Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

ПАТ „Дельта Банк (далі Банк) звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 15 липня 2009 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 001-18062-150709, на підставі якого [PERSON] отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 30\~000,00 гривень з лімітом кредитної лінії на рахунку 4\~071,76 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом та комісійної винагороди. Однак відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, своєчасно суми щомісячної виплати по кредиту не вносить, внаслідок чого станом на 15.07.2015 року існує заборгованість за кредитним договором у сумі 4\~806, 68 грн., яка складається із тіла кредиту. Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму боргу. Представник позивача надав суду заяву у якій підтримав у повному обсязі позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, від задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З роз'яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року №2 вбачається, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «Комерційний банк «Дельта» та [PERSON] 15 липня 2009 року укладено Договір № 001-18062-150709 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (а.с.4) відповідно до якого Банк надає [PERSON] кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 30000 гривень з лімітом кредитної лінії на рахунку 4071,76 гривень, а [PERSON]. зобовязується щомісяця здійснювати погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до розрахунку позивача (а.с. 7), проти якого відповідач не надав своїх заперечень, [PERSON] станом на 15.07.2015 року має заборгованість за кредитним договором від 15 липня 2009 року на суму 4 806 гривень 68 копійок, яка складається із тіла кредиту - 4\~806, 68 грн. Як вбачається із вказаного розрахунку [PERSON] припинив погашення заборгованості за кредитним договором з січня 2013 року. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобовязаний повернути кредитодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст. 1048 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням) то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати процентів належних йому. За таких обставини суд приходить до висновку, що між сторонами 15 липня 2009 року укладено кредитний договір, умови якого щодо погашення заборгованості за кредитом [PERSON] належним чином не виконані. Позовні вимоги ПАТ „Дельта Банк ґрунтуються на вимогах закону та умовах кредитного договору. З огляду на вище викладене, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що безумовне визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому на законних підставах, відповідно до вимог ст. 174 ч.4 ЦПК України, може бути прийняте судом шляхом ухвалення рішення про задоволення позову. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави на підставі частини 3 статті. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 1048-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: approved