Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Верхівцевської міської ради в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Останнє відоме місце проживання відповідача вул..Островського, 14 м.Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Відомості про батька дитини зроблено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. В порушення вимог ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України [PERSON] не виконує свої батьківські обовязки, не піклується про стан здоровя дитини, не займається її вихованням та утриманням. 26 листопада 2013 року [PERSON] залишила дитину у педіатричному відділенні КЗ «Верхньодніпровська ЦРЛ», про що було складено відповідний акт про покинуту дитину. Малолітній [PERSON] був влаштований до КЗ «Дніпродзержинський спеціалізований будинок дитини» ДОР». На підставі вищевикладеного, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини орган опіки та піклування просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги, суду пояснила, що ще в 2013 році, після народження дитини надійшло повідомлення до органу опіки та піклування, що захворіла дитина, а мати не займається її лікуванням. У звязку з чим дитину разом з матірю було поміщено до лікарні, проте згодом мати покинула дитину у лікарні і з того часу не зявлялася та не цікавилася долею дитини взагалі. Дитину було поміщено до будинку дитини. Відповідач характеризується негативно, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за проституцію. Її фактичне місце перебування не відоме. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, служби у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації, в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] проживала з дитиною в м.Верхівцеве в родині Дегоди, яка є її матірю і також позбавлена батьківських прав щодо своїх дітей. З 2010 року родина перебувала на обліку як неблагополучна. З [PERSON] неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо неналежного виконання нею своїх батьківських обовязків, але всі зауваження вона ігнорувала. Вважає, що в інтересах дитини буде позбавити батьківських прав відповідача. Прокурор в судовому засіданні вважав за можливе задовольнити вимоги органу опіки та піклування та позбавити батьківських право [PERSON] щодо її малолітньої дитини, [PERSON], оскільки вона фактично ухилилася від виховання, утримання своєї дитини, не виконує свої батьківські обовязки, покинула дитину в лікарні та вже декілька років не цікавиться її долею. Суд вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 10 серпня 2013 року народився [PERSON], матірю якого згідно зі свідоцтвом про народження є [PERSON] (а.с.4). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 10 січня 2014 року відомості про батька [PERSON] зазначено у відповідності до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України, тобто за вказівкою матері (а.с.6). 5 грудня 2013 року [PERSON] покинула свою дитину, [PERSON] в педіатричному відділенні КЗ «Верхньодніпровська ЦРЛ», про що було складено відповідний акт (а.с.7). За повідомленням КЗ «Верхньодніпровська ЦРЛ» від 25 грудня 2013 року [PERSON] до лікарні, де залишила дитину, не зявлялася та не телефонувала (а.с.9). Окрім того встановлено, що [PERSON] мешкала з дитиною за адресою: вул..Островського, 14 м.Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, де не було створено умов для проживання дитини, будинок був аварійним та занедбаним, що створювало загрозу для життя та здоровя дитини. Мати не надавала повноцінного виховання та догляду дитині. Ці обставини підтверджуються повідомленням Верхньодніпровського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 31 жовтня 2013 року № 550 (а.с.8). Також актом обстеження матеріально-побутових умов сімї від 11 лютого 2014 року в будинку за адресою: вул.. Островського, 14 м.Верхівцеве підтверджується відсутність умов для проживання малолітньої дитини (а.с.12). У звязку з тим, що дитина залишилася без батьківського піклування рішенням виконавчого комітету Верхньодніпровської №14 від 31 січня 2014 було вирішено влаштувати малолітнього [PERSON] до КЗ «Дніпродзержинський спеціалізований будинок дитини» ДОР на повне державне утримання (а.с.10). За повідомленням КЗ «Дніпродзержинський спеціалізований будинок дитини» ДОР» від 14 червня 2016 року за час перебування малолітньої дитини, [PERSON], в будинку дитини з 11 лютого 2014 року по теперішній час, його мати та інші родичі жодного разу дитину не відвідали, не цікавилися його станом здоровя (а.с.14). Згідно з листом Верхньодіпровського РВ від 24 лютого 2014 року № 2031 [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КУпАП (заняття проституцією), перебуває на обліку за категорією повія. Також [PERSON] притягувалась до кримінальної відповідальної за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України (а.с.13). Рішенням органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Верхівцевської міської ради № 120 від 26 жовтня 2016 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина, [PERSON] (а.с.16). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані турбуватися про стан здоровя дитини, її фізичний та духовний розвиток. Статтею 51 Конституції України на батьків покладено обовязки утримувати дітей до досягнення повноліття. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, в тому числі, особа, в сімї якої проживає дитина. Судом встановлено, що [PERSON] свідомо не виконує своїх батьківських обовязків, не займається вихованням, утриманням, лікуванням дитини, що, на думку суду, слід розцінювати як підставу для позбавлення її батьківських прав щодо її малолітньої дитини, а тому позовні вимоги органу опіки та піклування є законними та обґрунтованими. Згідно з ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. ст. 166, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, навіть якщо вони позбавлені батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у виді частки від її заробітку (доходу), з урахуванням того, що інших дітей вона не має. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд приймає до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~\~ позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому\~\~відповідно до ч. 3 ст. 88\~\~Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, виходячи з розміру ставок судового збору як за вимоги майнового та немайнового характеру. Відповідно до ч. 5 ст. 164 Сімейного кодексу України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Outcome: approved