Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

Описова частина. 10.05.2021 р. шляхом формування документу у системі «Електронний суд» до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , у якій просила: розірвати договір № АО2225 від 30.01.2021 р., за яким фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] ), взяв на себе зобов`язання виготовити та передати позивачці [PERSON] ПВХ конструкції; розірвати договір підряду № АО-2225 від 30.01.2021 р. на встановлення виготовленого товару, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 18600, грн., сплачені [PERSON] ФОП [PERSON] за договором № АО2225 від 30.01.2021 р. та договором підряду № АО-2225 від 30.01.2021 р. на встановлення виготовленого товару, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 8000 грн. та судові витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 7500 грн. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 30.01.2021 р. між нею та ФОП [PERSON] був укладений договір № АО2225, за яким [PERSON] взяв на себе зобов`язання виготовити та передати позивачці [PERSON] ПВХ конструкції, за що позивач сплатила 8600 грн. Згідно договору підряду № АО-2225 від 30.01.2021 р. на встановлення виготовленого товару [PERSON] сплатила аванс 9000 грн. та завдаток 1000 грн. Однак, коли [PERSON] доставили товар, то виявилось, що він не у належній комплектації (відсутні ручки вікон, кріплення для сітки, відсутня одна сітка, решітка сіток не на петлях, як було обумовлено, відсутній розширювальний профіль для кріплення вікон до стелі, відсутнє підвіконня), товар не є новим, тобто таким, який не виготовлений на замовлення [PERSON] , має істотні потертості, подряпини, які неможливо відремонтувати. 04.03.2021 р. [PERSON] повідомила ФОП [PERSON] , про те, що вона розриває вищевказані договори та вимагає повернути кошти у сумі 18600,00 грн., а також пропонує забрати шляхом вивозу неякісний товар. ФОП [PERSON] перестав виходити на контакт та 27.04.2021 р. подав заяву про припинення підприємницької діяльності, про що був внесений відповідний запис, що не позбавляє громадянина [PERSON] від цивільно-правової відповідальності. З приводу порушення своїх прав як споживача, [PERSON] , зверталася зі скаргами до різних установ, на що отримано відповіді про підтвердження фактів порушення її прав та в діях ФОП [PERSON] виявлені ознаки шахрайства. Крім того, позивачу завдана моральна шкода. [PERSON] вимушена була витратити значний час на подачу скарг до контролюючих органів за скаргами на незаконні дії ФОП [PERSON] , який шляхом обману та зловживанням довірою заволодів її грошовими коштами, які відмовляється повернути. В результаті цього, репутація позивача в очах сусідів, знайомих, родичів сильно погіршилася. Від цього вона терпіла моральні страждання та переживання. Протягом останніх кількох місяців її звичний режим життя сильно змінився, [PERSON] вимушена була витрачати значний час на поновлення свого порушеного права, від чого терпить моральні страждання та сильно переживає. В судове засідання [PERSON] та її представник адвокат Кліменко В.П. не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від адвоката Кліменка В.П. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Стислий виклад заперечень відповідача (відзив) і пояснень третіх осіб. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Такі умови у справі одночасно існують. Тому судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно Витягу з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців видно, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець 10.04.2019 р., місцезнаходження [ADDRESS] , види діяльності код КВЕД 46.19 (Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту), код КВЕД 47.19 (Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах). Крім того, 27.04.2021 р. здійснено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП. (а.с. 38) Відповідно до п. 1.1. Договору індивідуального номеру замовлення АО № 2225 від 30.01.2021 р., укладеного між [PERSON] (Замовник) та ФОП [PERSON] (Виконавець) (далі - Договір № 1), Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується організувати роботи з виготовлення і передання у власність ПВХ конструкцій (Вироби) за ціною Виконавця. За п. 1.7.-1.11. Договору № 1 визначено, що вид виробу МПК конструкція, загальна площа виробів 6 кв.м., колір білий, заповнення 4х16х4, профіль ПВХ Greentech. Відповідно до п. 2.1. і 2.2. Договору № 1 вартість Виробів становить 8600 грн. 00 коп., яку сплачено повністю. (а.с. 14-15) Відповідно до п. 1.1. Договору підряду АО № 2225 від 30.01.2021 р. укладеного між [PERSON] (Замовник) та ФОП [PERSON] (Підрядник) (далі - Договір № 2), Підрядник зобов`язується своїми силами за завданням Замовника у встановлений строк виконати комплекс робіт з будівництва балкону (лоджії) розташованого за адресою [ADDRESS] , а Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та сплатити узгоджену ціну. Згідно п.1.5. Договору № 2 загальна площа балкону складає 4,18 кв.м., розміри балкону 3,8 х 1,1. Відповідно до п. 2.1. Договору № 2 вартість робіт складає 20080 грн., завдаток 1000 грн., борг складає 19080 грн. (а.с. 16-17) Вказані Договори містять Додатки з графічним зображенням та розмірами ПВХ конструкцій, замовником яких значиться [PERSON] (а.с. 18, 20-21) З товарного чеку від 22.02.2021 р. вбачається сплату 9000 грн., як доплату за договором ОА-2225 за роботи. Зазначений товарний чек містить печатку і підпис ФОП [PERSON] (а.с. 19) Крім того, до позовної заяви [PERSON] додано фотофіксацію ПВХ конструкцій, балкону до реконструкції. (а.с. 31-37) [PERSON] зверталася до ФОП [PERSON] з претензією про повернення грошових коштів та вивезення товару неналежної якості, яку направлено відповідачу та отримано ним 04.03.2021 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 26-28) На скаргу [PERSON] стосовно порушень вимог законодавства ФОП [PERSON] , Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області надано відповідь № 132/01-13/Лел від 20.04.2021 р. відповідно до якої спеціалістами управління отримано письмові пояснення від ФОП, з яких вбачається, що ФОП мав намір до 17.04.2021 р. врегулювати конфліктну ситуацію мирним шляхом, а саме повернути кошти, сплачені за договорами та вивезти пластикові вікна, що не відповідають індивідуальному замовленню. Своїх зобов`язань не виконав, дав зрозуміти, що виконувати зобов`язання не збирається та в телефонному режимі повідомив про бажання припинення своєї підприємницької діяльності, в подальшому на контакт зі спеціалістами не виходить. Є підстави вважати, що ФОП [PERSON] веде нечесну підприємницьку діяльність та у його діях прослідковуються шахрайські дії. (а.с. 8) Мотивувальна частина рішення. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи доводи і аргументи сторони позивача, суд вважає їх частково обґрунтованими на підставі наступних норм права. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Цивільний кодекс України (ЦКУ) не встановлює жодної особливості майна фізичної особи-підприємця (ФОП). Воно залишається майном фізичної особи і без статусу підприємця. Згідно зі ст. 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Тобто у разі звернення стягнення за «підприємницькими» зобов`язаннями на майно ФОП, виділяти з його складу те, яке було задіяно в підприємницькій діяльності, кредитори чи суд не зобов`язані, оскільки зобов`язання фізичної особи-підприємця не відрізняються у цьому плані від зобов`язань просто фізичної особи. Тому припинення підприємницької діяльності ФОП не впливає на її цивільну правоздатність і не звільняє таку особу від обов`язку нести відповідальність за неналежне виконання зобов`язань, передбачених договором та/або законом, та не тягне за собою юридичних наслідків, подібних до тих, які настають при ліквідації юридичної особи. Частина 1 ст. 509 ЦК України дає визначення поняття зобов`язання, а саме, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частинами 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Отже договір є правочином. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. (ч.ч. 2 і 3 ст. 865 ЦК) Відповідно до ст. 866 ЦК договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. З преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності. Пункт 17 ч.1 вказаного Закону визначає послугу як діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Оскільки за договором, укладеним між сторонами, [PERSON] виступала саме як споживач послуги, правовідносини, що виникли, регулюються саме Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 1ч. 2 ст. 8 Законом України «Про захист прав споживачів у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. На переконання суду недолік товару, який поставлено [PERSON] є істотним, оскільки робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця). Суд вважає, що оскільки [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договорами № 1 та № 2, не усунув недоліки товару, надавши товар неналежної якості, то вказані договори підлягають розірванню, а грошові кошти, які були отримані ним від позивача підлягають поверненню в тому розмірі, в якому вони передавалися. Встановлено, що сума, яку отримав відповідач від позивачки становить 18600,00 (8600,00 + 1000,00 + 9000) грн. Ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її завданні. Особа звільняється від відповідальності щодо відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. З`ясуванню підлягає: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Отже, для суду є очевидним, що з приводу порушення своїх прав як споживача [PERSON] зверталася зі скаргами до різних установ, на що отримано відповіді про підтвердження фактів порушення її прав та в діях ФОП [PERSON] виявлені ознаки шахрайства. [PERSON] вимушена була витрачати час на подачу скарг до контролюючих органів за скаргами на незаконні дії ФОП [PERSON] , що свідчить про завдання їй моральних страждань та переживань. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності. Суд вважає, що достатньою сатисфакцією для [PERSON] є стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 2000 грн. Вирішуючи питання щодо необхідності розподілу судових витрат суд керувався наступним. Щодо стягнення судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги [PERSON] , яку було звільнено від сплати судового збору при поданні позовної заяви, задоволено частково щодо двох позовних вимог немайнового характеру, та двох позовних вимог майнового, а тому з відповідача в дохід держави підлягає стягеннню судовий збір в цій частині. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, сплаті підлягає судовий збір у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, немайнового - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України про «Державний бюджет на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270 гривня. На підставі зазначеного, судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру складає 1816,00 грн. (2270 х 0,4 х 2), а майнового 1816,00 грн.((18600 х 1 %, але не менше 908) + (2000 х 1 %, але не менше 908)), а всього 3632,00 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Представництво [PERSON] здійснюється адвокатом Кліменком В.П., що підтверджується ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ОД № 401271 від 09.05.2021 р., виданого на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 16Ц/2021-09.05. від 09.05.20221 р. у судах. Як вбачається з матеріалів справи, Договору між [PERSON] та адвокатом Кліменком В.П. суду не надано. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат вказано, що вартість витрат на правову допомогу адвоката складає 7500 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч.2 і 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсяг у наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо) та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, [PERSON] не надано належним чином оформлених платіжних документів про оплату послуг на професійну правничу допомогу адвоката, які б підтверджували, що нею понесено такі витрати у сумі 7500 грн. 00 коп. Отже, такі витрати не підтверджені належними доказами, що не надає підстав для стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу. Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст. 17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст. 1 Протоколу № 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Outcome: partial