Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

ПАТ «АКБ «Новий»» 31.10.2014р. звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач у своєму позові посилався на те, що 25.09.2007р. між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості 25.09.2009р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов`язався їх прийняти, належним чином використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 20.08.2014 року склав 15 575,59 грн. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 15 575,59 грн. та судові витрати. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2014р. позовні вимоги задоволені. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2019р. замінено стягувача у виконавчому листі № 205/9117/14-ц, виданому 16.03.2016р. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, а саме ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» на ТОВ «К І ПАРТНЕР». 02.12.2019р. до суду надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ «АКБ «Новий»» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на відсутність належних доказів її повторної неявки без поважної причини у судові засідання, оскільки вона не отримувала судових повісток. Зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2020р. заява [PERSON] задоволена, заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2014р. скасовано, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. [PERSON] у судове засідання не з`явилась, проте матеріали справи містять від її представника, - [PERSON] заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» явку свого представника у судове засідання не забезпечило, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялось належним чином. ТОВ «К І ПАРТНЕР» про судове засідання повідомлялось належним чином, проте будь-яких заяв чи клопотань до суду не направляло. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 25.09.2007р. між АКБ «Новий», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ «АКБ «Новий»» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1556907/05, згідно умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн. зі сплатою 21 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту 25.09.2009р., а відповідач зобов`язалася їх прийняти, належним чином використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с.18). Позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 5 000,00 грн. згідно з розпорядженням від 25.09.2007р. (а.с.19). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку у відповідача перед позивачем існує заборгованість за кредитним договором № 1556907/05 від 25.09.2007р. у розмірі 15 575,59 грн., яка складається з: заборгованості по основній сумі боргу в розмірі 5 000,00 грн., заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом 10 575,59 грн. (а.с.5-17). [PERSON] заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, яка мотивована тим, що дія договору спливла 25.09.2009р., а відтак позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки звернувся лише 31.10.2014р. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що ст. 266 ЦК України встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв`язку з чим застосування наслідків позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів поза її межами. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 61-297св18). Крім того, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Представником позивача не надано суду доказів існування домовленості між сторонами щодо збільшення строку позовної давності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, за змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи строк дії кредитного договору, та відсутність доказів пролонгації такого договору, суд доходить висновку, що позивачем пропущено встановлений ст.257 ЦК України строк позовної давності. Оскільки позивач пропустив строк позовної давності стосовно основної вимоги про повернення тіла кредиту, суд доходить висновку, що відповідно до ст. 266 ЦК України строк позовної давності сплив і стосовно додаткових позовних вимог. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Враховуючи, що позивачем пропущено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, суд доходить висновку про достатність правових підстав, встановлених ст.267 ЦК України, для відмови у задоволенні позовних вимог. За змістом ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed