Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» в жовтні 2016 року звернувся з позовом до відповідача, і просить стягнути заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 січня 2012 року у розмірі 500,00 грн. та судові витрати в сумі 1378 грн.. В обґрунтування позовних ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що 30 січня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладено договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Однак відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому у встановлені договором терміни, у зв'язку з цим станом на 30 вересня 2009 року сума заборгованості відповідача складає 23161,98 грн., яка складається з: 420,95 грн. - заборгованість за кредитом; 16941 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4220,0 грн. - заборгованість по пені та комісії за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1079,14 грн. - штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, та оскільки сплинув строк позовної давності, просили застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог, про що також відповідач подав письмову заяву. Зазначили, що остання оплата була здійснена 05.01.2013 року і з цього часу банк ніяких претензій щодо стягнення заборгованості відповідачу не пред'являв. Вислухавши пояснення відповідача, його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив такі обставини. 30 січня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладено договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі. Останній платіж відповідача по сплаті процентів був здійснений 05 січня 2013 року, згідно розрахунку, наданого позивачем. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання за кредитним договором станом на 30 вересня 2016 року має заборгованість - 23161,98 грн., яка складається з: 420,95 грн. - заборгованість за кредитом; 16941 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4220,0 грн. - заборгованість по пені та комісії за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1079,14 грн. - штраф (процентна складова). Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Всупереч умовам укладеного між сторонами договору відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору щодо погашення погашення суми кредиту та відсотків та допустила виникнення заборгованості. Як встановлено судом, між сторонами склалися договірні правовідносини. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для його виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до анкети-заяви [PERSON] на укладення кредитного договору № б/н від 30 січня 2012 року довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», передбачений порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості(а.с.6-7). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. З матеріалів справи вбачається, [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту після сплати відповідного платежу 05.01.2013 року (а.с.4). Визначення поняття позовної давності дається в ст.256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до частини 1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України , сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому доказів про поважність пропуску позивачем встановленого законом строку суду не надано і клопотання про поновлення даного строку позивачем перед судом не ставилось. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст.261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові - ч.4 ст.267 ЦК України. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 січня 2012 року, звернулось 19.10.2016 року(а.с.40), тобто з пропуском позовної давності, оскільки 31.01.2013 року банк здійснив здійснив зняття коштів та обнулив баланс рахунку відповідача, а отже строк позовної давності закінчився 31.01.2013 року. Заперечуючи проти позову, [PERSON] просила застосувати наслідки спливу позовної давності (а.с.53-54). Таким чином, суд, враховуючи положення статей 256, 257, ч. 2 ст. 258, ч. 1,5 ст. 261, ч. 3 ст. 267 ЦК України щодо строку позовної давності, з урахуванням вищевказаних обставин справи і факту пред'явлення позову тільки 19 жовтня 2016 року, вважає за необхідне застосувати строки позовної давності та відмовити з підстав спливу строків позовної давності у задоволенні позову.

Outcome: dismissed