Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Національний медичний університет імені О.О. Богомольця звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа Міністерство охорони здоров'я України про відшкодування вартості навчання за державні кошти. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач була зарахована на бюджетну форму навчання на перший курс медичного факультету «лікувальна справа» Національного медичного університету імені О.О. Богомольця. 25.08.2009 між позивачем та відповідачем було укладено угоду про підготовку та працевлаштування фахівців з вищою медичною освітою, відповідно до якої відповідач зобов'язалася прибути після закінчення ВНЗ за місцем направлення та відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджету вартість навчання в установленому порядку. 23.06.2015 відповідач була відрахована в зв'язку із закінченням навчання та направлена до Департаменту охорони здоров'я Вінницької ОДА для проходження інтернатури та подальшої роботи за державним замовленням. Складовою частиною вказаного направлення на роботу є «повідомлення до направлення на роботу», яке після прибуття випускника до місця направлення підлягає поверненню до навчального закладу. Проте, таке повідомлення до ВНЗ не надійшло. Тому відповідачем не було дотримано вимог нормативних документів та угоди від 25.08.2009 в частині її обов'язку відпрацювати після закінчення ВНЗ три роки в установі, відповідно до направлення на роботу. У зв'язку з зазначеним позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь фактичні затрати на навчання відповідача за державним замовленням, вартість навчання, що включає в себе виплачену відповідачеві стипендію та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надіслав до суду письмову заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи - Міністерства охорони здоров'я України у судове засідання не з'явився, надіслав до суду пояснення, відповідно до змісту яких третя особа підтримує позовні вимоги, просить задовольнити їх та розглядати справу за відсутності представника третьої особи (а.с. 36-38). Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача та третьої особи, ураховуючи, що вони скористалися своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася. Оскільки відповідно до даних Виконавчого комітету Комаровецької сільської ради інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача відсутня, то на виконання положень ч. 9 ст. 74 ЦПК України судом було здійснено виклик відповідача через оголошення у пресі («Урядовий кур'єр», випуск №231 від 08.12.2016) (а.с. 71). З огляду на викладене, відповідач була належним чином повідомлена про день, час та місце судового розгляду, однак у судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. 14.12.2016 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Оглянувши заяву представника позивача, позовну заяву, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідно до даних копії наказу №1314/л-1 від 10.08. 2009 [PERSON] була зарахована з 01.09.2009 на перший курс медичного факультету за спеціальністю «Медико-профілактична справа» Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на місце державного замовлення (а.с. 6). Відповідно до даних копії наказу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця №281/л-1 від 28.01.2015 за заявою [PERSON], студентки 6 курсу (11 семестр) 1 групи 2014-2015 навчального року змінено прізвище на [PERSON] у зв'язку з укладенням шлюбу (а.с. 13). Відповідно до даних копії наказу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця №1843/л-1 від 23.06.2015 [PERSON] була відрахована з університету у зв'язку із закінченням навчання з 26.06.2015 (а.с. 7). Відповідно до даних копії списку працевлаштування персонально кожного випускника Національного медичного університету імені О.О. Богомольця (рік закінчення 2015, медичний факультет №4) [PERSON] була направлена для проходження інтернатури та подальшої роботи згідно розподілу до Ямпільської центральної районної лікарні Вінницької області (а.с. 8). Відповідно до даних розрахунку вартості навчання студентки [PERSON] у Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця за рахунок державних коштів за спеціальністю «Медико-профілактична справа» (термін навчання з 01.09.2009 до 30.06.2015) вартість навчання становить 133073,55 грн, включаючи виплачену відповідачеві стипендію (а.с. 9). Відповідно до даних копії угоди про підготовку фахівців з вищою освітою №090560 від 25.08.2009 між позивачем та відповідачем було укладено угоду про підготовку та працевлаштування фахівців з вищою медичною освітою, відповідно до якої, серед іншого, відповідач зобов'язувалася прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення та відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку (а.с. 11). Відповідно до даних копії листа Департаменту охорони здоров'я Вінницької обласної державної адміністрації №07-1206 від 11.04.2016 випускниця 2015 року Національного медичного університету імені О.О. Богомольця [PERSON] для проходження інтернатури до Вінницької області не прибула (а.с. 12). Відповідно до даних копії розрахунку середньої вартості підготовки одного студента у Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця за рахунок бюджетних коштів, вартість навчання з урахуванням стипендії становить 133073,55 грн (а.с. 33-34). Відповідно до даних копії направлення на роботу №579 [PERSON], яка закінчила Національний медичний університет імені О.О. Богомольця у червні 2015 року за спеціальністю 7.110105- медико-профілактична справа направлялась у Ямпільську центральну районну лікарню Вінницької ОДА, для роботи на посаді лікар-лаборант (а.с. 68). Відповідно до даних Наказу МОЗ України №367 від 25.12.1997, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за №246/2686 від 15.04.1998 «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» складовою частиною вказаного направлення на роботу є «повідомлення до направлення на роботу», яке після прибуття випускника до місця направлення підлягає поверненню до навчального закладу. Проте, таке повідомлення позивачу не надійшло. За таких обставин відповідачем не було дотримано вимог нормативних документів та угоди від 25.08.2009 у частині її обов'язку відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки в установі, відповідно до направлення на роботу. Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами встановлений п. 2 Указу Президента №77/96 від 23.01.1996 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постановою Кабінету Міністрів України №992 від 22.08.1996 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням», затвердженим наказом МОЗ України №367 від 25.12.1997. Згідно з ст. 2 Указу Президента України №77/96 від 23.01.1996 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Відповідно до ч. 1 п. 8 п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №992 від 22.08.1996 випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Постановою Кабінету Міністрів України №882 від 12.07.2004 «Питання стипендіального забезпечення» передбачено, що стипендія виплачується за рахунок коштів загального фонду державного бюджету або коштів відповідних бюджетів. Розмір стипендій визначається відповідно до установленого Кабінетом Міністрів України розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії з урахуванням типу навчального закладу, умов та напряму навчання, успішності стипендіата. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов га вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що позивачем доведено підстави позовних вимог, відтак, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати у розмірі 2416,10 грн, які складаються з 1996,10 грн витрат на сплату судового збору (а.с. 1) та 420 грн витрат, пов'язаних із публікацією виклику у газеті «Урядовий кур'єр» (а.с. 66). На підставі викладеного вище та

Outcome: approved