Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

ПАТ «Діамантбанк» звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про встановлення ліміту кредитування № 017П від 13.06.2012 року у розмірі 3 582 гривні 53 копійок. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 13.06.2012 року між ПАТ «Діамантбанк» та [PERSON] було укладено договір про встановлення ліміту кредитування № 017П від 13.06.2012 року, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 300 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних з кінцевим терміном повернення - 27.12.2012 року. Позивач умови договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснював, у зв'язку з чим станом на 23.07.2015 р. за ним виникла заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 3 582 гривень 53 копійки. Позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість у сумі 3 582 гривень 53 копійок, судовий збір у сумі 243 гривень 60 копійок. В судове засіданні представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.32). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, за місцем реєстрації, про причини неявки суд не повідомив. Судова повістка про виклик відповідача повернулася до суду з відміткою про те, що адресат за вказаною адресою не проживає. Відповідно до абз.5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що він був повідомлений належним чином. (а.с.27-28). У зв'язку з викладеним, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що 29.05.2012 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Діамантбанк» з заявою про надання кредиту у розмірі 300 000 гривень (а.с.12); 13.06.2012 року між ПАТ «Діамантбанк» та [PERSON] було укладено договір про встановлення ліміту кредитування № 017П від 13.06.2012 року, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 300 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних з кінцевим терміном повернення - 27.12.2012 року (а.с.7-9). Згідно розрахунку заборгованості за договором про встановлення ліміту кредитування № 017П від 13.06.2012 року сума боргу станом на 23.07.2015 року становить у розмірі 3 582 гривень 53 копійки (а.с.13,14); 06.09.2012 року, 10.07.2015 року ПАТ «Діамантбанк» направив [PERSON] вимогу про виконання взятих на себе зобов'язань за договором про встановлення ліміту кредитування № 017П від 13.06.2012 року (а.с.15,16,17). Таким чином, відповідач [PERSON] порушив договірні зобов'язання, та загальний розмір заборгованості становить в розмірі 3 582 гривень 53 копійок. Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст. 525, 526, ч.1 ст. 625 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст.530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.3 цієї ж статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідач [PERSON] не виконує свої зобов'язання за договором, тому у нього виник обов'язок перед позивачем по виплаті відсотків за користування кредитом у сумі 3 582 гривень 53 копійки. При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати понесені позивачем за оплату судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного, та

Outcome: approved