Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Згідно позову, 23.02.2010 року між ТОВ «КБ «Дельта», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №003-04520-230210, на підставі п.1.2 якого банк відкрив для відповідачки картковий рахунок №26250903404315 в національній валюті України, випустив та надав відповідачці платіжну картку; на підставі п.1.3 договору відкрив для відповідачки кредитну лінію на загальну суму 30000 грн. та на день укладення кредитного договору встановив ліміт кредитної лінії в розмірі 8980,20 грн. Відповідного до кредитного договору позичальник зобовязаний щомісячно в строки, визначені Правилами здійснення операцій за картковими рахунками, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітній місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітній місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за попередній звітній місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітній місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією, овердрафтом та процентами. Відповідно до п.3.4 договору держатель картки доручає банку здійснювати з рахунку договірне списання грошових коштів. Однак [PERSON] свої зобовязання виконує неналежним чином, у звязку з чим станом на 07.04.2015 року за нею утворилася заборгованість по тілу кредиту в суму 11863 грн. На підставі ст.ст.530, 631, 1049, 1054 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» просить суд стягнути з [PERSON] кредитну заборгованість в розмірі 11863 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, зазначив в позові про розгляд справи у його відсутності (а.с.1 на звороті). У судовому засіданні відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала, пояснивши, що нею дійсно був укладений вищевказаний кредитний договір №003-04520-230210 від 23.02.2010 року. У звязку з важким матеріальним становищем нею за цим договором було зроблено лише два платежі: 19.03.2010 року в сумі 150 грн. та 31.05.2010 року в сумі 200 грн. При цьому обовязковий платіж у березні 2010 року за кредитом повинен був здійснений в сумі 374,47 грн., а вона сплатила всього 150 грн., тобто вже з цього моменту нею було допущено прострочення своїх зобовязань за договором, а у позивача виникло право на звернення з позовом до суду. Однак позивач в порушення ст.ст.256, 257, 261 ЦК України своїм правом на судовий захист не скористався та протягом трирічного строку до суду з позовом не звернувся, тобто пропустив строк позовної давності, оскільки предявив даний позов лише у травні 2015 року. Просить в позові відмовити. Суд, вислухавши відповідача, вивчивши позов, заперечення та надані докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України. Згідно ст.1050 ЦК України наслідками порушення кредитного договору є зобовязання позичальника сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України та проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 23.02.2010 року між ТОВ «КБ «Дельта», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №003-04520-230210, на підставі п.1.2 якого банк відкрив для відповідачки картковий рахунок №26250903404315 в національній валюті України, випустив та надав відповідачці платіжну картку; на підставі п.1.3 договору відкрив для відповідачки кредитну лінію на загальну суму 30000 грн. та на день укладення кредитного договору встановив ліміт кредитної лінії в розмірі 8980,20 грн. (а.с.2-7) Згідно п.3.4 кредитного договору держатель картки доручає банку здійснювати з рахунку договірне списання грошових коштів. (а.с.2) Згідно п.3.6 кредитного договору держатель картки зобовязаний щомісяця в строки, визначені Правилами здійснення операцій за картковими рахунками, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обовязкового мінімального платежу (ОМП), складові якого визначаються у Тарифах на обслуговування платіжної картки (тарифний пакет «Лояльна пропозиція 24 (2)»). Обовязковими складовими ОМП є частка погашення заборгованості, овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. (а.с.2, 3) Згідно п.3.7 кредитного договору у разі порушення держателем строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом, держатель сплачує банку пеню в розмірі, в строки та порядку, які визначені Правилами та Тарифами. (а.с.2, 3) Таким чином, кредитним договором №003-04520-230210 від 23.02.2010 року передбачено щомісячне проведення боржником [PERSON] обовязкових платежів, не вчинення яких веде до порушення умов договору та узятих нею на себе зобовязань по погашенню кредиту, а також породжує виникнення у банка права на позов. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ч.4 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з момент настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору №003-04520-230210 від 23.02.2010 року та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку), яким зокрема установлені щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. Згідно представленого розрахунку заборгованості (а.с.8) вбачається, що в березні 2010 року [PERSON] повинна була сплатити щомісячний обовязків платіж за кредитом в сумі 374,47 грн., за комісією 134,70 грн. та пеню 100 грн., однак остання сплатила 19.03.2010 року лише 150 грн. Інший частковий платіж був зроблений нею 31.05.2010 року в сумі 200 грн., що не призвело до повного погашення простроченої заборгованості. Таким чином вже після несплати належного чергового платежу у березні 2010 року у ПАТ «Дельта Банк» виникло право на судовий захист та почався відлік трирічного строку позовної давності. Враховуючи те, що позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише у травні 2015 року, то з врахуванням заяви відповідачки [PERSON] про застосовування до правовідносин строку позовної давності в задоволенні позову слід відмовити за пропуском позивачем строку позовної давності. Зазначені в розрахунку (а.с.8) операції з коштами по рахунку у грудні 2012 року січні 2013 року не спростовують висновків суду щодо необхідності прийняття рішення про відмову в позові. Так в грудні 2012 року вбачається заборгованість за кредитом в сумі 8630,20 грн., за комісією 3232,80 грн., пеня 2000 грн. В цьому ж місяці вказані суми зазначаються в колонці «Сплачено», однак [PERSON] зазначає, що вказаних сум вона не вносила, що також підтверджується простим перенесенням банком заборгованість за кредитом в сумі 8630,20 грн., за комісією 3232,80 грн., разом 11863 грн. до колонки «Тіло кредиту». Зазначену заборгованість в сумі 11863 грн. банк продовжує вказувати надалі щомісячно до моменту предявлення позову та трактує її в позові як заборгованість за тілом кредиту, в якій простроченого тіла кредиту 00 грн., заборгованості за відсотками 00 грн., заборгованості за комісією 00 грн. (а.с.1 на звороті), чим, на думку суду, фактично намагається приховати сплив строку позовної давності. Відповідно до ст.88 ЦК України, враховуючи прийняття судом рішення про відмову в позові, а також перебування позивачем ПАТ «Дельта Банк» у стані тимчасової адміністрації (а.с.3), судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed