Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» (далі позивач, Банк) звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі відповідач) на користь Банку кошти в розмірі 213\~047 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 29.07.2015 між позивачем та відповідачем укладено Договір про встановлення порядку купівлі-продажу автотранспортного засобу (далі - Договір), за яким Банк передав у власність відповідачу автомобіль з наступними характеристиками: марка, модель Hyundai Sonata 2.4 I, рік випуску 2005, колір чорний, тип: легковий седан-В, номер шасі: KMHEU41CP5A053251, обєм двигуна: 2351 куб.см.В (далі спірний транспортний засіб, спірний автомобіль), вартістю 36\~000 грн., оплата за який здійснена відповідачем у готівковій формі, в національній валюті, шляхом внесення готівки в касу Банку. 29.07.2015 між позивачем та відповідачем складено акт приймання-передачі транспортного засобу, відповідно до якого Банк передав відповідачу спірний автомобіль. На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.03.2016 №169 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.03.2016 №368 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», яким, зокрема, уповноваженою особою Фонду призначено та всі повноваження тимчасового адміністратора Банку делеговані [PERSON] строком на один місяць з 18.03.2016 до 17.04.2016 включно; строк повноважень якого в подальшому був продовжений. За розпорядженням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №86-Р від 28.03.2016 створено робочу групу для здійснення перевірки діяльності позивача на предмет доведення банку до неплатоспроможності, за результатами якої складений висновок, за яким вищезазначений Договір про встановлення порядку купівлі-продажу автотранспортного засобу від 29.07.2015 визнаний нікчемним в силу п.3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки спірний автомобіль був відчужений Банком за 36000,00 грн., в той час як ринкова вартість вказаного автомобіля становить 210 000, 00 грн., що на 82,85 % відрізняється від ринкової вартості такого автомобіля. Відповідне повідомлення було направлено банком відповідачу 17.05.2016 та отримано останнім 14.07.2016. Також банку стало відомо, що 03.06.2016 автомобіль був відчужений відповідачем на користь третьої особи. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, навівши доводи, аналогічні викладеним в позові, відповіді на відзив, додаткових поясненнях, запереченнях на заперечення відповідача на додаткові пояснення, зауваживши, зокрема, що при купівлі спірного автомобілю про наявність будь-яких його недоліків ані в договорі, ані в акті приймання-передачі не було зазначено, автомобіль був в робочому стані, акт огляду технічного стану транспортного засобу від 30.07.2015, наданий відповідачем, складений наступного дня після укладення спірного договору, а тому не може бути належним доказом правомірності позиції відповідача, як і звіт про експертну оцінку транспортного засобу, наданий відповідачем, який має ряд суперечностей. Середньоринкова вартість транспортного засобу визначалася позивачем на дату продажу спірного автомобіля, виходячи з такої ж марки та моделі, такого ж кольору, такого ж року та такої ж комплектації без урахування особливостей спірного автомобіля, оскільки за відсутності цього автомобіля огляд здійснити неможливо, тому надана позивачем інформація щодо визначення звичайної вартості такого автомобіля, яка складена суб'єктом оціночної діяльності та який має відповідне свідоцтво та сертифікат, є належним доказом на підтвердження розміру звичайної ціни на такий автомобіль. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] правом участі в судовому засіданні не скористались, надали відзив на позов, заперечення на додаткові пояснення Банку, в позові просили відмовити, мотиви незгоди зводяться до такого, що в день укладення договору купівлі-продажу транспортний засіб перебував у власності Банку та саме Банк був замовником оцінки, яку виконав субєкт оціночної діяльності ТОВ «АКР-Консалт» та за висновком якого вартість спірного автомобілю дорівнює 36\~000 грн. 30.07.2015, коли власником автомобілю став відповідач, на замовлення останнього був складений звіт експерта, за висновком якого ринкова вартість автомобіля дорівнює 39\~209 грн. Представник відповідача вказує на те, що доводи позивача є за своїм характером припущенням, належних доказів позивачем не надано, а тому позов є безпідставним та необґрунтованим. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, правом участі в судовому засіданні не скористалась, пояснень з приводу заявлених позовних вимог не надала. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Між Банком та відповідачем 29.07.2015 укладений договір про встановлення порядку купівлі-продажу автотранспортного засобу, за яким банк передав у власність відповідачеві автомобіль з наступними характеристиками: марка, модель Hyundai Sonata 2.4 I, рік випуску 2005, колір чорний, тип: легковий седан-В, номер шасі: KMHEU41CP5A053251, обєм двигуна: 2351 куб.см.В. Актом приймання-передачі транспортного засобу від 29.07.2015, підписаним Банком та відповідачем, підтверджується, що Банк передав [PERSON] спірний транспортний засіб. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.03.2016 № 169 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» до категорії неплатоспроможних» прийнято рішення від 17.03.2016 №368 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», відповідно до якого розпочато процедуру виведення Банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 18 березня 2016 року до 17 квітня 2016 року включно та призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», [PERSON] строком на один місяць з 18 березня 2016 року до 17 квітня 2016 року включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21.04.2016 №280 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» прийнято рішення від 22.04.2016 № 561 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації Банку з 22 квітня 2016 року до 21 квітня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, повязаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, [PERSON] на два роки з 22 квітня 2016 року до 21 квітня 2018 року включно. На підставі пункту 2 частини пятої статті 12, частини першої статті 35, частини пятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Фонд) прийняла рішення від 29.03.2018 №899 про продовження строків здійснення процедури ліквідації Банку строком на один рік з 22 квітня 2018 року до 21 квітня 2019 року включно. Відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора Банку провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами [PERSON] строком на один рік з 22 квітня 2018 року до 21 квітня 2019 року включно.\~ Зазначені рішення є загальнодоступними, наведені на офіційних сайтах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України, а тому не потребують доказування (ст.82 ЦПК України). Розпорядженням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.03.2016 № 86-Р створено робочу групу для здійснення перевірки діяльності банку на предмет доведення банку до неплатоспроможності. За результатами перевірки діяльності Банку складено висновок від 18.04.2016, відповідно до пункту 9 якого «Реалізація майна ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» за результатами здійснення робочою групою Фонду перевірки договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (в тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану Банку встановлено, що договори (вказані в таблиці), в тому числі, і договір про встановлення порядку купівлі-продажу автотранспортного засобу від 19.08.2015, були укладені не на користь Банку, виконання яких спричинило погіршення фінансового стану Банку, сума недоотриманих доходів від реалізації майна за попередньою оцінкою складає 4263400,00 грн. та відповідно до п.3 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемними - їх оплата на 20 відсотків більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого Банком. На виконання повноважень, делегованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації Банку, [PERSON] відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснив перевірку правочинів (договорів) на предмет їх нікчемності, а наказом №60 від 15.04.2016 визнано нікчемним ряд правочинів, до яких, за змістом Додатку 1, віднесено і спірний Договір. 17.05.2016 позивачем на адресу відповідача засобами поштового звязку направлено повідомлення про нікчемність правочину за вих. № 01.1-06/960 від 17.05.2016 з вимогою повернути отриманий за нікчемним договором автомобіль. Повідомлення отримане відповідачем 14.07.2016 (том 1 а.с.27-30). За інформацією суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки», що діє на підставі Сертифікату суб'єкта оціночної діяльності Фонду державного майна України №504/15 від 15.06.2015, середня ринкова вартість спірного транспортного засобу на 29.07.2015 складає 249 047 грн. (том 1 а.с.31). За Висновком (актом) з експертної оцінки спірного транспортного засобу, складеним ТОВ «АКР- Консалт» 29.07.2015, спірний автомобіль належить Банку, пробіг - 245 тис. км, строк експлуатації 10 років, є технічно справний, має пошкодження: двигун, ходова, КПП потребують капремонту, салон потребує відновлення, наявна корозія кузовних деталей; вартість транспортного засобу визначається рівній 36\~000 грн. За звітом про експертну оцінку спірного транспортного засобу, складеним ТОВ «Оціночна компанія «Конкордія» 30.07.2015 на замовлення відповідача (з урахуванням листа ТОВ «Оціночна компанія «Конкордія» від 26.11.2018 б/н), ринкова вартість спірного автомобіля дорівнює 39\~209 грн., за змістом додатків до звіту автомобіль потребує ремонту на суму 162\~865,93 грн. (а.с.127-166). Відповідач та представник відповідача не спростовують та не заперечують факт продажу спірного транспортного засобу на момент подачі позову до суду та розгляду даної справи. Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.202 ЦК України). За приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.2 ст.2015 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). За змістом ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються та визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452). Приписами ч.2 ст.38 Закону №4452 визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Положеннями ч.3 ст.38 Закону №4452 визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав, в тому числі якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору. Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на, аналогічні товари роботи або послуги на момент укладення договору. Поняття «звичайна ціна» наведено законодавцем в Податковому кодексі Україні, а саме в пп.14.1.71 п.14.1 ст.14 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за яким звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу; якщо під час здійснення операції обовязковим є проведення оцінки, вартість обєкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування за умови, що неможливо застосувати методи, зазначені у пп.39.3.1 п.39.3 ст.39 ПКУ; я кщо продаж (відчуження) товарів, у тому числі майна, переданого у заставу позичальником з метою забезпечення вимог кредитора, здійснюється у примусовому порядку згідно із законодавством, звичайною ціною є ціна, сформована під час такого продажу. Отже, рівень звичайної ціни (рівень ринкової ціни) може бути визначений за результатами оцінки об'єкта продажу. За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З огляду на викладене, враховуючи, що Банком та відповідачем ціна спірного транспортного засобу була визначена в Договорі та така ціна дорівнює ціні, визначеній у висновку (акту) з експертної оцінки від 29.07.2015, складеному ТОВ «АКР-Консалт» відносно спірного автомобіля, власником якого зазначений Банк, саме останній має надати належні докази як на спростування факту складання такого висновку на замовлення Банку, так і на спростування того, що ціна, за якою Банк продав спірний автомобіль, є нижчою за звичайну на цей вид майна. Відповідних доказів Банком до суду не надано, листи щодо середньоринкової вартості транспортних засобів, складені суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки», що діє на підставі Сертифікату суб'єкта оціночної діяльності Фонду державного майна України № 504/15 від 15.06.2015, Бюлетні Автотоварознавця, Роздруківки із \~ \~ \~ \~сайту \~ \~ \~ \~AUTO.RIO, копії подорожніх листів службового легкового автомобіля ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», складених в період з 27.05.2015 по 22.07.2015, не приймаються судом до уваги, оскільки не дозволяють дійти висновку, що транспортні засоби, зазначені у вказаних документах, відповідають за своїми характеристиками та технічним станом спірному транспортному засобу, тобто є аналогічними на момент укладення Договору. Між тим, звіт про експертну оцінку транспортного засобу, складений 30.07.2015 ТОВ «Оціночна компанія «Конкордія» на замовлення відповідача, містить інформацію саме з урахуванням всіх даних спірного транспортного засобу, в тому числі пробігу, строку експлуатації, технічного стану, які не відрізняються від даних, наведених у висновку (акту) з експертної оцінки від 29.07.2015, складеному ТОВ «АКР-Консалт» на замовлення Банку, що не спростовано останнім. Також суд враховує, що звіт про експертну оцінку транспортного засобу, складений 30.07.2015 ТОВ «Оціночна компанія «Конкордія», відповідає вимогам, наведеним в Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮУ та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, допущені недоліки в його оформленні, по-перше, усунуті листом товариства від 26.11.2018, по-друге, не впливають на висновок щодо оцінки автомобіля. Крім того, суд відмічає, що ані Договір, ані акт приймання-передачі транспортного засобу від 29.07.2015 не містять будь-які відомості щодо стану спірного автомобіля та щодо показників пробігу в день його придбання відповідачем, тому покликання представника позивача про те, що спірний автомобіль був повністю в робочому стані та не потребував ремонту, а під час проведення оцінки позивачем наступного дня після укладення договору показники пробігу відрізняються від показників пробігу при його продажу, не заслуговують на увагу, оскільки жодним належним доказом не доведені, а отже, носять характер припущень. Окремо суд звертає увагу на те, що правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду, тобто з моменту укладення в силу закону (ч.2 с.215 ЦК України та ч.3 с.38 Закону №4452) та незалежно від того, чи проведена передбачена ч.2 ст.38 вказаного Закону перевірка правочинів Банку із затвердженням її результатів відповідною комісією, а відтак, наказ уповноваженої особи Фонду про визнання нікчемним договорів не є підставою для застосування таких наслідків, та відповідно, не може вважатись належним доказом. На підставі викладеного суд констатує, що Банком не доведено перевищення різниці ринкової вартості транспортного засобу та ціни Договору на 20 і більше відсотків, а тому підстави для застосування ч.3 ст.38 Закону №4452 відсутні. Інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позиції не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи наведене, в позові належить відмовити. З огляду на приписи ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Outcome: dismissed