Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 20 червня 2008 року між ним та відповідачкою виконкомом Олексіївської сільради Котовського району в Одеській області було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за №01, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Як зазначає в позовній заяві позивач, що спільне життя з відповідачкою не склалось внаслідок того, що вони не співпали характерами та поглядами на життя. В результаті чого між ними виникали постійні сварки. Все це призвело до того, що перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. Фактичні шлюбні відносини на сьогодні між ними припинено. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. На сьогодні спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю немає. Крім того, позивач зазначає, що від шлюбу у них народилась дитина, а саме син [PERSON] , [INFO] , та на сьогодні спору про визначення місця проживання дитини немає. З урахуванням наведеного в позовній заяві позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить в прохальній частині: 1. Розірвати шлюб між ним [PERSON] та [PERSON] [INFO] , який був зареєстрований 20 червня 2008 року виконкомом Олексіївської сільради Котовського району в Одеській області. 2. У зв`язку з карантинними обмеженнями розгляд цієї цивільної справи просить проводити без його участі. Після надходження справи до суду та після виконання вимог абзацу 2 частини 1 статті 187 ЦПК України головуючим суддею 20 квітня 2021 року було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачеві про його процесуальній права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. Проте, як вбачається з матеріалів справи, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами, та не подав до суду відзив на позовну заяву, не пред`явив зустрічного позову. З урахуванням викладеного та ч.8 ст.178 ЦПК України, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання 20 травня 2021 року сторони по справі н з`явилися. При цьому, в прохальній частині позивач просить суд у зв`язку з карантинними обмеженнями розгляд цієї цивільної справи проводити без його участі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Проте, 05 травня 2021 року на адресу суду надійшов від відповідачки відзив на позовну заяву, в якому вона просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] » (а.с.21). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи та беручи до уваги заяву позивача та відповідача, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивачки, відповідача та представника відповідача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Олексіївка, Котовського району Одеської області, та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України з безконтактним електронним носієм у вигляді ID-картки № [NUMBER] , виданого 30 червня 2017 року, органом №5136-Подільським РВ ГУДМС України в Одеській області (а.с.4), та копією Витягу ї Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с.6). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Жеребкове Ананьївського району Одеської області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 15 серпня 2008 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.22), та довідкою про реєстрацію місця проживання особи №425 виданої 15 квітня 2021 року Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради (а.с.14). Судом встановлено, що 20 червня 2008 року виконкомом Олексіївської сільської ради Котовського району Одеської області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачкою, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №01, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 20 червня 2008 року Виконкомом Олексіївської сільської ради Котовського району Одеської області (а.с.3). Крім того, встановлено, що позивач та відповідачка від вказаного шлюбу мають спільну неповнолітню дитинну - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 жовтня 2008 року Жеребківською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.7). Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що предебачено частиною 1 статті 4 ЦПК України. Зі змісту частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З позовної заяви вбачається, що спільне життя в позивача з відповідачкою не склалось внаслідок того, що вони не співпали характерами та поглядами на життя. В результаті чого між ними виникали постійні сварки. Все це призвело до того, що перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. Фактичні шлюбні відносини на сьогодні між ними припинено. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймаючи до уваги ті обставини, які зазначені в позовній заяві, що сім`я позивачки та відповідача розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Частиною 1 статті 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням ч.1 ст.113 СК України та бажання позивачки, суд вважає за доцільне залишити позивачці її шлюбне прізвище « [PERSON] ». Пунктом 1 частини 1 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір за подачу до суду позовної заяви в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Outcome: approved