Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Орган опіки й піклування Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області звернувся в суд з позовом, в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що дитина відповідача - [PERSON] перебуває на обліку у служби у справах дітей Старовижівської РДА Волинської області з 07 квітня 2017 року, як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах, у зв'язку з тим, що матір [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків. За час перебування на обліку відповідач ухилялася від виконання обов'язків по вихованню дитини, зловживала спиртними напоями, неодноразово залишала дитину без нагляду та продуктів харчування, не цікавилися її життям, здоров'ям, фізичним та моральним розвитком, матеріально її не утримувала. Зазначено, що з відповідачкою неодноразово проводилась профілактична робота щодо забезпечення належного виховання дитини, створення їй відповідних умов для проживання, однак відповідач належних висновків не зробила. Органом опіки та піклування Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області 25 вересня 2017 року складено висновок, яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дочки [PERSON] Оскільки позовна заява подана до суду до набрання чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України та на момент набрання чинності цієї редакції Кодексу, відповідно до пункту 9 частини 1 перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні представник позивача Комісарик М.С. позов підтримала з підстав наведених в ньому. Також зазначила, що за час перебування даної сім'ї на обліку, службою у справах дітей неодноразово здійснювались виїзди по місцю проживання. Актами обстежень підтверджується, що в будинку відсутні відповідні умови для належного проживання: холодно та брудно, відсутні продукти харчування, засоби для гігієни. Крім того, пояснила, що діти відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] у зв'язку із визнанням щодо них свого батьківства [PERSON], з листопада 2017 року проживають з батьком. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином через органи місцевого самоврядування, рекомендованими повідомленнями про вручення. Про причини неявки суд не повідомляла. Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 16 листопада 2017 року постановлено розгляд даної справи проводити у відсутності відповідача [PERSON], ухвалити рішення при заочному розгляді справи. В процесі розгляду справи 16 листопада 2017 року, в присутності психолога - [PERSON], було опитано неповнолітню [PERSON], яка вказала, що проживає в сім'ї тітки [PERSON], в тій сім'ї до неї ставляться дуже добре, ходить до школи, сумує за мамою. В процесі розмови дівчинка повідомила, що в будинку мами у неї зокрема, та у інших дітей не було умов для загального розвитку, пригадала лише один випадок, коли вона з мамою разом розмальовували дитячу розмальовку, але, як було встановлено судом, це ще відбувалось за життя батька дівчинки [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з 2015 року вона працює секретарем Любохинівської сільської ради Старовижівського району Волинської області. [PERSON] знала до того, як була обрана секретарем, оскільки працювала соціальним працівником. За час проживання на території сільської ради відповідач характеризується негативно, умови проживання незадовільні, у будинку холодно, брудно, відсутні продукти харчування, засоби для гігієни, [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не працевлаштована, домашнього господарства не веде. Неодноразово сільською радою та фахівцями із соціальної роботи здійснювалися обстеження житлових умов, проводились виховні, профілактичні бесіди з [PERSON] Обстежувані житлові умови не придатні для поживання дітей: будинок складається з двох кімнат, опалювалася лише одна кімната - [PERSON] та її співмешканця [PERSON], кімната дітей не опалювалась. Дров для опалювального сезону відповідач не має. Відмітила, що з моменту обрання її на посаду секретаря сільської ради до моменту звернення органом опіки й піклування Старовижівської РДА до суду із даним позовом, житлові умови сім'ї [PERSON] лише погіршились. Також свідок вказала, що коли був живий [PERSON], то він турбувався про дітей, зокрема відводив дітей до школи та садочка, їздив з ними до магазину і купував солодощі. Після смерті [PERSON] стан дітей та умови їх проживання лише погіршувались, діти почали пропускати школу, їх зовнішній вигляд був занедбаний, успішність в школі впала. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона є сестрою покійного [PERSON] Після смерті її брата відповідач [PERSON] почала проживати зі співмешканцем [PERSON] Свідок вказала, що в село Любохини вони навідуються часто, оскільки там проживає їх мама, мала неодноразові розмови з відповідачкою про те, що за дітьми необхідний належний догляд, однак, на її думку, відповідач висновків ніяких не зробила. [PERSON] зазначила, що на початку жовтня, за сприяння органу опіки та піклування Старовижівської РДА, вона забрала [PERSON] з Волинського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей. Дівчинка не мала одягу, який би відповідав порі року, оскільки, зі слів працівників центру, мама лише один раз провідала дитину в травні 2017 року і про забезпечення дитину одягом не піклувалась. Свідок зазначила, що дівчинка ходить до школи в селі Смолярі, навчається добре. За час проживання [PERSON] в їх сім'ї відповідач [PERSON] жодного разу дитину не відвідала, жодної допомоги, в тому числі матеріальної, не надала. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Статтею 18 Конвенції про права дитини регламентовано, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей..., зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом даної норми закону, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Пунктом 16 абзацу 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до роз'яснень пункту 15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з'ясовувати позицію й обґрунтування відповідача. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 02 грудня 2012 року, слід застосовувати рішення Європейського Суду з прав людини як джерело права. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Судом встановлено, що відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO] (аркуш справи 9). Батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] року (аркуш справи 11). З 23 березня 2017 року відповідач перебуває на обліку в Любохинівській сільській раді Старовижівського району Волинської області, як сім'я, що опинилась у складних життєвих обставинах (аркуш справи 15). З 07 квітня 2017 року дитина [PERSON] перебуває на обліку в службі у справах дітей Старовижівської РДА Волинської області, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах, у зв'язку із тим, що матір ухиляється від виконання батьківських обов'язків. З 26 квітня 2017 року [PERSON] тимчасово влаштовано до Волинського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей (аркуш справи 35). Рішенням Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області № 1099/25/2-17 від 25 вересня 2017 року затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] (аркуш справи 38-39). З актів обстеження умов проживання (аркуш справи 19-26, 73 - 94), характеристики по місцю проживання в с. Любохини (аркуш справи 12 - 14), огляду сімейного лікаря (аркуш справи 27 - 30) а також інформації, здобутої в порядку підготовки справи до розгляду встановлено, що відповідач ухилялася від виконання обов'язків по вихованню дитини, зловживала спиртними напоями, неодноразово залишала дитину без продуктів харчування, з відповідачкою неодноразово проводилась профілактична робота щодо забезпечення належного виховання дитини, створення їй відповідних умов для проживання, які лише погіршувались. Як випливає з психологічного висновку Волинського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей, [PERSON] поступила до закладу стривожена, з мінливим настроєм, із середнім рівнем пізнавальних та інтелектуальних здібностей (аркуш справи 67-68). З довідки, виданої Волинським обласним центром соціально-психологічної реабілітації дітей встановлено, що [PERSON] перебуває в центрі з 26 квітня 2017 року. Станом на 14 вересня 2017 року, [PERSON] відвідувала дитину один раз - 22 травня 2017 року (аркуш справи 35). Показання свідків та дослідженні в судовому засіданні письмові докази повністю узгоджуються між собою, а тому оцінка їх, як в цілому, так і кожного окремо, на глибоке переконання суду, беззаперечно підтверджують факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Зокрема, судом встановлено, що [PERSON] не турбується про належне виховання доньки, не цікавиться її здоров'ям, розвитком, навчанням та вихованням, її успіхами та досягненнями, не надає жодних коштів на утримання дитини. Доказів на спростування встановлених вище фактів, суду не надано. Крім того, неявка відповідача [PERSON] в судові засідання без поважних причин, яка була повідомлений про дату, час та місце проведення таких судових засідань, на глибоке переконання суду, свідчить про небажання відповідача заперечувати проти позову належними та допустимими доказами, доводити суду ті обставини, що свідчать про належне виконання нею батьківських обов'язків, та на думку суду, свідчать про байдужість відповідача до долі своєї дитини. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] Частиною 3 статті 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частин 2, 3 статті 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнені з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України в редакції, що діяла на час звернення позивача із позовом до суду, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З 08 липня 2017 року набула чинності нова редакції зазначеної статті, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, виходячи з принципу справедливості і розумності та з урахуванням потреб позивача, можливостей відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути розмір аліментів 1/4 частки заробітку з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягають індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. Згідно з підпунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання позову майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Отже, з урахуванням зазначених вимог закону, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640, 00 гривень. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved