Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Наприкінці жовтня 2017 року ТОВ «АНСУ» звернулось до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 12 серпня 2008 року ПАТ «Перший Український [PERSON]» уклав з [PERSON] кредитний договір №6683572. За яким ПАТ «Перший Український [PERSON]» зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 23425 доларів США, а [PERSON] зобовязалася до 12 серпня 2015 року повертати кредит по частинам щомісячними платежами у розмірі, передбаченому Графіком повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, а також сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 13,49% річних. ПАТ «Перший Український [PERSON]» виконав свої зобовязання за кредитним договором та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 23425 доларів США. Відповідач неналежним чином виконувала грошові зобов'язання, тому у неї виникла заборгованість у розмірі 20155 доларів США 14 центів, що складається з заборгованості по кредиту у розмірі 13247 доларів США 88 центів та заборгованості зі сплати процентів у розмірі 6907 доларів США 26 центів. 16 липня 2013 року ПАТ «Перший Український [PERSON]» та ТОВ «АНСУ» уклали договір відступлення права вимоги №1034/44, відповідно до умов якого ПАТ «Перший Український [PERSON]» відступив на користь ТОВ «АНСУ» своє право вимоги заборгованості за кредитним договором №6683572 від 12 серпня 2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Перший Український [PERSON]». Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 4000 доларів США. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився. Направив до суду клопотання, яким просив проводити розгляд цивільної справи за його відсутності, позов підтримав та просив суд його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.71). Про причини неявки та про своє ставлення до позову суд не повідомила. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 12 серпня 2008 року ПАТ «Перший Український [PERSON]» уклав з [PERSON] кредитний договір №6683572. За умовами якого, ПАТ «Перший Український [PERSON]» зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 23425 доларів США, а [PERSON] зобовязалася до 12 серпня 2015 року повертати кредит по частинам в розмірі та в строки, передбачені Графіком погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а також сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 13,49% річних (а.с.8-11). ПАТ «Перший Український [PERSON]» виконав свої зобов'язання та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 23425 доларів США, що підтверджується копією меморіального валютного ордера №481662661, №481662663, №481662664 від 12 серпня 2008 року (а.с.23-25). У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі. Згідно з ч.1 ст.526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Встановлено, що [PERSON] неналежним чином виконувала грошові зобов'язання, тому у неї виникла заборгованість по поверненню кредиту у розмірі 13247 доларів США 88 центів, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 6907 доларів США 26 центів. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 20155 доларів США 14 центів. У відповідності до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.2 ст.1078 ЦК України вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Встановлено, що 16 липня 2013 року ПАТ «Перший Український [PERSON]» уклав з ТОВ «АНСУ» договір відступлення права вимоги №1034/44 (а.с.35-38). За цим договором ПАТ «Перший Український [PERSON]» передав ТОВ «АНСУ» право вимоги, яке він мав до [PERSON] за кредитним договором №6683572 від 12 серпня 2008 року, що підтверджується додатковою угодою №3 від 19 липня 2013 року до договору про відступлення прав вимоги (а.с.39-42) та копією акта прийому-передачі реєстру боржників №3 від 19 липня 2013 року (а.с.43). ТОВ «АНСУ» направляло відповідачу вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором вих.№03-569 від 20 лютого 2014 року (а.с.30,31). Проте, відповідач ухиляється від добровільного погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. З цього випливає, що сума заборгованості в рішенні суду повинна бути виражена в доларах США, оскільки надання кредиту за цим кредитним договором є валютною операцією. ТОВ «АНСУ» при зверненні до суду з даним позовом визначив суму позову у доларах США. Крім цього, з копії кредитного договору та довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором вбачається, що зазначена заборгованість також виражена у доларах США (а.с.25-29). У відповідності до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами ч.1 та ч.3 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, у відповідності до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Принцип належного виконання зобов'язання, передбачений ст.526 ЦК України, охоплює виконання його належними суб'єктами, у належному місці, в належний строк, щодо належного предмета та належним способом. Поняття предмету зобов'язання в кредитних відносинах охоплює, в тому числі, й валюту зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускаються у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. На момент видачі валютного кредиту ПАТ «Перший Український [PERSON]» мав відповідну ліцензію та дозвіл НБУ на здійснення валютних операцій, тому видача валютного кредиту і вираження суми зобов'язання відповідача у валюті є правомірною, оскільки ПАТ «Перший Український [PERSON]» мав право видавати кредит у валюті (а.с.53-56). Вищезазначене підтверджується п.14 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, де зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п.12 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 553 ЦК України. Крім цього, як зазначив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у справі №6-1680цс15, якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у звязку з тим, що [PERSON] ухиляється від добровільного погашення боргу за кредитним договором, тому з неї на користь ТОВ «АНСУ» належить примусового стягнути борг за кредитним договором у розмірі 4000 доларів США. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення №284 від 09 жовтня 2017 року (а.с.6) вбачається, що при предявленні позову ТОВ «АНСУ» сплатило судовий збір у розмірі 1604 гривень. Позов ТОВ «АНСУ» задоволений повністю. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1604 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved