Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову банк посилається на те, що 07.02.2008 року із [PERSON] було укладено кредитний договір № 38/П/73/2008-840, відповідно умов до якого відповідачці надано кредит у розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою 14,49 % річних з кінцевим терміном повернення до 07.02.2023 року. Крім того, 22.12.2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, банком укладено з [PERSON] договір поруки до кредитного договору №38/П/73/2008-840 від 07.02.2008 року, згідно якого остання прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 38/П/73/2008-840. 22.12.2008 року банком укладено із [PERSON] додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 38/П/73/2008-840, якою сторони з метою реструктуризації змінили порядок повернення кредитних коштів. Крім того, 03.12.2010 року з метою відстрочки сплати частини необхідного платежу укладено додаткову угоду, яким текст кредитного договору викладено в новій редакції. На умовах договору [PERSON] повинна щомісячно вносити мінімальний необхідний платіж у розмірі 728 доларів США 41 цент. Оскільки [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного та повного внесення чергових платежів не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованості, ПАТ «КБ «Надра» просить суд стягнути на його користь солідарно з відповідачів 123 029 доларів США 79 центів. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом надіслання повістки на зареєстроване місце проживання, тому відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 07.02.2008 року між ВАТ «КБ «Надра», що в подальшому змінило назву на ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №38/П/73/2008-840, відповідно умов до якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою 14,49% річних з кінцевим терміном повернення до 07.02.2023 року, щомісячна сума мінімально необхідного платежу становить 728 доларів США 41 цент (а.с.5-6). За заявою про видачу готівки № 1 від 07.02.2016 року [PERSON] отримала 50 000 доларів США (а.с. 14). Крім того, 22.12.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за указаним кредитним договором, між банком та [PERSON] укладено договір поруки до кредитного договору № 38/П/73/2008-840 від 07.02.2008 року, згідно якого остання прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання зобов'язань відповідачкою [PERSON] за кредитним договором (а.с.20). Відповідно до додаткової угоди № 1 від 22.12.2008 року до кредитного договору № 38/П/73/2008-840 від 07.02.2008 року, [PERSON] було надано кредитні канікули та з 01.07.2009 року встановлено щомісячний мінімальний платіж в розмір 757 доларів США 67 центів (а.с. 7). 03.12.2010 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору № 38/П/73/2008-840 від 07.02.2008 року відповідно до якої кредитний договір викладено в новій редакції. Згідно якої позичальнику надано в кредит грошові кошти в сумі 50 000 доларів США зі сплатою 14,49% річних, також позичальник сплачує комісію у вигляді плати за управління кредитом щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,1% річних від суми кредиту/суми зобов'язань позичальника. Щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 728 доларів США 41 цент, кінцевий термін повернення кредиту 07.02.2023 року. При умові виконання позичальником умов цього договору, останньому протягом 6 місяців з січня 2011 року по червень 2011 року надається відстрочка сплати частини необхідного платежу згідно додатку до договору. З липня 2011 року позичальник має сплачувати кредитору заборгованість відповідно до додатку (графіку) до цього договору. В разі порушення строків та повноти сплати кредиту та процентів відповідно до умов Договору, позичальник має сплачувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення. У разі порушення позичальником вимог п. 3.3.2-3.3.13, 3.3.15-3.3.23 цього договору сплачувати кредитору штраф у розмірі 5% від суми залишку по кредиту станом на день порушення умов, за кожен випадок. У випадку прострочення виконання зобов'язань згідно абз. 1 п. 2.4 договору на строк більше 30 календарних днів, починаючи з 30-го дня прострочення, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10% від суми несплаченого щомісячного платежу (несплаченої частини щомісячного платежу) за кожен випадок. Кредитор має право вимогати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, комісій та можливих штрафних санкцій у разі затримання позичальником сплати кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць (а.с. 8-13). З наданого ПАТ «КБ «Надра» розрахунку суми заборгованості вбачається, що загальний розмір заборгованості становить 123 029,79 доларів США з яких: 48 494,67 доларів США - непогашений кредит; 42 179,43 долари США - несплачені відсотки; 3 327,72 долари США - заборгованість по сплаті комісії; 21 111, 67 доларів США - пеня за порушення умов кредитного договору; 7 916,30 доларів США - штраф за порушення умов додаткової угоди (а.с. 3-4, 110-112). Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За загальним правилом ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (ч. 1 ст. 61 Конституції України). Враховуючи, що у судовому засіданні установлено на підставі зібраних доказів те, що в укладених кредитних договорах визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов'язань, банківською установою зобов'язання за договором виконані в повному обсязі, [PERSON] належним чином взяті на себе зобов'язання за укладеними з банком кредитним договором щодо своєчасного внесення чергових платежів не виконує, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» про стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за кредитом, процентами, комісії та пені. Разом з цим, позовна вимога банку про стягнення суми нарахованого штрафу не ґрунтується на вимогах закону, оскільки є різновидом неустойки та її порушено одночасно із позовною вимогою про стягнення пені за одне й теж саме порушення умов кредитного договору, а саме строків сплати мінімального платежу. Крім того, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Частиною 1 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). При цьому із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Згідно правового висновку Верховного Суду України, зробленого у постанові від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14, який відповідно до ч. 1 ст. 360 -7 ЦПК України є обов'язковим при застосуванні норм права, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Тобто строк, протягом якого діє порука не може бути перерваний пред'явленням вимог до суду, оскільки не є строком позовної давності, тому його закінчення свідчить про припинення зобов'язання поручителя. Враховуючи, що в судовому засіданні установлено, що між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором; ПАТ «КБ «Надра» скориставшись своїм правом на дострокове стягнення кредитної заборгованості, яке настав відповідно до п. 3.2.3.1 кредитного договору № 38/П/73/2008-840 від 07.02.2008 року з урахування викладення його 22.12.2008 року у новій редакції, внаслідок затримання позичальником платежу щонайменше ніж на один місяць, а останній платіж на погашення кредиту відповідачкою здійснено 20.10.2008 року, звернувшись до суду з цим позовом лише 29.09.2015 року, тобто після спливу шестимісячного строку настання виконання основним боржником зобов'язань за кредитними договором, суд дійшов висновку про припинення поруки та відсутність правових підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості з поручителя. Крім того, суд враховує, що додатковою угодою № 1 від 22.12.2009 року змінено умови кредитного договору, в тому числі в бік збільшення обсягу відповідальності позичальника [PERSON] за укладеним з банком кредитним договором без погодження з поручителем [PERSON], що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України є самостійною підставою для припинення поруки. При цьому доводи представника відповідачки про те, що заборгованість за кредитним договором не підлягає стягнення внаслідок невідповідності наведеного банком розрахунку заборгованості умовам кредитного договору є голослівними та спростовуються матеріалами справи. Посилання на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» як на підставу для відмови в позові є безпідставними, оскільки цим Законом врегульовано питання звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, тому його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права, що відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року у справі № 6-58ц15. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивач був звільнений від оплати судових витрат при зверненні до суду, то згідно зі ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial