Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, в якій посилаючись на невиконання відповідачкою - [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором №2062, укладеного з нею 09.09.2004 року та посилаючись на невиконання відповідачкою [PERSON] своїх зобов'язань за договором поруки, укладеного з нею 09.09.2004 року, просив ухвалити судове рішення про стягнення з [PERSON] та поручителя [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» кредитної заборгованості в сумі 91789 грн. 74 коп. і судові витрати в сумі 917 грн. 90 коп. Ухвалою Казанківського районного суду від 17.05.2013 року до участі у справі залучено [PERSON] та [PERSON], як правонаступників відповідача, який вибув з процесу у зв'язку зі смертю. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Красовська В.В. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні посилаючись на те, що кредитний договір №2062 від 09 вересня 2004 року, заяву від 16 грудня 2005 року, додаткову угоду №1 від 16 травня 2005 року, заяву від 16 травня 2005 року та додаткову угоду №2 від 16 грудня 2005 року, укладені з позивачем ПАТ «Державний ощадний банк України» не укладала та не підписувала, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи, просила відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] зазначили, що їх мати [PERSON] за життя договір поруки з позивачем не укладала, вважають, що порука перед позивачем, яка виникла на підставі Договору поруки №2062 від 09.09.004 року, укладеного на виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №2062 від 09.09.2004 року припинилася, що є підставою для відмови в позові до поручителя, тому просили в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовити . Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе до такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і [PERSON] 09 вересня 2004 року був укладений кредитний договір №2062 відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 40000 грн. строком до 09 вересня 2009 року зі сплатою за користування кредитом 23 % річних. Відповідно до п.3.3 кредитного договору позичальник зобов'язався точно в строки, обумовлені в Договорі, погашати кредит та своєчасно у визначені строки сплачувати плату (відсотки) за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі, а також всі інші платежі та відшкодувати спричинені збитки. За порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню суми кредиту та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитом позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, що відповідає вимогам п.4.1.1 кредитного договору. Згідно договору поруки укладеного 09 вересня 2004 року між ПАТ «Державний ощадний банк України » та громадянкою [PERSON], поручитель [PERSON] бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, у випадку невиконання боржником його зобов'язань перед кредитором по Кредитному договору, поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п.3.1 Договору поруки). Відповідно до п.5.6 договору поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Порука також припиняється, якщо Банк протягом трьох місяців з дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явить позову до поручителя. 16 травня 2005 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору №2062 від 09 вересня 2004 року. Відповідно до п.1 додаткової угоди №1 від 16.05.2005 року пункт 1.4 кредитного договору викладено у наступній редакції: позичальник зобов'язується проводити погашення кредиту щомісячно з 09 вересня 2004 року по 09 лютого 2005 року в сумі 670 грн., а з 09 листопада 2005 року по 09 вересня 2009 року в сумі 796 грн. 74 коп., шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. 16 грудня 2005 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і [PERSON] була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору №2062 від 09 вересня 2004 року. Відповідно до п.1 додаткової угоди №1 від 16.12.2005 року пункт 1.4 кредитного договору викладено у наступній редакції: позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом в сумі 36650 грн. в останній місяць дії кредитного договору, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. В судовому засіданні доведено, що вищевказаний кредитний договір №2062 від 09 вересня 2004 року, додаткову угоду №1 від 16 травня 2005 року та додаткову угоду №2 від 16 грудня 2005 року позичальник [PERSON], як сторона в договорі, не підписувала і не знайомилася з умовами договору, коштів не отримувала та ними не користувалася. Як вбачається з висновків, проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи від 08.04.2014 року №160, підписи (записи) «Топал» від імені [PERSON] у графі «Позичальник» кредитного договору №2062 від 09 вересня 2004 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі його філії Інгулецького відділення №7857 ВАТ «Ощадбанк» та фізичною особою - [PERSON], виконані не самою [PERSON], а іншою особою. Підписи (записи) «Топал» від імені [PERSON] у графі «Позичальник» додаткової угоди №1 від 16 травня 2005 року до кредитного договору №2062 від 09 вересня 2004 року в нижній частині заяви на керуючого Інгулецьким відділенням №7857 ВАТ «Ощадбанк» від 16 травня 2005 року, виконані не [PERSON], а іншою особою. Підписи (записи) «Топал» від імені [PERSON] у графі «Позичальник» додаткової угоди №2 від 16 грудня 2005 року до кредитного договору №2062 від 09 вересня 2004 року в нижній частині заяви на керуючого Інгулецьким відділенням №7857 ВАТ «Ощадбанк» від 16 грудня 2005 року, виконані не [PERSON], а іншою особою. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст.207 ЦК України). Отже, підпис від імені відповідача [PERSON] на кредитному договорі та додаткових угодах вчинено іншою особою без дотримання положень ст.207 ЦК України, а також за відсутності належної довіреності, наданої за правилами статей 244, 245 ЦК України. Таким чином, суд приходе висновку про те, що в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором належить відмовити. Вирішуючи позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк» до [PERSON] та [PERSON], як правонаступників відповідача [PERSON], який вибув з процесу у зв'язку зі смертю, про стягнення заборгованості за кредитним договором суд приходе такого висновку. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Згідно свідоцтва про смерть (копії) серії [NUMBER], виданого Веселобалківською сільською радою Казанківського району Миколаївської області від 01.02.2006 року, поручитель - [PERSON] померла [INFO] року в с. Весела Балка Казанківського району Миколаївської області. З копії спадкової справи №2/2010 вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року спадкоємцями майна [PERSON] є її донька [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Із роз'яснень, що містяться у п. 33 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року вбачається, що у разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки), враховуючи положення статті 607, частини першої статті 608 ЦК, а також сутності поруки як особистого зобов'язання відповідати за належне виконання основного зобов'язання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором. За таких обставин, суд приходить висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. У відповідності до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати (судовий збір) у розмірі 917 грн. 90 коп., понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з позивача на користь відповідача [PERSON] суд стягує понесені останньою та документально підтверджені судові витрати у розмірі 940 грн. 80 коп. ( оплата витрат, пов'язаних з проведенням судової почеркознавчої експертизи). Вимоги відповідача про стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню з наступних підстав. В силу положень п.2 ч.3 ст.79, ч.1 ст.84 ЦПК України до витрат на правову допомогу віднесено витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. Згідно договору на правову допомогу, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агроальянс», дія якого скінчилася 31.12.2013 року, витрати понесені відповідачем в сумі 1005 грн., не пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката чи іншого фахівця в галузі права. При цьому, при судовому розгляді даної справи інтереси позивача за нотаріально посвідченою довіреністю від 10.06.2013 року представляла громадянка [PERSON], тобто остання діяла як представник і не надала відповідних документів щодо фахової освіти в галузі права та щодо особи, яка відповідно до закону має право надавати правову допомогу.

Outcome: approved