Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 12659,88 грн. та судові витрати, посилаючись при цьому на те, що відповідно до укладеного 01.07.2011 р. між сторонами кредитного договору № б/н [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 28.02.2017 р. [PERSON] має заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 12659,88 грн. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не зявився, проте від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу за відсутності представника позивача, у заяві також зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачем [PERSON] були подані до суду заперечення на позов, в якому вона просила суд застосувати до позовних вимог позивача про стягнення з неї заборгованості в частині стягнення комісії та пені строки позовної давності. Також вказувала на неможливість застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те ж саме порушення. Просила у задоволенні позову відмовити повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, проте від неї до суду надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її відсутності, у заяві також зазначено, що позовні вимоги вона визнає частково відповідно до поданого нею заперечення. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідача [PERSON] Дослідивши письмові докази: копії анкети-заяви позичальника від 01.07.2011 р., Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, розрахунок заборгованості [PERSON] та інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] кредитного договору № б/н від 01.07.2011 р. [PERSON] отримала у позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається із заяви клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. Підписана відповідачем [PERSON] заява разом з вказаними документами становлять між банком та клієнтом договір, про що зазначено у заяві з підписом [PERSON] При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Своїм підписом у заяві відповідач [PERSON] підтвердила, що ознайомлена та згідна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, підтвердила, що вся надана нею інформація правильна. Вона зобовязалась виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті «ПриватБанку». З наданого банком розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] порушувала умови договору, не сплачувала нараховані банком відсотки, не погашала взяту суму кредиту, унаслідок чого у неї станом на 28.02.2017 р. утворилась заборгованість у розмірі 12659,88 грн., що складається з: 397,08 грн. заборгованість за кредитом; 8283,76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 579,04 грн. штраф (процентна складова). Наданий позивачем розрахунок наявної заборгованості за договором відповідачем не оспорювався, жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості відповідачем суду не надано, свій розрахунок не наведений, судово-економічна експертиза у справі за клопотанням відповідача не призначалась. Тобто, відповідач не спростував докази, надані банком щодо цього факту. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитом в розмірі 397,08 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 8283,76 грн. Суд вважає, що вказані суми підлягають стягненню повністю, оскільки відповідач [PERSON] не заперечувала проти їх стягнення, позов в частині стягнення вказаних сум поданий в межах строку позовної давності, вказані суми підтверджуються розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на 28.02.2017 р. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» також просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за пенею та комісією в розмірі 2900 грн. Суд вважає, що вказана сума підлягає стягненню частково, а саме, в розмірі 1200 грн., з таких підстав. За порушення строків платежів за кредитним договором позичальнику нарахована пеня та комісія, розмір якої згідно з розрахунком заборгованості станом на 28.02.2017 р. становить 2900 грн. Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03.09.2014 р. у справі № 6-100цс14, яка згідно з ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня\~ на відповідну суму, а позовна\~ давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідачем до винесення судом рішення були подані заперечення на позов, в яких вона просила застосувати наслідки спливу позовної давності. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовною заявою звернувся до суду 27.03.2017 р. Тому, враховуючи тривалість спеціальної позовної давності щодо стягнення пені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по пені та комісії за період з 27.03.2016 р. до часу звернення позивача з позовною заявою до суду включно. Заборгованість по пені та комісії за порушення строків платежів за кредитним договором, що підлягає стягненню, відповідно до розрахунку заборгованості станом на 28.02.2017 р. становить 1200 грн. (2900 грн. 1700 грн.). Суд також вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» штрафу. У позовній заяві позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача [PERSON]В серед іншого заборгованість за пенею та комісією в розмірі 2900 грн. та за штрафами: 500 грн. штраф (фіксована частина); 579,04 грн. штраф (процентна складова). Суд вважає, що вказана сума штрафу не підлягає стягненню з таких підстав. При вирішенні питання про стягнення штрафу суд враховує правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15. У вказаній правовій позиції зазначено, що цивільно - правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладену правову позицію Верховного Суду України, суд вважає, що одночасне стягнення пені та штрафу за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором було б порушенням вимог ст. 61 Конституції України. А тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення штрафу в сумі 1079,04 грн. Оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобовязання за кредитним договором, укладеним 01.07.2011 р. між сторонами, то з неї на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість за вказаним вище договором в розмірі 9880,84 грн. (12659,88 грн. (1079,04 грн.+1700 грн.)), тобто за виключенням суми штрафу та частини суми заборгованості за пенею та комісією, а також сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1248,80 грн.

Outcome: partial