Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Органу опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Станично-Луганської РДА про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач - [PERSON] має сина [PERSON], 2000 року народження. Батько неповнолітнього записаний згідно ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідач виїхала за межі України у 2000 році. За період проживання за адресою зарекомендувала себе з негативного боку. Належної уваги сину не приділяла, вихованням не займалася. Вихованням неповнолітнього [PERSON] займався дід -[PERSON] самостійно. За період навчання мати жодного разу не відвідала школу, не приділяла часу і уваги питанням виховання та розвитку сина, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, з дитиною контактів не підтримує, її життям не цікавиться, матеріальні потреби сина не задовольняє, не піклується про фізичний, психічний, моральний і духовний розвиток дитини. На підставі викладеного, представник позивача просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видатків заробітку (доходу), але не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу без його участі, наполягає на задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день та час судового засідання була повідомлена належним чином шляхом поміщення оголошення про день, час та місце розгляду справи в газеті «Вісті Луганщини». Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу без його участі. За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.2,3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом , кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке видане 13 вересня 2002 року Станично-Луганським відділом реєстрації актів громадянського стану на ім'я [PERSON], [INFO], відповідач зазначена матір'ю дитини (а.с.4). Згідно характеристики депутата селищної ради та актів обстеження матеріально-побутових умов, вихованням неповнолітнього [PERSON] займається його дід - [PERSON]. Мати неповнолітнього, відповідач - [PERSON], самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, з дитиною контактів не підтримує, її життям не цікавиться, матеріальні потреби сина не задовольняє, не піклується про фізичний, психічний, моральний і духовний розвиток дитини, її навчанням, захопленнями, успіхами не цікавиться, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі (а.с.7-10). Із характеристики наданої Кіндрашівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ст., де навчається неповнолітній [PERSON], вбачається що [PERSON] не займалася вихованням сина з 1 класу. За період навчання жодного разу не відвідала школу, не приділяла часу і уваги питанням виховання та розвитку сина (а.с.5-6). 23 березня 2016 року органом опіки та піклування Станично-Луганської РДА було винесено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки остання самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, що негативно впливає на розвиток дитини як складову виховання (а.с.11), до аналогічного висновку комісія прийшла й 22 березня 2017 року (а.с.12). Вирішуючи спір, видається зазначити наступне. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухиленні від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09). Оцінюючи докази у їх сукупності, суд засуджує поведінку та ставлення відповідача до власної дитини - сина [PERSON], яка ухиляється від виконання батьківських обов'язків стосовно сина та вважає доведеним факт такого ухилення, а тому приходить до висновку про необхідність позбавити її батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Крім того, на підставі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та, згідно ст..166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про необхідність позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь законного представника або закладу, де буде виховуватися неповнолітня дитина, аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки її заробітку /доходу/ щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Судові витрати суд покладає на відповідачів.

Outcome: approved