Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що вона [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому 25 квітня 2019 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №958. В позовній заяві позивачка зазначає, що останнім часом спільне життя в неї з відповідачем поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Від спільного шлюбу дітей позивачка та відповідач не мають. Як зазначає позивачка, беручи до уваги, що шлюбні відносини вона з відповідачем не підтримують і спільне господарство не ведуть вже понад рік, то сім`я фактично припинила своє існування. До цього часу в неї та [PERSON] не виникало потреби в офіційному оформленні розлучення, тому ніхто з них цього приводу до суду не звертався. На думку позивача, збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а вона та відповідач не мають наміру зберегти свій шлюб. Крім того, позивачка вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя із відповідачем, як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. З урахуванням наведених в позовній обставин позивачка [PERSON] звернулася до суду з відповідною позовною заявою та просить в прохальній частині позовної заяви: 1. Прийняти позовну заяву та відкрити провадження у справі. 2. Розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25 квітня 2019 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №958. 3. Судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи покласти на [PERSON] . 24 лютого 2021 року головуючим суддею у справі було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено проведення судового засідання на 30 березня 2021 року (а.с.19). Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачеві про його процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. Відповідно до наявного в матеріалах справи супровідного листа 24 лютого 2021 року на зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] було направлено рекомендованим відправленням за вихідним №491/164/21/1323/2021 копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву разом з доданими до неї документами (а.с.21). Як вбачається з матеріалів справи, що відповідач своїми процесуальними правами, передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України, які роз`яснені в ухвалі про відкриття провадження, не скористався. У судове засідання 30 березня 2021 року сторони по справі не з`явилися. При цьому, 30 березня 2021 року на електронну пошту Ананьївського районного суду Одеської області надійшло клопотання від представника позивача - адвоката Святішенко Олександри Вікторівни, повноваження якої підтверджені ордером серії ОД №498882 від 04 лютого 2021 року (а.с.10), в якому вона просить розглядати справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного рішення по справі не заперечують (а.с.29). Відповідач у судове засідання не з`явився. Як вже зазначалось, що 24 лютого 2021 року на зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] було направлено рекомендованим відправленням за вихідним №491/164/21/1323/2021 копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву разом з доданими до неї документами (а.с.21). В подальшому судом було встановлено, що рекомендованому листі суду за вихідним №491/164/21/1323/2021, яким на зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] було направлено копію ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву разом з доданими до неї документами було присвоєно в системі автоматизованого обліку поштових відправлень АТ «Укрпошта» штриховий код ідентифікатор 6640101101925. Шляхом відстеження відправлення на офіційному веб-сайті АТ «Укрпошта» за адресою в мережі Інтернет https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html було встановлено, що рекомендований лист з штриховим кодом ідентифікатору 6640101101925 (а.с.30), яким на зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] було направлено копію ухвалу про відкриття провадження у справі з зазначеною датою проведення судового засідання 30 березня 2021 року та позовну заяву разом з доданими до неї документами, було вручено особисто адресату 16 березня 2021 року. З матеріалів справи вбачається, що відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання до суду не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань на адресу суду від нього не надходило. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачкою у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Одеса, Одеської області, та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України у вигляді ID-картки № [NUMBER] , виданого 29 травня 2018 року, органом №5116 (а.с.4), та копією Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с.6). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець та зареєстрований в с.Ананьїв, Другий, Ананьївського району, Одеської області, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданою 22 лютого 2021 року за №204 (а.с.18). Судом встановлено, що 25 квітня 2019 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 25 квітня 2019 року Малиновським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.7). Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що предебачено частиною 1 статті 4 ЦПК України. Зі змісту частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З позовної заяви вбачається, що шлюбні відносини позивачка з відповідачем не підтримують і спільне господарство не ведуть вже понад рік, то сім`я фактично припинила своє існування. До цього часу в позивачки та відповідача не виникало потреби в офіційному оформленні розлучення, тому ніхто з них цього приводу до суду не звертався. На думку позивача, збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а вона та відповідач не мають наміру зберегти свій шлюб. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймаючи до уваги ті обставини, які зазначені в позовній заяві, що сім`я позивачки та відповідача розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Тому, вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судовий збір за подачу до суду позовної заяви в розмірі 908 гривень 00 копійок. Згідно зі статтею 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до статті 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved