Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі [PERSON]) у лютому 2017 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 06.09.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем було укладено Договір споживчого кредиту №DNH4KP62781885 на підставі якого [PERSON] отримав кредит в сумі 1862,90 гривень зі сплатою 25.08 % річних. Однак відповідач свої зобовязання за договором не виконує, своєчасно суми щомісячної виплати по кредиту та процентах не вносить, внаслідок чого станом на 19.01.2017 року існує заборгованість за Договором №DNH4KP62781885 у сумі 40467,55 гривень, з яких заборгованість за кредитом 1418,91 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитом 10114,94 гривень, заборгованість за пенею 26530,48 гривень, штрафи у сумі 500 гривень та 1903,22 гривень, яку позивач просив стягнути на свою користь із [PERSON] У судове засідання представник позивача надав письмову заяву у якій підтримав у повному обсязі позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Справу розглянуто за відсутності [PERSON], повідомленого про час та місце судового засідання шляхом направлення повісток про виклик за адресою зареєстрованого місця проживання, стосовно якого суд не має відомостей про причину неявки, та відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд оголосивши заяву представника позивача, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується Статутом (а.с. 14) та [PERSON] 06.09.2006 року укладено Договір споживчого кредиту № DNH4KP62781885 (а.с. 4-8). Відповідно до умов вказаного Договору, - [PERSON] надав [PERSON] кредит у сумі 1862,90 гривень, з яких 1433 гривень для придбання у ПП [PERSON] товарів, а саме мобільного телефону Samsung X 680 та мобільного телефону Samsung X 630, а решту коштів для сплати комісії. Кредит видано строком на 12 місяців до 06.09.2007 року зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 2,09% на місяць. Актом прийому-передачі товару від 06.09.2006 року (а.с. 9) підтверджено факт отримання [PERSON] мобільних телефонів у ПП [PERSON]. Відповідно до розрахунку позивача (а.с. 3), станом на 19.01.2017 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №DNH4KP62781885 від 06.09.2006 року у сумі 40467,55 гривень, з яких заборгованість за кредитом 1418,91 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитом 10114,94 гривень, заборгованість за пенею 26530,48 гривень, штрафи у сумі 500 гривень та 1903,22 гривень. Востаннє платіж позичальника на погашення заборгованості проведено 01.02.2008 року. Відповідач своїх заперечень проти розрахунку заборгованості наданого Банком не навів та заяв про застосування позовної давності суду не подав. Оскільки без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин (Правова позиція Верховного Суду України викладена у Постанові від 24 червня 2015 року по справі №6-738цс15) суд у розглядуваній справі позовну давність не застосовує. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобовязаний повернути кредитодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст. 1048 ЦК). За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням) та в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати процентів належних йому. За таких обставин заборгованість [PERSON] за кредитом в сумі 1418,91 гривень та процентами за користування кредитом 10114,94 гривень підлягають стягненню із відповідача на користь Банку в повному обсязі. В той же час суд не може повністю погодитися із доводами Банку про необхідність стягнення із [PERSON] пені в сумі 26530,48 гривень. Пунктом 5.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні Позичальником будь-якого із зобовязань [PERSON] має право нарахувати пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Банком пеня в сумі 26530,48 гривень нарахована за період з лютого 2007 року по 19.01.2017 року. Розмір нарахованої Банком пені (26530,48 грн.) значно перевищує розмір заборгованості за кредитом (1418,91 грн.) та процентами (10114,94 грн.). Вимог про покладення на [PERSON] відповідальності передбаченої ч.2 ст. 625 ЦК не заявлено. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до Правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 3 вересня 2014 року по справі №6-100цс14, - суд має право самостійно зменшити розмір неустойки, при цьому частина третя ст. 551 ЦК, з урахуванням положень ст. 3 ЦК щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст. 10 ЦПК щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. З урахування споживчого характеру кредиту отриманого [PERSON], а також того, що розмір пені значно перевищує розмір збитків завданих Банку, суд зменшує розмір неустойки (пені) з 26530,48 гривень до 5000 гривень. Крім того необхідно врахувати, що [PERSON] мав можливість звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості з [PERSON], не через 9 років після спливу строку повернення кредиту, а значно раніше, чим запобігти збільшенню розміру завданих збитків. Згідно п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості. Процентна складова штрафу не може нараховуватися на пеню, яка наряду із штрафом є різновидом неустойки. Таким чином процентна складова штрафу становить (1418,91 + 10114,94) х 5% = 576,69 гривень. За таких обставин, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково та стягнути із [PERSON] на користь Банку заборгованість за Договором №DNH4KP62781885 в сумі 17610,54 гривень, з яких заборгованість за кредитом 1418,91 гривень, заборгованість за процентами 10114,94 гривень, пеня 5000 гривень, штрафи в сумі 500 гривень (фіксована частина) та 576,69 гривень (процентна складова). Своїх заперечень проти позову, та доказів, які б підтверджували такі заперечення відповідач суду не надав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір підлягає стягненню із [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме оскільки заявлені вимоги (40467,55 гривень) задоволено на 43,52 %, то судовий збір підлягає стягненню в такій же пропорції в сумі 696,32 гривень (із розрахунку 43,52% від суми 1600 грн). На підставі ст. 3, 549, 551, 1048-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial