Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

ПАТ «Діамантбанк» звернулося до суду із позовом до відповідачів, просить стягнути з [PERSON] та [PERSON], як з поручителів за кредитним договором, заборгованість в розмірі 10434723 грн. 87 коп. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про визнання припиненим договору поруки від 08.09.2014р. №471/6, укладеного між ПАТ «Діамантбанк» та [PERSON] ПАТ «Діамантбанк» свої вимоги мотивує тим, що 19 червня 2013 року між ПАТ «Діамантбанк» та ТзОВ «ВІК-2» був укладений Договір кредитної лінії №471 зі всіма змінами і доповненнями, згідно з умовами якого Банк відкрив ТзОВ «ВІК-2» відновлювальну кредитну лінію до 30 червня 2016 року включно у сумі: 1 300 000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірах, передбачених п. 1.5 Кредитного договору. Відповідно до п. 1.6 Кредитного договору видача кредиту здійснювалась окремими кредитними траншами на підставі заявки, поданої ТзОВ «ВІК-2» , та підписаних додаткових угод. Відповідно до п.1.2. Кредитного договору кредитні кошти можуть бути надані ТзОВ «ВІК-2» у валюті, в якій відкрито кредитну лінію, а також у наступних валютах: гривня. 08 вересня 2014 року між Позивачем та ТзОВ «ВІК-2» було укладено Додаткову угоду №6 до Договору кредитної лінії №471 від 19червня2013 року, відповідно до умов якої змінено графік погашення мультивалютної відновлювальної лінії. Позивач свої зобовязання за Кредитним договором виконав належним чином надавши ТзОВ «ВІК-2» кредитні кошти, що підтверджується підписаними сторонами додатковими угодами та виписками з рахунків останнього. Згідно з п. 3.2 Кредитного договору ТзОВ «ВІК-2» зобов'язалося, зокрема, здійснювати повернення фактично отриманого кредиту шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунок вказаний у Кредитному договорі, сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами, сплачувати комісії, а також забезпечити повне повернення фактично отриманого кредиту в останній день періоду, вказаного в п. 1.1. Кредитного Договору. Однак, ТзОВ «ВІК-2» порушило умови Кредитного договору, а саме станом на «18» березня 2015 року не виконане зобовязання щодо повернення фактично отриманих кредитних коштів у сумі: 9 653 442,21 грн., не виконане зобовязання по сплаті процентів за користування кредитними коштами у сумі: 738 650,35 грн. Крім цього, п.5.1 Кредитного договору встановлений обовязок ТзОВ «ВІК-2» щодо сплати позивачу пені у розмірі діючої на період виникнення прострочення подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожен день прострочення, у випадку несвоєчасного повернення фактично отриманих ТзОВ «ВІК-2» кредитних коштів, в межах відкритої кредитної лінії та/або за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами та/або за несвоєчасне погашення комісії, а також обовязок щодо сплати штрафу у розмірі 50 % від суми невиконаного (неналежно виконаного). При цьому при розрахунку пені приймається: рік, рівний 360 дням - у разі розрахунку пені в іноземній валюті. Станом на 18 березня 2015 року позивачем була нарахована ТзОВ «ВІК-2» пеня у сумі: 42 631,31 грн., за період з 01.10.2014р. по 17.03.2015р. Таким чином, загальний розмір заборгованості ТзОВ «ВІК-2» перед позивачем за Кредитним договором станом на 18 березня 2015р. становить: 10 434 723,87 грн., з яких: заборгованість по кредиту у сумі 9 653 442,21 грн.; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами у сумі 738 650,35 грн.; заборгованість по сплаті пені у сумі 42 631,31 грн. В свою чергу зобовязання ТзОВ «ВІК-2» за Кредитним договором забезпечено, зокрема, договором поруки № 471/6 від 08 вересня 2014 року, укладеним між позивачем та [PERSON], а також договором поруки № 471/5 від 19 червня 2013 року, укладеним між позивачем та [PERSON], відповідно до яких відповідачі поручилися перед Позивачем за належне виконання зобов'язань за Кредитним договором укладеним між ПАТ «Діамантбанк» та ТзОВ «ВІК-2». Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. При цьому, Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Крім цього, п.п.1.2, 1.4 Договорів поруки передбачено, що відповідачі відповідають перед позивачем у повному обсязі. Позичальник з кожним з поручителів відповідають перед позивачем як солідарні боржники. Оскільки письмова вимога позивача здійснити повне погашення заборгованості ТзОВ «ВІК-2» за Кредитним договором залишилась відповідачами не виконаною, заборгованість за Кредитним договором до сих пір не погашена, тому просить стягнути таку в судовому порядку. [PERSON] свої вимоги за зустрічним позовом мотивує тим, що 08.09.2014р. між ним та позивачем було укладено договір поруки № 471/6, відповідно до п.1.1 якого [PERSON] поручився перед кредитором за належне виконання TOB «ВІК-2» взятих на себе зобовязань, що витікають з Договору кредитної лінії № 471 від 19 червня 2013р. Так як у договорі поруки не визначено конкретного строку його дії, відповідно до п.4.4 договору, його дія закінчується належним виконанням боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього договору, тому вважає, що позивач мав право предявити позов до [PERSON] протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Разом з тим, відповідно до п. 3.2.5. договору кредитної лінії № 471 від 19.06.2013р. позичальник зобовязаний протягом 1 (одного) банківського дня з моменту хоча б одноразового порушення обовязку по сплаті чергового платежу в погашення кредиту та (або) процентів за користування ним на умовах, встановлених цим Договором, або інших передбачених цим договором платежів, погасити у повному обсязі фактично отриманий кредит та проценти за кредитом, разом з нарахованою неустойкою за цим Договором, якщо інше не буде вирішено кредитодавцем. Крім цього, відповідно до п.7.3. кредитного договору дата закінчення дії кредитної лінії, вказана в п.1.1. цього Договору, автоматично змінюється на дату, що настає за днем, в якому позичальник не сплатив будь-який платіж за цим Договором, якщо інше не буде вирішено кредитодавцем; п.7.4. у день виникнення у кредитодавця, з підстав передбачених цим Договором, права вимагати від Позичальника повного повернення кредиту та нарахованих процентів, настає дата повного погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів, якщо інше не буде вирішено кредитодавцем. Таким чином, згідно з п.п. 3.2.5., 7.3., 7.4. договору кредитної лінії кредитодавець та боржник домовились про автоматичну зміну строку повернення кредиту та всіх інших платежів в разі будь-якого одноразового порушення боржником своїх грошових зобовязань. При цьому автоматична зміна строку повернення кредиту не вимагає та не залежить від надсилання кредитодавцем боржнику будь-яких повідомлень чи вимог про повернення кредиту. Боржником не було сплачено 30.09.2014р. відсотки в сумі 185 399,15 дол. США, 01.10.2014р. розпочато нарахування пені, тому вважає, що 01.10.2014р. автоматично настав строк повернення кредиту в повному обсязі, включаючи відсотки та неустойку, оскільки кредитодавець не приймав іншого рішення щодо строків повернення кредиту так як не повідомляв про це боржника в порядку, передбаченому п.7.12 договору кредитної лінії - рекомендованим листом або нарочним під розпис. За вказаних обставин, враховуючи те, що строк повернення кредиту в повному обсязі настав 01.10.2014р., кредитодавець звернувся до суду з позовом до [PERSON] як поручителя лише 16.04.2015р., тому відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не предявив вимоги до [PERSON], останній вважає, що договір поруки припинився. Оскільки позивач вважає договір поруки чинним, з метою захисту своїх прав та законних інтересів [PERSON] звернувся із зустрічним позовом про визнання припиненим договору поруки від 08.09.2014р. № 471/6, укладеного між ним та ПАТ «Діамантбанк» та просить такий позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, дав пояснення, аналогічні викладеним в ній та просив позов задовольнити. Проти задоволення зустрічної позовної заяви [PERSON] заперечив, оскільки письмова вимога позивача про погашення заборгованості за кредитним договором була скерована 16.03.2015р. та надано боржникам строк протягом трьох днів з моменту отримання такої, виконати вказані вимоги, вважає, що строк виконання основного зобов'язання слід відраховувати саме з цієї дати. Оскільки позивач звернувся до суду із позовною заявою у квітні 2015 року, тому вважає, що ним не пропущено шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя, від так і підстав для визнання поруки припиненою немає. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримав та з підстав, викладених в ній, а також у поданих до суду письмових запереченнях (т.1 а.с.228-230), в задоволенні первісного позову в частині вимог до [PERSON] просив відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Разом з тим, подав до суду письмові заперечення проти первісного позову (т.1 а.с.232-234) та в частині позовних вимог до нього просив відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON] [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 19.06.2013р. між ПАТ «Діамантбанк» та ТзОВ «ВІК-2» був укладений Договір кредитної лінії №471 (т.1 а.с.9-15) та 19.06.2013р., 26.06.2013р., 12.02.2014р., 08.09.2014р. додаткові угоди до нього (т.1 а.с.16, 17, 18-19, 20, 21, 22-23), згідно з умовами яких Банк відкрив ТзОВ «ВІК-2» відновлювальну кредитну лінію до 30 червня 2016 року включно у сумі: 1 300 000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірах, передбачених п. 1.5 Кредитного договору. 19.06.2013р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №471/5 (т.1 а.с.24-26), відповідно до п.1.1 якого останній поручився перед кредитором за належне виконання TOB «ВІК-2» взятих на себе зобовязань, що витікають з Договору кредитної лінії № 471 від 19 червня 2013р. Крім цього, 12.02.2014р. та 08.09.2014р. буди укладені додаткові угоди до договору поруки (т.1 а.с.27, 28-29). 08.09.2014р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 471/6 (т.1 а.с.30-32), відповідно до п.1.1 якого [PERSON] поручився перед кредитором за належне виконання TOB «ВІК-2» взятих на себе зобовязань, що витікають з Договору кредитної лінії № 471 від 19 червня 2013р. Відповідно до ч.1 ст.553, ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вбачається із п.4.4 вищевказаних договорів поруки їх дія закінчується належним виконанням боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цих договорів. Оскільки, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як вбачається з умов кредитного договору із внесеними до нього змінами, укладеного між ПАТ «Діамантбанк» та ТзОВ «ВІК-2», останніми у п.1.1 договору встановлено строк виконання основного зобов'язання - 30 червня 2016 року. Разом з тим, відповідно до п.7.3. кредитного договору дата закінчення дії кредитної лінії, вказана в п.1.1. цього Договору, автоматично змінюється на дату, що настає за днем, в якому позичальник не сплатив будь-який платіж за цим Договором, якщо інше не буде вирішено кредитодавцем. При цьому, відповідно до п.7.12 кредитного договору надання будь-якої інформації відповідно до цього договору сторони здійснюють рекомендованим листом або нарочним під розпис про отримання листа з такою інформацією. Як вбачається з представленого представником позивача розрахунком заборгованості (т.1 а.с.44-45) та виписок з особового рахунку ТзОВ «ВІК-2» (т.1 а.с.46-47, 48-67, 68-70, 71-75) останнє всупереч умовам кредитного договору не сплатило належні позивачу платежі, що стало підставою для нарахування за період з 06.03.2014р. по 09.09.2014р. пені, яку 09.09.2014р. було скасовано. Разом з тим, починаючи з 01.10.2014р. (т.1 а.с.73-75) позивачем знову проведено нарахування пені, що відповідно до п.5.1 кредитного договору свідчить про несвоєчасне повернення фактично отриманих позичальником кредитних коштів та/або несвоєчасну сплату процентів за користування ними та/або за несвоєчасне погашення комісії та відповідно до п.7.3 кредитного договору є датою закінчення дії кредитної лінії строком виконання основного зобов'язання, оскільки представником позивача не представлено доказів того, що кредитодавцем було вирішено інше. Як вбачається з висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14, Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а оскільки банк відповідно до умов кредитного договору змінив строк виконання основного зобов'язання, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителів повинні бути заявлені в межах шести місяців від дня настання цього строку. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи вищенаведене, оскільки умовами кредитного договору передбачено зміну строку виконання основного зобов'язання на дату, що настає за днем, в якому позичальник не сплатив будь-який платіж за цим Договором, під час розгляду справи встановлено, що 01.10.2014р. позивачем проведено нарахування пені, що відповідно до п.5.1 кредитного договору свідчить про несвоєчасне повернення фактично отриманих позичальником кредитних коштів та/або несвоєчасну сплату процентів за користування ними та/або за несвоєчасне погашення комісії та відповідно до п.7.3 кредитного договору є датою закінчення дії кредитної лінії строком виконання основного зобов'язання, відтак відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителів повинні бути заявлені в межах шести місяців від дня настання цього строку, тобто в період з 01.10.2014р. по 01.04.2015р., тому враховуючи те, що з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] ПАТ «Діамантбанк» звернулося лише 16.04.2015р., суд приходить до висновку, що правові підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, порука за яким припинена відсутні, тому в задоволенні позовних ПАТ «Діамантбанк» слід відмовити. Разом з тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства й судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав та обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12 - 15, 20 ЦК; 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК) суд приходить до висновку, що у зв'язку з невизнання ПАТ «Діамантбанк» права поручителя [PERSON], передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК, на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК, тому враховуючи вищенаведене, оскільки встановлено, що порука [PERSON], яка виникла на підставі договору поруки від 08.09.2014р. №471/6, укладеному в забезпечення виконання ТзОВ «ВІК-2» свої зобов'язань за кредитним договором №471 від 19.06.2013р., у відповідності до вимог ч.4 ст.559 ЦК України припинилася 01.04.2015р. у зв'язку з не пред'явленням ПАТ «Діамантбанк» протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання 01.10.2014р. вимоги до [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги останнього підлягають до задоволення. При цьому, судом не беруться до уваги заперечення представника позивача проти зустрічного позову з тих підстав, що письмова вимога позивача про погашення заборгованості за кредитним договором була скерована боржникам, у тому числі і [PERSON], 16.03.2015р. та надано боржникам строк протягом трьох днів з моменту отримання такої, виконати вказані вимоги, тому строк виконання основного зобов'язання слід відраховувати саме з цієї дати, відтак враховуючи те, що позивач звернувся до суду із позовною заявою у квітні 2015 року, то ним не пропущено шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя, тому підстав для визнання поруки припиненою немає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачем відповідно до п.7.3 кредитного договору змінено строк виконання основного зобов'язання та таким є 01.10.2014р. За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 01 жовтня 2014 року, протягом наступних шести місяців, тобто до 01 квітня 2015 року. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки. Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Така позиція суду відповідає висновку Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладеному у його постанові від 17 вересня 2014 року в справі № 6-6цс14, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з ПАТ «Діамантбанк» на користь першого слід стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати по справі, що становлень 487 грн. 20 коп. судового збору (т.1 а.с.227). Крім цього, відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 25.11.2015р. (т.2 а.с.22-23) провадження у справі за позовом ПАТ «Діамантбанк» до ТзОВ «ВІК-2», ПрАТ «Галичина» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 05.05.2015р. щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІК-2», Приватного акціонерного товариства «Галичина». Ухвала суду не оскаржувалась та набрала законної сили. Враховуючи вищенаведене, оскільки в задоволенні позовних вимог ПАТ «Діамантбанк» до [PERSON], [PERSON] відмовлено, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 05.05.2015р. слід також скасувати.

Outcome: approved