Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Орган опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що відповідач, являючись батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], не бере участі у її вихованні та утриманні. Проведеними численними перевірками дотримання відповідачем законодавства України про сім'ю в частині виконання ним обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини з'ясовано, що [PERSON] зарекомендував себе з негативної сторони, не працює, має тимчасові заробітким, схильний до вживанняч спиртних напоїв, не приділяє належної уваги дитині, не доглядає її, не створив належних умов для проживання, виховання, навчання та всебічного розвитку своєї дитини. Мати неповнолітньої [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно своєї дочки [PERSON] рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 14 жовтня 2014 року. 27 листопада 2015 року [PERSON] на підставі заяви-самозвернення була влаштована до Миронівського відділення Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг». З моменту влаштування дитини до спеціалізованого закладу відповідач жодного разу не відвідував дочку, життям, здоров'ям, умовами проживання та виховання не цікавився, матеріальної допомоги не надавав. З 13 вересня 2017 року [PERSON] була відрахована з Миронівського відділення Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг» у зв'язку з поверненням в родину. За час проживання в родині батько не піклувався про доньку, не утримував її матеріально, дитина систематично пропускала шкільні заняття, з метою придбання одягу і продуктів харчування продавала на ринку овочі. 31 січня 2018 року неповнолітня [PERSON] звернулася до Миронівського відділення Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг» із заявою щодо влаштування її до центру, оскільки надалі проживати в родині вона не може через неналежні умови. За вказаним фактом було складено відповідний акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про знайдену дитину та її доставку. Службою у справах дітей та сім'ї Миронівської районної державної адміністрації та працівниками Миронівського відділення Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг» неодноразово проведились бесіди з [PERSON] щодо подальшої долі дитини, виготовлення їй ID-картки. 21 травня 2018 року [PERSON] з'явився до Миронівського відділення Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг», щоб тимчасово забрати свою доньку для виготовлення ID-картки. Він забрав дитину та поїхав у місто Сміла Черкаської області для виготовлення картки, де ввечері 23 травня 2018 року залишив дитину на автостанції міста Сміла Черкаської області, а сам зник в невідомому напрямку, зі слів [PERSON], в нетверезому стані. [PERSON] зателефонувала директору Миронівського відділення Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг», щоб її забрали. 24 травня 2018 року неповнолітня [PERSON] звернулася до органу опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації із заявою щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав її батька [PERSON] Питання невиконання батьківських обов'язків та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] розглядалися на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Миронівської районної державної адміністрації. Оскільки відповідач не піклується про свою дочку, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування та лікування дитині, не показує власного позитивного прикладу дитині, не створив належних житлово-побутових умов для проживання дитини, виховання та отримання освіти, з метою захисту її інтересів орган опіки та піклування просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дочки, стягнути з нього аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 972 грн., щомісячно і до повноліття дитини, з проведенням щорічної індексації відповідно до закону. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 22 серпня 2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 вересня 2018 року до участі у справі залучено Маслівський аграрний коледж ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Відповідач відзиву на позов не подав. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала,в поясненнях послалась на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Відповідач позов визнав частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, вимогу про позбавлення його батьківських прав вважає безпідставною. Пояснив, що з дочкою не знаходить порозуміння, під час спільного проживання забороняв їй довго гуляти та курити. Це не подобалося дочці, сприймалося нею не правильно, тому вона вирішила повернутися до державного закладу. Представник третьої особи органу опіки та піклування Яхнівської сільської ради Миронівського району Київської області вважає заяву обґрунтованою, пояснив суду, що відповідач не є особою, що зловживає спиртними напоями, має тимчасові заробітки, не має належних умов для проживання дтини та не зможе створити цих умов і виховувати дочку. Дитина не отримала належного виховання, має проблемний характер, не слухає батька. Представники третіх осіб Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг» та Маслівського аграрного коледжу ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету в судове засідання не зявились, причин неявки до суду не повідомили. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року) «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». За змістом статтей 51, 52 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На підставі статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Вказаною нормою передбачено, що батьки повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати своїх дітей. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 1 статті 152 Сімейного кодексу України право дітей на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, яка встановлена законом. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Правовою санкцією, яка може вважатися юридичною відповідальністю, є, в тому числі, позбавлення батьківських прав. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України підставами до позбавлення батьків батьківських прав судом є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач являється батьком неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно 02 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції у Київській області. Згідно рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 14 жовтня 2014 року мати неповнолітньої [PERSON] [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно своєї дочки. Відповідач [PERSON] проживає без реєстрації по [ADDRESS]. За місцем проживання характеризується негативно, схильний до зловживання алкогольними напоями, не працює, не виконує обов'язків по вихованню дитини. Вказані обставини підтверджуються рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 14 жовтня 2014 року, даними довідок № 02-33/210, № 02-33/211, та характеристики № 02-43/14, виданих Яхнівською сільською радою Миронівського району Київської області 25 травня 2018 року. Встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні своєї дітини. Він повністю самоусунувся від виховання та утримання дитини. Зазначене свідчить про відсутність у відповідача батьківської любові до дитини, а його ухилення від виконання батьківських обов'язків є свідомим та винним. З 27 листопада 2015 року дитина перебувала у Київському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг». 13 вересня 2017 року дитина була відрахована з центру на підставі розпорядження ССД КОДА № 2020/01-14 від 13 вересня 2017 року у звязку з поверненням до біологічної родини. За час перебування дитини в закладі відповідач жодного разу не відвідав дитину, не цікавився її життям. З 13 вересня 2017 року дитина проживала в родині з батьком. За час проживання в родині батько не піклувався про свою доньку, не утримував її матеріально, не створив належних житлово-побутових умов для проживання дитини. Дитина не відвідувала шкільні заняття. З 31 січня 2018 року [PERSON] перебувала у Київському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг», куди сама звернулась із відповідною заявою щодо влаштування її до центру. Заяву обґрунтувала тими обставинами, що надалі проживати в родині вона не може через неналежні умови. На підставі заяви відповідача від 21 травня 2018 року неповнолітня залишила державний заклад з метою отриманняID-картки. З батьком вона поїхала у місто Сміла Черкаської області, де ввечері 23 травня 2018 року була залишена на автостанції міста Сміла Черкаської області. Дитина зателефонувала директору Миронівського відділення Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг», щоб її забрали. Вказані обставини підтверджуються даними актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 31 січня 2018 року, 24 травня 2018 року, актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 31 січня 2018 року, заявами [PERSON] від 27 листопада 2015 року та 24 травня 2018 року, листами директора Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг» № 99/01-20 від 31 травня 2018 року, № 101/01-20 від 31 травня 2018 року та № 100/01-20 від 31 травня 2018 року, характеристики [PERSON], складеної директором Яхнівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів. 31 травня 2018 року директор Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг» звернувся до голови Миронівської районної державної адміністрації Київської області та начальника служби у справах дітей із листом, в якому просив вирішити питання про позбавлення відповідача батьківськимх прав відносно неповнолітньої дочки. Ці обставини підтверджені листом № 101/01-20 від 31 травня 2018 року. Відповідно до положень статті 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які ёбажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У висновку органу опіки та піклування Миронівської РДА Київської області № 59/06/27 - 1621 від 11 червня 2018 року вказаний орган вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON], [INFO], відносно його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], мотивуючи такий висновок тим, що він безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов'язків, не створив належних умов для проживання та виховання дитини. Висновок є достатньо обґрунтованим. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що відповідач не виконує батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини та її утриманню, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтує своїми обов'язками. Будучи зобов'язаним створити умови для отримання дочкою освіти, готувати її до самостійного життя, відповідач самоусунувся від піклування та виховання дочки [PERSON], постійного спілкування з нею. Така поведінка батька є винною по відношенню до дочки [PERSON]. Ухилення від виконання батьківських обов'язків є навмисним, відомості, що відповідач не розуміє наслідки своєї винної поведінки, відсутні. Пояснення відповідача, що він не може знайти порозуміння з дитиною, не заслуговують на увагу з огляду на обов'язки батьків щодо вирішення проблем своїх дітей та пошуку шляхів спілкування з ними. Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав має стати засобом захисту прав дитини та заходом впливу на батька, який неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. На підставі положень статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки дитина не отримує від батька грошової та іншої допомоги, аліменти підлягають примусовому стягненню. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами частин 2 та 3 статті 166 цього кодексу особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року встановлено, що прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи розмір прожиткового мінімуму, що встановлений для дитини віком від 6 до 18 років з 01 липня 2018 року у сумі 1944 гривень, аліменти, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дітини, суд вважає можливим та доцільним визначити аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилом частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до положень частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Рішення в частині стягнення аліментів з відповідача в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Вирішуючи питання про те, на чию користь підлягають стягненню аліменти, суд виходить з наступного. На даний час дитина за держаним замовленням навчається у Маслівському аграрному коледжі ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету. Ці обставини підтверджені довідкою закладу № 422 від 21 вересня 2018 року. Статтею 245 СК України передбачено, що в разі, якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів. Зважаючи на вказану правову норму, аліменти на утримання неповнолітньої дитини відповідача підлягають стягненню на користь навчального закладу. Згідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 19, 150, 152, 155, 164, 166, 171, 180 -182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved