Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Наприкінці жовтня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав на те, що 26 вересня 2007 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір №KIB0GA00000004, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 116000 доларів США. В забезпечення належного виконання кредитних зобовязань 26 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки №KIB0GA00000004. За яким [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований в Київській області, м. Бориспіль, вул. Коцюбинського, буд.102. 21 травня 2010 року державним виконавцем ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого провадження на користь юридичної особи про стягнення заборгованості з [PERSON] накладено арешт на вищевказане майно, що є предметом іпотеки. Зазначене обтяження державного виконавця зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна від 25 травня 2010 року. В даному випадку договір іпотеки був укладений 26 вересня 2007 року, а постанова про накладення арешту була винесена 21 травня 2010 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Таким чином, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. У звязку з цим, накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці, позбавляє передбаченого законом права іпотекодержателя на задоволення своїх грошових вимог за рахунок предмета іпотеки. Тому ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд звільнити з-під арешту, накладеного 21 травня 2010 року (номер запису обтяження 221442 від 25 травня 2010 року) державним виконавцем ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції на нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON], а саме: житловий будинок (з земельною ділянкою) за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Коцюбинського, буд.102. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав предявлений позов та просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи [PERSON] заперечували проти задоволення позову та просили суд відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 вересня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклав з [PERSON] кредитний договір №KIB0GA00000004. За умовами якого, ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 116000 гривень, а [PERSON] зобовязалась повернути кредит до 26 вересня 2027 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,04% річних (а.с.16-20). В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки №KIB0GA00000004 від 26 вересня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу. На підставі договору іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок з земельною ділянкою, загальною площею 78,6 кв.м., житловою площею 46 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Коцюбинського, буд.102 (а.с.21-25). 26 вересня 2007 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу [PERSON] було накладено заборону на відчуження вказаного предмета іпотеки (реєстраційний номер обтяження 5729737), що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборони відчуження обєктів нерухомого майна (а.с.35). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 березня 2014 року в рахунок погашення боргу [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №KIB0GA00000004 від 26 вересня 2007 року в розмірі 293366,07 доларів США, що еквівалентно 2343994,92 грн., яка складається із 117262,20 доларів США заборгованості за кредитом, 67448,02 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 10936 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 83720,24 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафів відповідно до договору: 31,29 доларів США штрафу (фіксована частина), 13968,32 доларів США (процентна складова) звернено стягнення на предмет іпотеки у вигляді будинку з земельною ділянкою за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Коцюбинського, 102, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] 26 червня 2001 року за реєстром №4774, шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну для реалізації предмета іпотеки, визначену сторонами в договорі іпотеки від 26 вересня 2007 року в розмірі 842239 гривень (а.с.9-15). Разом із тим, 25 травня 2010 року державний виконавець Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області [PERSON] виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою наклав арешт на все майно, що належить [PERSON], в тому числі на будинок з земельною ділянкою, що розташовується за адресою: Київська область, м. Бориспіль вул. Коцюбинського, буд.102, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с.33-34). Дана постанова була винесена державним виконавцем Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області [PERSON] в процесі примусового виконання виконавчого листа №2-934, виданого 07 травня 2010 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «[PERSON] Аваль» суми боргу у розмірі 5864 гривень 50 копійок (а.с.55-57). Відповідно до ч.3 та ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. За змістом ч.7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Крім цього, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України, в постанові від 09 квітня 2014 року у справі №6-13цс14 з урахуванням положень частини восьмої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» та частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання здійснюється за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача -іпотекодержателя, який має пріоритет перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки, на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Реалізація заставного майна здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». За рахунок коштів, які надійшли від реалізації заставного майна, здійснюється утримання, передбачені ст.43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач набуває права вимоги виконання забезпеченої обтяженням вимоги незалежно від настання строку виконання в разі якщо інша ніж обтяжувач особа набула права стягнення на предмет обтяження. Виходячи з вказаних норм, наявність арештів на заставному майні не перешкоджає його примусовій реалізації для виконання рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення його прав, як іпотекодержателя, оскільки переважне право на задоволення грошових вимог позивача ніким не оспорюється. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З квитанції від 14 червня 2016 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову ПАТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір у розмірі 1378 гривень. Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed