Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором про надання кредиту №LVG2SЕ00000005 від 12.07.2007 року, в розмірі 73061 грн. 46 коп та понесені судові витрати в сумі 1 762 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно кредитного договору №LVG2SЕ00000005 від 12.07.2007 року, відповідачу було надано кредит у розмірі 10 000 грн. Однак, відповідачка взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконала, отримані кредитні кошти повернула частково, відсотки та комісію за користування кредитом не сплатила. В зв'язку порушенням боргових зобов'язань позивач просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість за кредитним договором в судовому порядку. Ухвалою судді Городоцього районного суду м.Львова від 07.05.2018 даний позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши до суду клопотання (а.с.17) за змістом якого позов підтримує та просить такий задоволити, а розгляд справи здійснювати у відсутності представника банківської установи, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представником відповідача подано клопотання ( а.с.47-48) в якому просить в задоволені позову відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності. В судовому засіданні представник відповідача підтримала подане клопотання, покликаючись на пропуск позивачем строків позовної давності просила в позові відмовити. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 12.07.2007 між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та відповідачкою було укладено кредитний договір №LVG2SЕ00000005, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит в розмірі 10 000 грн., зі сплатою 14 відсотків річних, з кінцевим терміном поверненням - 12.04.2010р. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Однак, відповідачка умов договору частково не виконала отримані кошти не повністю не повернула у зв'язку із чим станом на 03.03.2018 року виникла заборгованість в сумі 73061 грн. 46 коп. з якої: 2643 грн. 51коп. - заборгованість за кредитом; 20 612 грн. 17 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 69106 грн. 15 коп. - заборгованість за пеню та комісією; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 3455 грн.31 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1,5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов»язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Зважаючи на те, що останній термін проплати за кредитним договором позичальником [PERSON] мав бути здійснений не пізніше 12.04.2010р., а після цього та по день пред'явлення даного позову 11.04.2018р. банк, як кредитор, жодного разу не звертався до позичальника, у визначений законом та договором спосіб, з вимогою про погашення заборгованості строк позовної давності сплив. Тобто, починаючи з 12.04.2010 року у Позивача розпочався перебіг трьохрічного строку на пред»явлення позову про стягнення заборгованості з [PERSON] в користь банку і закінчився такий термін - 12.04.2013 року. Обставин, які б свідчили про зупинення чи переривання перебігу строку позовної давності судом не встановлено. Будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем не наведено. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Вказане узгоджується із правовими позиціями висловлених Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 р. у справі №6-14цс 14, постанові від 16.04.2014 р. у справі № 6-24цс14 Згідно ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що позивачем пропущено строк позовної давності визначений ст.257 Цивільного кодексу України, поважності причин пропуску такого строку позивачем не наведено, представник відповідача просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку із пропуском строку позовної давності. На підставі ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України та

Outcome: dismissed