Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про відшкодування витрат за період навчання [PERSON] в розмірі 37 016,24 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав наступне. [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України з 18.08.2008 по 20.05.2011 року. У 2008 році був зарахований на 1-й курс факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання до Одеського державного університету внутрішніх справ, був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання та відповідно до наказу ОДУВС від 18.08.2008 № 139 о/с. 18.05.2011 курсант 3-го курсу [PERSON] звернувся до керівництва університету з рапортом про звільнення за власним бажанням. Відповідно до наказу ОДУВС від 20.11.2011 № 83 о/с Відповідача було відраховано з університету за власним бажанням та звільнено з органів внутрішніх справ України. Таким чином, Відповідач не виконав умови Договору, в якому передбачені підстави на відшкодування витрат на підготовку, а саме дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладів МВС Україні у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни. Згідно з розрахунком вартості утримання курсанта, [PERSON] повинен відшкодувати витрати на суму 37016,24 грн. які МВС України затратило на його утримання в університеті. До судового засідання з'явилася представник позивача, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, що з'явився до судового засідання, надав пояснення щодо вимог позову, аналогічні викладеним в запереченнях, та просив суд залишити позовну заяву без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення позивачем до суду. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до вимог Закону України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію» та наказу МВС від 14.05.2007 № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України», проходив службу в органах внутрішніх справ України з 18.08.2008 по 20.05.2011. У 2008 році був зарахований на 1-й курс факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання до Одеського державного університету внутрішніх справ, був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання та відповідно до наказу ОДУВС від 18.08.2008 № 139 о/с. Відповідно до Указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», наказу МВС України від 14.05.2007 № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України», між ОДУВС з одного боку, Головним управлінням МВС України в Одеській області, з іншої сторони, та громадянином [PERSON], [INFO], було укладено Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 22.09.2008. Згідно з п. 2.1. даного Договору Університет зобов'язаний забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, працевлаштування випускника (згідно з персональним розподілом) після закінчення повного курсу навчання та одержання відповідної кваліфікації. Особа, яка навчається, в свою чергу, згідно з п. 2.3. даного Договору зобов'язана виконувати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня, сумлінно ставитися до навчання, оволодіти теоретичними знаннями і практичними навичками, сучасними методами роботи з обраної спеціальності, не допускати порушень службової та навчальної дисципліни, складати іспити, заліки, проходити практику та стажування, передбачені навчальними планами і програмами, виконувати навчально-методичні вимоги науково-педагогічного складу, виконувати правила внутрішнього розпорядку університету, дотримуватися вимог законодавства України та нормативно-правових актів з питань проходження служби в ОВС. 18.05.2011 курсант 3-го курсу [PERSON] звернувся до керівництва університету з рапортом про звільнення за власним бажанням. Відповідно до наказу ОДУВС від 20.11.2011 № 83 о/с Відповідача було відраховано з університету за власним бажанням та звільнено з органів внутрішніх справ України. Керівництвом курсу, факультету неодноразово проводились бесіди з Відповідачем щодо необхідності продовження навчання та службу в органах внутрішніх справ, про що свідчить копія висновку службового розслідування від 18.05.2011. Таким чином, Відповідач не виконав умови Договору, а саме п.п. 2.3.1, 2.3.2., 2.3.6 п. 2.3., а також порушив п. 3 Договору, в якому передбачені підстави на відшкодування витрат на підготовку, а саме дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладів МВС Україні у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни. Відповідно до Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 № 313, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку. Згідно з вищезазначеними нормативно-правовими актами, Наказу МВС від 15.02.2002 № 148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу міліції» від 17.11.2001 № 1515, постанови Кабінету Міністрів України «Про формений одяг працівників міліції» від 14.08.2013 № 594, постанови Кабінету Міністрів від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації», на курсанта [PERSON] з 18.08.2008 по 20.05.2011 МВС України через університет фактично витрачалися бюджетні кошти. Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України», навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України, таким чином ОДУВС є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ. В статуті ОДУВС, затвердженому наказом МВС України від 15.05.2012 № 429 також зазначається, що ОДУВС діє у складі Міністерства внутрішніх справ України та підпорядковується йому. ОДУВС, як розпорядник бюджетних коштів згідно із нормами бюджетного законодавства, для виконання своїх обов'язків по договору, здійснювало фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача. Отже, ОДУВС як структурний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України, у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, звертається до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялися з державного бюджету і були витрачені на їх утримання. Так, згідно з розрахунком вартості утримання курсанта, [PERSON] повинен відшкодувати витрати на суму 37016,24 грн. (тридцять сім тисяч шістнадцять гривень 24 копійок), які МВС України затратило на його утримання в університеті. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 530 ЦК України зазначає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно частини 8 ст. 110 ЦПК України позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів. Згідно статті 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Згідно розділу 1 «Предмет договору» Договору, Одеський державний університет внутрішніх справ здійснював підготовку [PERSON] за державним замовленням на денній формі навчання. Відповідно до вказаних реквізитів Договору, Одеський державний університет внутрішніх справ знаходиться за адресою: 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 1. Згідно інформації з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вказано місцезнаходження Одеського державного університету внутрішніх справ за адресою: 65014, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Успенська, будинок 1 (копія виписки додається). Виконання сторонами умов договору відбувалось за місцем знаходження університету. Отже укладений договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 22.09.2008, за своєю природою є таким, що підпадає під категорію договорів визначених ч.8 ст. 110 ЦПК України. Щодо посилань відповідача на те, що позивач пропустив строк звернення до суду, то суд вважає ці посилання необґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. За змістом ч. 1 ст. 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді. Пред'явлення позову до суду являє собою реалізацію позивачем права на звернення до суду. Саме із цією процесуальною дією пов'язується початок процесу у справі. Згідно з ч. 1 ст. 122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом. Так, позовна заява подається до районних, районних у містах, міських та міськрайонних судів з дотриманням правил підсудності, визначених статтями 108 - 114 ЦПК України. Позовна заява оформлюється з додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, за її подання сплачується судовий збір. За змістом викладеного перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності. Такого по суті висновку дійшов суд касаційної інстанції під час касаційного розгляду справ № 6-50960св14, № 6-16658св14, № 6-26269св14, № 6-895цс15, № 6-1457цс16. Звільнення [PERSON] з органів внутрішніх справ та відрахування з Одеського державного університету внутрішніх справ відбулося 20.05.2011 з моменту видання наказу Університету від 20.05.2011 № 83 о/с. В день подання [PERSON] рапорту на звільнення, 18.05.2011, від нього та від його батька - [PERSON], було надано дві заяви із проханням надати розстрочку для виплати коштів, які МВС України затратило на навчання та утримання [PERSON] до 01.01.2012. З викладеного вбачається, що Відповідач по справі визнав своє зобов'язання по відшкодуванню витрат за його навчання. Враховуючи вищевикладені положення цивільного та цивільного процесуального законодавства, строк позовної давності по зазначеній справі розпочав свій перебіг саме з 02.01.2012, - після закінчення терміну, наданого [PERSON] для погашення заборгованості перед Університетом. Враховуючи викладене, після сплину 10 місяців, Університет 02.11.2012 звернувся із позовом до [PERSON] про відшкодування витрат за навчання до Южноукраїнського районного суду Миколаївської області. Ухвалою Южноукраїнського районного суду Миколаївської області від 05.12.2012 було відкрито провадження по справі № 1424/2693/2012, в якій також зазначено, що зазначена справа підсудна Южноукраїнському районному суду Миколаївської області. Ухвалою ж від 12.12.2012 Южноукраїнський районний суд Миколаївської області, отримавши довідку від Южноукраїнського РВ УДМС України в Миколаївській області від 12.12.2012 та визначивши, що [PERSON] не значиться зареєстрованою особою на території м. Южноукраїнська Миколаївської області, а останнім відомим місцем реєстрації останнього є [ADDRESS], передав справу на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою ж Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2013 позовну заяву Університету залишено без розгляду у зв'язку із повторною неявкою представника позивача до судового засідання. Однак, на адресу суду, по-перше, була надіслана заява про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із неможливістю забезпечення прийняття участі представником Університету на судовому засіданні 27.02.2013, а по-друге, заява про розгляд справи за відсутності представника Університету, відправлення яких підтверджується факсограмами. Через відсутність власних коштів на оплату судового збору за подання позовних заяв та апеляційних скарг, та неповне укомплектування штату відділення юридичного забезпечення Університету, що як наслідок призвело до великого навантаження в претензійно-позовній роботі, скориставшись своїм правом на повторне звернення до суду, після сплину 18 місяців та 39 днів, 30.12.2014 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.01.2015 позовну заяву Університету було залишено без руху у зв'язку із відсутністю в матеріалах справи довіреності представника Університету, якою на представника покладається право підписувати та подавати всі документи від імені Університету. Заявою від 30.01.2015 за вих. № Ю-651 представником Університету було направлено на адресу Приморського районного суду м. Одеси документи для усунення недоліків під час подання безпосередньо позову. Крім того, додатково на адресу суду було надано клопотання з проханням подовжити термін для виконання вимог ухвали суду від 12.01.2015. Однак, ухвалою від 31.01.2015 року Приморський районний суд м. Одеси повернув позовну заяву Університету. Враховуючи право на повторне подання позовної заяви, та приймаючи до уваги норми ч. 9 ст. 110 ЦПК України, якою передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації, проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Дане положення встановлює правила підсудності на вибір позивача - альтернативної підсудності. Сутність цієї підсудності полягає у тому, що вона не виключає можливості звернення до суду за правилами загальної підсудності, а, навпаки, поряд з цією, встановлює звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обирати один із двох чи декількох судів. Враховуючи вищенаведене, а також

Outcome: approved