Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Обґрунтовуючи свій позов позивач вказала, що 17 вересня 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . З квітня 2016 року вона разом із сином проживають окремо, між нею та відповідачем припинені будь-які сімейні відносини. Дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач з квітня 2016 року припинив надання майнової допомоги на утримання дитини, яка часто хворіє та вимагає додаткових витрат на лікування та харчування, життям сина не цікавиться в обсязі необхідному для його самоусвідомлення, не забезпечує дитині належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Дитина в останнє бачила батька один раз та про нього не згадує і не цікавиться ним. У судовому засіданні позивач позов підтримала, додатково суду пояснила, що з відповідачем 4 роки не проживає разом. Коли зверталась до відповідача за допомогою, то цю допомогу від нього вона не отримала. Підкреслила, що після пред`явлення позову ніщо не змінилося: відповідач хоч й іноді цікавиться долею дитини, але байдуже до цього ставиться. Пояснювала, що коли у них було важко з харчами і ліками, то допомагали зовсім чужі люди. Зазначала, що їй відомо про те, що позбавлення батьківських прав - це крайня міра, але вона не бажає більш надавати шанс відповідачу, щоб той у майбутньому не мав претензій до дитини. Відповідач позов визнав частково, а саме визнав його в частині вимоги про стягування з нього аліментів, в іншій частині - не визнав. Також відповідач суду пояснив, що позивач сама заважає спілкуванню з дитиною, а коли він цікавився долею дитини - позивач не каже скільки потрібно грошей, у тому числі й на лікування сина. Вказував, що за нього допомогу надавала його мати, яка про все домовлялась у лікарні, та від якої він дізнається про сина. На питання позивача підтвердив, що телефонував їй у п`яному вигляді. Чому саме не надавав майнової допомоги на утримання дитини добровільно - пояснити не міг. На питання суду зазначив, що йому відомо про те, що невиконання батьківських обов`язків є однією з підстав позбавлення батьківських прав. Представник органу опіки та піклування позов підтримав, підтвердив висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позову з таких підстав. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дитини, де у частинах 2 і 3 цієї статті зазначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення їх батьківських прав відносно дитини. В пункті 16 Постанови Пленуму № 3 від 30.03.07 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Верховний Суд України зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Матеріалами справи підтверджуються, чого не заперечували учасники справи, що сторони на цей час перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають сина [PERSON] , [INFO] . З довідки № 911 про склад сім`ю позивача, виданої виконкомом Станично-Луганської селищної ради 28.02.2019, вбачається, що позивач проживає з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Син знаходиться на утриманні матері. Акт обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання позивача від 25.01.2019, характеристики на позивача та довідка із лікарні свідчать, що позивач виховує та утримує дитину одна, працює, дитина часто хворіє, батько дитини у вихованні та утриманні дитини участі не приймає. Висновком органу опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області від 14 лютого 2019 року № 630 визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] . Суд погоджується із даним висновком органу опіки та піклування, оскільки факти, викладені в ньому знайшли підтвердження на підставі наведених вище доказів в судовому засіданні. Відповідач їх доказами не спростував, а його твердження відносно неучасті його у вихованні сина з вини позивача є лише його припущеннями, які не підтверджені жодним доказом. За таких обставин, враховуючи, що відповідач визнав позов в частині стягування з нього аліментів, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим в цілому, тому відповідача слід позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] та стягнути з нього на корить матері для утримання дитини аліменти, в розмірі, вказаному позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved