Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Національний банк України звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] договір поруки № П 30019775-13 від 28.11.2014 року, мотивуючи вимоги тим, що у відповідності до п. 3. ст. 7, п. 3 ст. 25 Закону України «Національний банк України» між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» укладено низку кредитних договорів. Відповідно до умов кредитного договору, Національний банк України надав ПАТ «Дельта Банк» кредит для збереження ліквідності, а ПАТ «Дельта Банк» зобов`язалося повернути кредит в порядку та строки, передбачені умовами договору, а також сплатити проценти за його користування. Згідно Кредитного договору, забезпеченням за ним виступають майнові права за укладеними ПАТ «Дельта Банк» кредитними договорами з юридичними та фізичними особами. Оформлення забезпечення відбулося шляхом укладання окремого договору застави майнових прав. З метою забезпечення виконання ПАТ «Дельта Банк» своїх зобов`язань за кредитним договором, між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» 01.11.2013 року було укладено Договір застави майнових прав №51/64/144/39/86/ЗМП-9. На підставі договору застави майнових прав ПАТ «Дельта Банк» передало у заставу Національному банку України майнові права за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року, укладеним з ПАТ «Укргазвидобування», а також усіма забезпечувальними зобов`язаннями до нього. У зв`язку з укладанням та на підставі договору застави майнових прав, у Єдиному державному реєстрі обтяжень рухомого майна 05.11.2013 року за №13994180 Державним підприємством «Інформаційний центр» було зареєстровано приватне обтяження (застава рухомого майна) за об`єктом: Майнові права за договором кредитної лінії від 29.08.2013 № ВКЛ-2022390, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» та оголошено заборону відчуження предмету обтяження. Обтяжувачем, згідно даних вказаного запису у Єдиному державному реєстрі обтяжень рухомого майна, визначено Національний банк України, а боржником ПАТ «Дельта Банк». В подальшому між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № П 30019775-13 від 28.11.2014 року. В порушення вимог законодавства та умов договору застави майнових прав, майнові права ПАТ «Дельта банк» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390, які перебували у заставі Національного банку України, фактично були відчужені без його згоди відповідачу [PERSON] . Крім того, укладанням спірного договору поруки без погодження з Національним банком як заставодержателем, фактично було внесено зміни до договору кредитної лінії № ВКЛ-2022390, пунктом 1.3 якого було визначено вичерпний перелік забезпечувальних зобов`язань, до яких спірний договір не входив. А також укладенням спірного договору поруки Національний банк втратив можливість звернення стягнення чи реалізації свої майнових прав щодо договору застави майнових прав. Оскільки ПАТ «Дельта банк» не мав права укладати договір поруки без погодження з куратором Банку, такий договір слід вважати укладеним з порушенням ПАТ «Дельта банк» його господарської компетенції, що є підставою для визнання його недійсним згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України, зокрема з підстав порушення під час його укладання вимогам постанов Правління Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 р. та № 560 від 11.09.2014 р. На підставі Постанови Правління Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ, банк було віднесено до категорії проблемних та запроваджено певні обмеження у діяльності банку. Відповідно встановлених обмежень погашення заборгованості за кредитним договором мало здійснюватись виключно у грошовій формі для забезпечення зовнішніх надходжень коштів до проблемного банку на погашення кредитів з метою покращення поточної ліквідності банку та недопущення погіршення фінансового стану. Проте погашення заборгованості за кредитним договором було проведено з поточного рахунку [PERSON] в Банку, проблемність якого була встановлена Постановою № 692/БТ, за умов практичної неможливості здійснити переказ коштів зі свого рахунку до інших банків, тобто в період неможливості виконання Банком своїх зобов`язань перед кредиторами. Внаслідок проведеної операції [PERSON] отримав право зворотної вимоги (регресу) до ПАТ «Укргазвидобування». Таким чином, ПАТ «Дельта банк», уклавши спірний Договір поруки після визнання вказаного банку проблемним та прийнявши погашення заборгованості за Кредитним договором з рахунку [PERSON] , надав одному з кредиторів Банку переваги у вигляді передачі йому прав вимоги до ПАТ «Укргазвидобування», прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, що зазначено у п.7 ч. 3 ст. 38 Закону Країни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину. В результаті здійснення вищевказаної операції реального надходження коштів на рахунок банку не відбулось, а було вчинено коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов`язань. ПАТ «Дельта Банк» не міг здійснити платіж з погашення заборгованості за договором кредитної лінії від 29.08.2013 № ВКЛ-2022390 у зв`язку з відсутністю достатньої кількості коштів на кореспондентському рахунку відкритому у Національному банку України. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.09.2017 року залучено до участі у справі за позовом Національного банку України до [PERSON] , ПАТ «Дельта Банк», третя особа ПАТ «Укргазвидобування» про визнання договору поруки недійсним у якості третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (Т1, а.с.82). 08.04.2018 р. до суду надійшли письмові пояснення від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Т2, а.с.1-3), у яких третя особа просить задовольнити позов. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2020 року залучено до участі у справі за позовом Національного банку України до [PERSON] , ПАТ «Дельта Банк», третя особа ПАТ «Укргазвидобування», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору поруки недійсним у якості третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп фактор»(Т.2 ,а.с.113-115). В судовому засіданні представник позивача Національного банку України Софін О.В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Дельта банк» Білоус Т.А. в судове засідання не з`явилась, однак надала суду письмову заяву про визнання позовних вимог. Представник третьої особи ПАТ «Укргазвидобування» Слюсар С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Грицик А.С. в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність (Т.2, а.с.64). Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.08. 2013 року між ПАТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» зобов`язався надати ПАТ «Укргазвидобування» грошові кошти у розмірі 150000000,00 грн. зі сплатою 24 % річних та терміном повернення кредитних коштів не пізніше 28.08 2014 року (Т.1, а.с.51-55). 29.08.2013 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» було укладено договір застави № ВКЛ-2022390/S-1 в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року. До договору кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року було укладено додатковий договір № 1 від 07.08. 2014 року, додатковий договір № 2 від 31.10.2014 року, додатковий договір № 3 від 20.112014 року, додатковий договір № 4 від 28.11.2014 року, додатковий договір № 5 від 01.12.2014 року. 01.11.2013 року між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-9 (Т.1, а.с.20-33). Відповідно до п.п. 1.1.1 договору застави майнових прав №51/64/144/39/86/ЗМП-9, предметом застави є майнові права за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року та додатковими договорами до нього, укладених між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування», а також з зобов`язань, що виникають з договору № ВКЛ-2022390/S -1 від 29.08.2013 року. Відповідно до п. 1.4. договору застави майнових прав №51/64/144/39/86/ЗМП-9, надана застава забезпечує виконання заставодавцем вимог заставодержателя за кредитами для підтримки ліквідності, наданими згідно із кредитними договорами, що перераховані в цьому пункті. 27.12.2013 року між НБУ та ПАТ «Дельта Банк» було укладеного договір про внесення змін та доповнень №1 до договору застави майнових прав №51/64/144/39/86/ЗМП-9 від 01.11.2013 року (Т.1, а.с. 34-36). На підставі постанови Правління Національного банку України від 30.10.2014 №692/БТ, ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії проблемних та запроваджено ряд обмежень в діяльності банку, у тому числі: заборонено передавати в забезпечення третім особам майно та активи банку без погодження з куратором банку; погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, мало прийматись тільки в грошовій формі (крім набуття права власності на об`єкти застави за погодженням із куратором банку) (Т.1,а.с.40-43). 28.11.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № П 30019775-13 в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року (Т.1, а.с.16-19). Пунктом 2.2. договору поруки передбачено, що загальний обсяг відповідальності [PERSON] за цим договором не може перевищувати еквівалент 7 000 000,00 грн. за курсом НБУ станом на дату виконання [PERSON] зобов`язання ПАТ «Укргазвидобування» за договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у ст. 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно п. 3.4.5. Договору застави майнових прав №51/64/144/39/86/ЗМП-9 від 01.11.2013 року, заставодавець ПАТ «Дельта Банк» зобов`язувався не вносити надалі зміни до договорів кредитних ліній від 29.08.2013 року №ВКЛ-2022390 та забезпечувальних договорів, що забезпечують їх виконання, без отримання попередньої згоди заставодержателя НБУ. Договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 р., укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування», також не містив посилань на те, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором повинен бути укладений договір поруки, як це встановлено приписами ч.1 ст. 548 ЦК України. Нормами діючого законодавства обов`язкового забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором саме порукою також не передбачено. Таким чином, спірний договір поруки суперечить положенням ст. 548 ЦК України. Виходячи із суті правочину поруки, що включає встановлене законодавством право регресу, та враховуючи мету встановлених НБУ обмежень: запобігання появі будь-яких прав третіх осіб на активи проблемного банку, укладення будь-яких договорів, що передбачають право регресу третьої особи до позичальника, тобто фактично призводять до обтяження майнових прав за кредитним договором, потребувало погодження куратора банку. На укладення спірного договору поруки не було погодження куратора банку. Відповідно до обмежень, встановлених постановою Правління Національного банку України від 30.10.2014 №692/БТ, погашення заборгованості, що виникла за кредитним договором, мало здійснюватись виключно у грошовій формі (Т.1, а.с. 40-43). Зазначене обмеження має на меті забезпечення зовнішніх надходжень коштів до проблемного банку на погашення кредитів з метою покращення поточної ліквідності банку та недопущення погіршення фінансового стану банку. У постанові Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року вказано на те, що результати банківського нагляду свідчать про те, що діяльність Банку не відповідає вимогам законодавства України, оскільки, зокрема на кореспондентському рахунку в Національному банку України середньоарифметичної суми залишків коштів за звітній період було виявлено відхилення для звітнього періоду резервування (Т.1,а.с.47-50). З матеріалів справи убачається, що з поточного рахунку [PERSON] в ПАТ «Дельта Банк» було проведено погашення заборгованості за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року, у зв`язку з чим [PERSON] отримала право зворотної вимоги до ПАТ «Укргазвидобування». При цьому списання коштів відбулося у період, коли ПАТ «Дельта Банк» було визнано проблемним, що встановлено постановою Правління Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ, за умов практичної неможливості здійснити переказ коштів з рахунків до інших банків, тобто у період неможливості виконання банком своїх зобов`язань перед кредиторами. Отже, враховуючи, що посадові особи ПАТ «Дельта Банк» вчинили укладення спірного договору поруки від 28.11.2014 року з порушенням обмежень, які були встановлені нормативно-правовими актами Національного банку України, зазначений правочин виходить за межі дієздатності юридичної особи - ПАТ «Дельта Банк», вчинений з перевищенням повноважень, а тому є підстави вважати його недійсним на підставі положень ч.2 ст. 203, ст. 215 ЦК України. 23.02.2015 року ПАТ «Дельта Банк» надіслало ПАТ «Укргазвидобування» лист з повідомленням про списання коштів з рахунку Поручителя в рахунок погашення заборгованості за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року та № ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 року у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання ПАТ «Укргазвидобування». 02.03.2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення за №51 «Про запровадження тимчасово адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича. 30.03.2015 року ПАТ «Укргазвидобування» звернулося до ПАТ «Дельта Банк» з листом з повідомленням про необізнаність ПАТ «Укргазвидобування» про наявність договорів поруки з фізичними особами в забезпечення виконання зобов`язань ПАТ «Укргазвидобування» перед ПАТ «Дельта Банк». 08.04.2015 року Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 71 Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 року за №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», відповідно до якого тимчасову адміністрацію стосовно ПАТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців: з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року. 29.04.2015 року Протоколом №1 засідання Комісії АТ «Дельта Банк» з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, створеної згідно наказу № 67 від 11.03. 2015 року (зі змінами, внесеними наказом № 270 від 23.04.2015 року) на виконання ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виявлено, серед інших, нікчемний правочин, укладений 28.11.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] за № [NUMBER] . 07.05.2015 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» повідомлено поручителя [PERSON] та позичальника ПАТ «Укргазвидобування» про нікчемність укладеного договору поруки та відповідно нікчемність погашення заборгованості за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року. 18.05.2015 року ПАТ «Укргазвидобування» звернулося до ПАТ «Дельта Банк» з листом за вих. № 2/2-07-2820 у якому повторно повідомляється про необізнаність відповідача про наявність договорів поруки з фізичними особами в забезпечення виконання зобов`язань ПАТ «Укргазвидобування» перед АТ «Дельта Банк». 15.06.2015 року ПАТ «Дельта Банк» надало ПАТ «Укргазвидобування» повідомлення про нікчемність договору поруки. 14.05.2015 року на виконання ст. 216 ЦК України ПАТ «Укргазвидобування» застосував наслідки нікчемності правочину за договором поруки № П 30019775-13 від 28.11.2014 року та повернув [PERSON] кошти на його рахунок в ПАТ «Дельта Банк». Відповідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. На підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Національного банку України про визнання договору поруки № П 30019775-13 від 28.11.2014 року укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] недійсним, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь Національного банку України з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 600 грн.

Outcome: approved