач просив суд залишити за ним понесені ним судові витрати. Зокрема, пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачем, які складаються із судового збору в розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідачки на його користь. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved