Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 12.02.16 між ПАТ «Державним експортно-імпортний банком України» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № 8382780156 від 09.04.2014 року із змінами внесеними Додатковою угодою від 29.09.2014 року. Згідно з умовами вищевказаного договору позивачем було відкрито відповідачеві кредитну лінію проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту не більше 4000,00 грн. на строк до 31.01.2017 включно. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався сплачувати щомісяця позивачеві проценти за користування кредитом у розмірі 40,00% річних. У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним вище договором. Представник позивача до початку судового засідання подав до суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі та проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлена належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 28.10.2020 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 09.04.2014 року між ПАТ «Державним експортно-імпортний банком України» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № 8382780156 із змінами внесеними Додатковою угодою від 29.09.2014 року. Згідно з п. 2.4 договору кредитором було відкрито позичальнику кредитну лінію проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту не більше 4000,00 грн. Кредитна лінія припиняється 31.01.2017 року. (п. 2.6 договору). Відповідно до п. 2.10 договору відповідач зобов`язався сплачувати щомісяця позивачеві проценти за користування кредитом у розмірі 40,00% річних. Банк виконав свої зобов`язання щодо кредитного договору і надав кредит [PERSON] відповідно до його заяви, що підтверджується випискою з особового рахунку з 30.09.2014 р. по 21.09.2018 р. (а.с. 11-13). З матеріалів справи вбачається, що позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою про повне погашення усієї заборгованості за кредитною лінією та процентів, однак вказана вимога була залишена відповідачем без уваги. Станом на 21.09.2018 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 13702,65 грн., з яких: 3882,08 грн. - сума заборгованості за кредитом; 5769,51 грн. - сума заборгованості по сплаті процентів; 40,96 грн. - пеня по заборгованості за процентами; 1225,93 грн. - пеня по заборгованості за кредитом; 339,81 грн - три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитом, 223,95 грн - три проценти річних від простроченої суми боргу за процентами за користування кредитом; 1447,14 грн - інфляційне збільшення суми боргу за кредитом; 773,27 грн - інфляційне збільшення суми боргу за процентами за користування кредитом. [PERSON] у порушення умов договору свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Причиною спору між сторонами стало, на думку позивача, неналежне виконання відповідачем кредитного зобов`язання. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, кредитним договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно із ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім і підтверджені документально судові витрати в розмірі 1762 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved