Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області із позовом до Комунального підприємства «Лисичанський Шляхрембуд» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, сум компенсацій, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що починаючи з 15.02.2019 р, по 30.11.2020 р. [PERSON] перебувала у трудових відносинах з комунальним підприємством «Лисичанський Шляхрембуд». 30.11.2020 р. вона звільнилася з КГІ «Лисичанський Шляхрембуд» за ч. 3 ст. 38 КЗпП, у зв`язку з порушенням Відповідачем умов трудового законодавства та колективного договору. Під час існування трудових відносин з боку Відповідача неодноразово та грубо порушувалися її трудові права, що проявлялося в наступному: у тривалих затримках виплати заробітної плата, нездійсненні авансових виплат, недотриманні законодавчо встановлених строків виплати відпускних, не нарахуваннях та невиплатах сум компенсації втрати частини грошових доходів за весь час затримки у виплаті заробітної плати та прирівняних до неї виплат з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, у ненаданні розрахункових документів перед виплатою (і після) заробітної плати, у відсутності відповідей на її письмові звернення до керівництва з питань порушень її прав. Так, у підтвердження вищезазначеного, в порушення вимог ч.4 ст. 115 КЗпП України станом на сьогодні неоплаченою залишається остання з використаних нею частин щорічної відпустки за період часу з 12 до 25 жовтня 2020 року. За весь час використаних нею під час робота у Відповідача щорічних відпусток жодного разу відпускні не виплачувались за три дні до початку відпустки. На день її звільнення Відповідач має заборгованість по заробітній платі перед позивачем. Так, Відповідачем за період з 01.08.2020 року по 30.11.2020 року була нарахована, але не виплачена їй заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки за період з 15.02.2019 р. по 30.11.2020 р., сума компенсації, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та інших прирівняних до неї сум, сума вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку. На підставі викладеного та після зменшення позовних вимог просила суд стягнути з відповідача, на її користь грошові кошти в сумі 13869,02 грн. - середній заробіток за весь час затримки розрахунку та судовий збір. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 28.01.2021 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/281/21 було відкрито провадження у цій цивільній справі. 24.05.2021 року позивачем надана заява про зменшення позовних вимог та клопотання про слухання справи у відсутність позивача. 24.05.2021 року представником відповідача надане клопотання про визнання зменшених позовних вимог та клопотання про слухання справи за відсутності представника позивача. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що у позивача наявна заборгованість по заробітній платі, а також із позивачем несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надала суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Комунального підприємства «Лисичанський Шляхрембуд» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надав до суду клопотання про визнання зменшених позовних вимог та слухання справи у відсутність їхнього представника. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин. Фактичні обставини справи, встановлені судом Згідно з трудовою книжкою серії [NUMBER] , заповненою 04.07.1989 року, на підставі наказу № 148к від 30.11.2020 року, [PERSON] , [INFO] , звільнена за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем та 30.11.2020 звільнена. Згідно з довідкою № 194/14-01 від 21.10.2021 р., яка видана Лисичанським комунальним підприємством по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал» заборгованість із заробітної плати на дату 30.11.2020 року складає 71970,78 грн., середньоденний заробіток складає 889,04 грн. Мотивувальна частина Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, враховуючи, що відповідач визнає позов в повному обсязі, а позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, позов [PERSON] до Комунального підприємства «Лисичанський Шляхрембуд» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, сум компенсацій у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, підлягає задоволенню повністю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, уразі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Приймаючи до уваги вимоги ст. 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з держави на користь позивача судовий збір у сумі 193,50 грн. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved