Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» 30.09.2015 року звернулося з позовом в суд про стягнення з [PERSON] 25045,16 грн. заборгованості за кредитним договором від 11.08.2006 року. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного із ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») договору №DNH4КР22191692 від 11.08.2006 року [PERSON] отримав в банку кредит в сумі 6110 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складають між ним та банком договір. Однак, відповідач належним чином умов вказаного договору не виконав і станом на 17.09.2015 року в нього утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 39898,78 грн., з яких 5481,74 грн. заборгованість за кредитом, 13349,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 21067,44 грн. заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1168,82 грн. штрафу (процентна складова). Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який в позовній заяві просив слухати справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду, що стверджується повідомленням про вручення поштового повідомлення, яке знаходиться в матеріалах справи, в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, 11.08.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ КБ «Приватбанк» - а.с.21) та відповідачем було укладено кредитний договір №DNH4КР22191692 від 11.08.2006 року, відповідно до якого [PERSON] отримав в банку кредит в сумі 6110 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір складається із заяви, умовами надання фізичним особам банківських послуг «Розстрочка (а.с.5, 6-9). Згідно Заяви від 11.08.2006 року відповідач [PERSON] ствердив, що ознайомлений з умовами надання фізичним особам банківських послуг, своїм підписом підтвердив факт про надану йому повну інформацію про умови кредитування в банку (а.с.5). Пунктом 2.1 умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» передбачено, що для надання послуг банк відкриває позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді ті ін.платежам. Згідно п.2.2 умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» позичальник доручає банку, без додаткового узгодження, здійснювати списання та перерахунок кредитних коштів з кредитного рахунку на користь ТСП та банку на рахунки зазначені в заяві. Позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості за кредитом в строки, за рахунок коштів, розміщених на рахунку позичальника, що відповідає платіжній картці, емітованій ПриватБанком. Зі змісту п.4.1 умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» за користування кредитом у період з дати укладення даного договору до дати погашення кредитом позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі, зазначеному у тарифах та заяві. Відповідно до п.5.1 6.6 умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» вбачається, що при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.. У відповідності до п.5.3 даних умов, банк має право при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більш як на 30 днів позичальник оплачує банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позики. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею). Як передбачено ч 3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Також встановлено та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4), що [PERSON] порушив взяті на себе, згідно кредитного договору, зобовязання, зокрема, станом на 17.09.2015 року в нього утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 39898,78 грн., з яких 5481,74 грн. заборгованість за кредитом, 13349,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 21067,44 грн. заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1168,82 грн. штрафу (процентна складова). В розрахунку, наданому банком враховано, що 08.05.2009 року Залізничним районним судом м.Львова видано судовий наказ за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення із [PERSON] 16522,44 грн. заборгованості (а.с.3). Враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] односторонньо порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором від 11.083.2006 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, позикодавець вправі вимагати повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що [PERSON] в добровільному порядку взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором від 11.08.2006 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1218 грн. судових витрат, сплачених позивачем (а.с.15).

Outcome: approved