Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 05.07.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53100289812B, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 48500,00грн. зі сплатою 32 % річних. Відповідач, в порушення умов договору, протягом певного часу не проводить платежів в рахунок повернення позичених коштів. Кредитним договором передбачено, що у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму боргу за весь час прострочення та вимагати повного дострокового виконання боргових зобов'язань за договором. Таким чином, у зв'язку з порушенням умов кредитного договору відповідачем в частині порядку та строків повернення кредитних коштів утворилась заборгованість, сума якої станом на 15.01.2014 р. становить 102 417,58 грн., з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 47822,75грн., сума нарахованих у зв'язку з порушення зобов'язань щодо повернення кредиту у розмірі 3% річних у сумі 310,05грн., інфляційні втрати у розмірі 195,10 грн., прострочена заборгованість за процентами у розмірі 17 335,64 грн., сума нарахованих у зв'язку з порушення зобов'язань щодо повернення процентів 3 % у розмірі 285,82грн., інфляційні втрати у розмірі 186,36грн., пеня за кредитним договором у розмірі 36281,86грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача, поклавши на неї судові витрати. В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та підтримав заявлені позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів що у даному випадку вбачається за доцільне. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 05.07.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53100289812B, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 48500,00грн. зі сплатою 32 % річних. Умовами кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язаний щомісяця вносити кошти в рахунок виходячи із ставки 32% річних. Відповідач, скориставшись кредитними коштами, в порушення умов порядку їх повернення протягом певного часу не проводив платежів в рахунок повернення позики. Таким чином, внаслідок порушення умов договору в частині порядку та строків повернення позичених коштів у відповідача утворилась заборгованість, сума якої станом на 15.01.2014 р. становить 102 417,58 грн., з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 47822,75грн., сума нарахованих у зв'язку з порушення зобов'язань щодо повернення кредиту у розмірі 3% річних у сумі 310,05грн., інфляційні втрати у розмірі 195,10 грн., прострочена заборгованість за процентами у розмірі 17 335,64 грн., сума нарахованих у зв'язку з порушення зобов'язань щодо повернення процентів 3 % у розмірі 285,82грн., інфляційні втрати у розмірі 186,36грн., пеня за кредитним договором у розмірі 36281,86грн. Сума боргу підтверджується розрахунками, долученими до матеріалів справи. Таким чином, банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, надав кредитні кошти відповідачу. В свою чергу позичальник скористалась кредитними ресурсами, але свої зобов'язання в частині повернення кредитних коштів за договором належним чином не виконав. Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 195,10 грн., 186,36грн., та 3% річних в сумі 310,05грн., 285,82грн., суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, у зв'язку з чим дана вимога не підлягає задоволенню З умов кредитного договору вбачається, що процентна ставка за користування кредитними коштами становить 32% річних, тобто таке питання встановлено договором та не потребує додаткового регулювання в порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України. Виходячи з вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст.1050 та ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial