Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Гайворонського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що відповідно до генеральної угоди про реструктизацію заборгованості № б/н від 03.06.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13362,70 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 02.04.2018 року має заборгованість 45569,71 грн., яка складається з наступного: 12709,26 грн. заборгованість за кредитом; 9798,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 21349,54 грн. заборгованість за пенею та комісією; 1712,24 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Також надіслав відзив на позовну заяву в якому вказав, що позовні вимоги визнає частково, а саме в сумі 24220,17 грн., що складається з 12709,26 грн. - заборгованість за кредитом, 9798,67 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1712,24 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди. В задоволенні стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 21349,54 грн. просить відмовити та судові витрати стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до генеральної угоди про реструктизацію заборгованості № б/н від 03.06.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13362,70 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6). Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с. 4-5). У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 02.04.2018 року має заборгованість 45569,71 грн., яка складається з наступного: 12709,26 грн. заборгованість за кредитом; 9798,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 21349,54 грн. заборгованість за пенею та комісією; 1712,24 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди. Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по кредитному договору, а саме: 12709,26 грн. заборгованості за кредитом; 9798,67 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 1712,24 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди підлягають задоволенню. Позовні вимоги по стягнення 21349,54 грн. заборгованості за пенею та комісією не підлягають задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Позивач встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за управління кредитом, не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Матеріалами справи не підтверджено, що комісія нарахована за дії вчинені банком на користь позичальника. Зазначена правова позиція викладена в\~постанові Верховного\~Суду України від 16 листопада 2016 року № 234/169/15-ц і згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог. За таких підстав позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial