Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 13 травня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 08 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських (материнських) прав. В обґрунтування позову зазначила, що її син - [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. У шлюбі у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO]. Батько дитини - [PERSON] протягом 2007-2014 рр. неодноразово був засуджений за вчинення злочинів проти власності. Востаннє вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2014 року [PERSON] засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК України), до 3 років позбавлення волі. Відповідач, починаючи з 2010 року, самоусунулась від виконання своїх обов'язків щодо дитини, яка проживає в сім'ї позивача. За цей час матір сином не цікавилась, не брала участі у вихованні дитини та не надавала матеріальної допомоги на утримання сина. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, її малолітня дитина - її онук, проживає разом з нею і перебуває на її повному утриманні, [PERSON] просить позов задовольнити й позбавити [PERSON] батьківських (материнських) прав відносно [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги та прохала їх задовольнити по підставах, зазначених у позові, надавши судові відповідні пояснення. Додатково пояснила, що її онук має проблеми із здоров'ям, у зв'язку з чим протягом останніх двох років вона разом із дитиною зверталась до лікарів, від яких отримувала медичні рекомендації з приводу необхідного лікування для дитини. Натомість відповідач [PERSON] станом здоров'я свого сина не переймалася, матеріальної допомоги на його лікування не надавала. При цьому, зі свого боку позивач [PERSON] за вищевказаних обставин не чинила [PERSON] перешкод в її участі у вихованні дитини у будь-який спосіб. Позицію позивача в судовому засіданні підтримав представник органу опіки та піклування - Куйбишевської районної державної адміністрації Запорізької області (далі - Куйбишевська РДА), який прохав позов задовольнити, надавши судові відповідні пояснення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що від виконання своїх батьківських обов'язків вона не ухиляється, періодично зустрічається є дитиною, любить свого сина, матеріально його утримує в обсязі можливостей. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши позицію прокурора, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог стст.57-60 ЦПК України. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] народився [INFO] в смт Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області. Його батьками є: батько - [PERSON], [INFO], мати - [PERSON], [INFO], які перебували у зареєстрованому шлюбі з квітня 2006 року по вересень 2012 року (а.с.4,28). Батько дитини - [PERSON] протягом 2007-2014 рр. неодноразово був засуджений за вчинення злочинів проти власності. Востаннє, згідно з вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2014 року, його засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, до 3 років позбавлення волі (а.с.11-13). Мати дитини - відповідач [PERSON] за відсутності [PERSON], який відбував покарання у виді позбавлення волі, у 2008 році залишила помешкання позивича, де проживала разом із своїм сином. Останній залишився під доглядом й наглядом позивача - своєї бабусі [PERSON], яка займається його вихованням та навчанням. Починаючи з 2010 року, відповідач [PERSON] не навідується до дитини і не спілкується з нею, онук перебуває на повному матеріальному утриманні з боку бабусі - позивача [PERSON]. З показань свідків [PERSON] і [PERSON], які є сусідами позивача, установлено, що вони постійно бачать малолітнього [PERSON], який проживає у своєї бабусі - позивача [PERSON]. Остання його повністю утримує, займається його вихованням, стежить за станом здоров'я. Що стосується участі відповідача [PERSON] у вихованні та утриманні дитини, то свідки дали показання про те, що вони протягом останніх декількох років не бачать присутності відповідача біля своєї дитини за виключенням декількох разів, коли [PERSON] провідувала сина у день його народження. З показань свідка [PERSON], яка є класоводом малолітнього [PERSON], установлено, що мати дитини - відповідач [PERSON] ніколи не приходила до школи, жодного разу не була на батьківських зборах, дитиною не цікавиться. Натомість, все піклування, догляд, навчання і виховання, різні витрати на дитину покладається на його бабусю - позивача [PERSON]. Судом встановлені та не оскаржені сторонами ті обставини, що малолітній [PERSON] має проблеми із здоров'ям, у зв'язку з чим протягом останніх двох років [PERSON] разом із дитиною зверталась до лікарів, від яких отримувала медичні рекомендації з приводу необхідного лікування. У свою чергу, відповідач [PERSON] станом здоров'я свого сина не переймалася, матеріальної допомоги на його лікування не надавала. Також встановлено та не оскаржено сторонами та обставина, що позивач [PERSON], починаючи з 2010 року і по теперішній час, не чинила відповідачу [PERSON] перешкод в її участі у вихованні дитини у будь-який спосіб. В судовому засіданні відповідач [PERSON] в обґрунтування причини тривалого перебування сина [PERSON] у бабусі [PERSON] пояснила, що останні два роки проживає з іншим чоловіком однієї сім'єю без реєстрацію шлюбу у помешканні його матері. Житлові умови не дозволяли вирішити питання про підселення до неї її сина [PERSON], але після того, як судом було розпочато розгляд даної справи, це питання вирішилося. Суд критично ставиться да таких пояснень відповідача, оскільки якщо ці обставини й мали місце, то не в зв'язку з дійсним бажанням [PERSON] розв'язати житлове питання і прийняти до себе сина, а лише з метою виправдати свої заперечення проти позову. До того ж, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] - батьки [PERSON] пояснили, що їхня донька протягом останніх років дійсно проживає разом із своїм співмешканцем у будинку, який належить його матері. У будинку були створені достатні умови для проживання, в тому числі для дітей [PERSON], але чому вона не забирала до себе сина [PERSON] їм невідомо. Всупереч вимогам ст.10 ЦПК України відповідач [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження належного виконання своїх батьківські обов'язків по відношенню до сина [PERSON]. Даючи оцінку вказаним доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин невиконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських (материнських) обов'язків та ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків. За вищевказаних обставин Куйбишевська РДА, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON], про що надано відповідний висновок №01-16/0451 від 28 квітня 2015 року (а.с.29). Суд погоджується з наданим висновком органу опіки та піклування, оскільки він ґрунтується на підставі відомостей, встановлених і перевірених під час розгляду даної справи, та відповідає інтересам дитини. У зв'язку з тим, що [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків (фактично самоусунулась від їх виконання), не піклується про дитину - сина [PERSON], не бере участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні, не забезпечує медичним доглядом та лікуванням, не турбується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з ним, тому суд дійшов висновку про необхідність застосування до відповідача на підставі пункту 2 частини першої статті 164 СК України крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Оскільки позов задоволено, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред'явленні позову до суду (а.с.1).

Outcome: approved