Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району у липні 2018 року звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON] відносно їх сина [PERSON], та про стягнення з останньої аліментів. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [PERSON] народився [INFO] року та в свідоцтві про його народження, виданому 20.09.2005 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 536, батьками зазначені [PERSON] та [PERSON], який згідно відповіді Вознесенівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 2130/17.5-06-151 від 21.12.2017 року, у свідоцтві про народження сина був зазначений на підставі статті 126 СК України (за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою). Відповідачі в повній мірі не виконують свої батьківські обов'язки по відношенню до сина [PERSON], переклавши їх на його старшого брата - [PERSON], [INFO], який займається вихованням молодшого брата починаючи з 2016 року, повністю його утримує, забезпечує матеріально, житлом, їжею та одягом та після звернення якого 02.10.2017 року до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було встановлено, що мати неповнолітнього - [PERSON] у вихованні та утриманні сина участі не бере, а батько - [PERSON] у зв'язку із станом здоров'я (відкрита форма туберкульозу) не може виконувати батьківські обов'язки. З 25.10.2017 року [PERSON] перебуває на обліку у службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради, яки дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах. 15.03.2018 року до відділу служби прийшов батько малолітнього [PERSON] з поясненнями, що його син дійсно знаходиться на вихованні та утриманні старшого брата вже три роки, а про місце знаходження [PERSON] не знає. Додатково зазначив, що не в змозі проживати з сином та виконувати батьківські обов'язки у зв'язку із інфекційною хворобою (відкрита форма туберкульозу), оскільки постійно перебуває на стаціонарному лікуванні у лікарні (від 4 місяців до одного року). Також [PERSON] зазначив, що згоден із позбавленням його батьківських прав відносно хлопчика. Спеціалістами відділу служби була проведена бесіда з малолітнім [PERSON], [INFO], який повідомив, що проживає приблизно три роки з братом [PERSON], бо мати [PERSON] його не відвідує, зв'язок не підтримує. В письмовому поясненні від 15.03.2018 року № 01-03/335 зазначив, що згоден з позбавленням батьківських прав його батьків [PERSON] та [PERSON] . 12.06.2018 року до відділу служби прийшов [PERSON], та зазначив що продовжує виховувати малолітнього брата [PERSON], мати на зв'язок не виходить, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, додав, що він буде виховувати і утримувати брата [PERSON] та надалі планує оформити опіку над ним. У зв'язку з викладеним, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідачки [PERSON] на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись малолітня дитина, аліменти у розмірі 1/3 частки (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від усіх видів доходів відповідачки щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову, а також внести зміни до актового запису про народження дитини у відповідності до рішення суду, судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував поротим позову. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про день і час слухання справи була неодноразово повідомлена в порядку, встановленому ЦПК України. Заперечень щодо позову та відзив на нього не надала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують, просять винести рішення з врахуванням законних інтересів дитини. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного i гармонійного розвитку її особистості потребує любові i розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою i відповідальністю своїх батьків, i в усякому випадку в атмосфері любові i моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зi своєю матір'ю. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного i соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. У відповідності до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання у сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини і на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язань виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 20.09.2005 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 536, відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], який народився [INFO] року. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2015 року (справа №334/9872/15-ц, провадження №2/334/3933/15) шлюб між відповідачами, зареєстрований 28.10.2006 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, було розірвано. 02.10.2017 року до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради (далі - відділ служби) звернувся [PERSON], [INFO], який повідомив, що малолітній [PERSON] є його рідним братом та знаходиться на його утриманні з 2016 року. [PERSON] в письмовій заяві зазначив, що мати неповнолітнього - [PERSON] у вихованні та утриманні сина участі не бере, а батько - [PERSON] у зв'язку із станом здоров'я не може виконувати батьківські обов'язки. За інформацією КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» (лист від 21.10.2017 № 01-8/1973) до дільничного педіатру завжди приходив малолітній [PERSON] в супроводі брата [PERSON] Згідно з листом КЗ «Запорізька загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 7 І-ІІ ступенів ЗОР» від 23.10.2017 № 599 адміністрація навчального закладу повідомляє, що [PERSON] та [PERSON] не в повній мірі виконують свої батьківські обов'язки по відношенню до свого сина [PERSON], [INFO], переклавши їх на його старшого брата [PERSON]. З 25.10.2017 року малолітній [PERSON] перебуває на обліку у службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради, як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. 15.03.2018 року до відділу служби прийшов батько малолітнього - [PERSON] з поясненнями, що його малолітній син дійсно знаходиться на вихованні та утриманні старшого брата вже три роки, додатково зазначив, що не в змозі проживати з сином та виконувати батьківські обов'язки у зв'язку із інфекційною хворобою (відкрита форма туберкульозу). Батько пояснив, що постійно перебуває на стаціонарному лікуванні у лікарні (від 4 місяців до одного року). Також [PERSON] зазначив, що згоден із позбавленням його батьківських прав. Про місце знаходження матері хлопчика - [PERSON] нічого не знає. З малолітнім [PERSON], [INFO], спеціалістами відділу служби була проведена бесіда, під час якої останній повідомив, що проживає з братом [PERSON] та його родиною приблизно три роки, а мати [PERSON] його не відвідує, зв'язок не підтримує. В письмовому поясненні від 15.03.2018 року № 01-03/335 малолітній зазначив, що згоден з позбавленням відносно нього батьківських прав його батьків [PERSON] та [PERSON] . 12.06.2018 року до відділу служби звернувся [PERSON] та зазначив що продовжує виховувати малолітнього брата [PERSON], оскільки мати на зв'язок не виходить, не цікавиться життям та здоров'ям дитини. [PERSON] вказав, що буде виховувати і утримувати брата [PERSON] та надалі планує оформити опіку над малолітнім. Питання щодо виконання батьківських обов'язків [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], було винесено на комісію з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району та висновком № 05/01-27/0667 від 25.07.2018 року комісією одноголосно було прийнято рішення за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відносно їх сина [PERSON], [INFO]. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що зазначені факти можна розцінювати як ухилення відповідачів від виховання дитини внаслідок винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно долученого до позову Листа КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради № 2526/01-08 від 12.092.2018 року, [PERSON], [INFO] під спостереження центру прибув у 2016 році та за весь цей час батьки хлопчика жодного разу не звертались щодо стану його здоров'я. На прийом до дільничного лікаря-педіатра [PERSON] завжди приходить зі своїм старшим братом [PERSON], а при відвідуванні дитини вдома з ним завжди знаходиться брат або братова дружина. Згідно Листа КЗ «Запорізька загальноосвітня школа-інтернат №7 І-ІІ ступенів» Запорізької обласної ради № 525 від 11.09.2018 року, адміністрація закладу повідомила, що їх вихованець [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично мешкає за адресою мешкання свого старшого брата [PERSON]: [ADDRESS]. По відношенню до свого малолітнього сина батько - [PERSON] належним чином не виконує. Мати - [PERSON] свої батьківські обов'язки взагалі не виконує, жодного разу не з'явилась до навчального закладу, а зі слів дитини, він з нею не спілкується. Вихованням хлопчика фактично займається родина рідного старшого брата: [PERSON] та його дружина [PERSON] Дитина до школи завжди приходить чиста, охайна, пропусків навчання без поважних причин не має, шкільним приладдям та одягом за сезоном забезпечений. [PERSON] та його дружина завжди прислуховуються до рекомендацій медичних працівників та класного керівника. Згідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення, поновлення батьківських прав», ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи той факт, що вихованням та утриманням [PERSON] займаються його старший брат [PERSON] та його дружина [PERSON], а відповідач [PERSON] подав заяву, в якій не заперечує проти позбавлення його батьківських праві відносно сина [PERSON], та враховуючи, що відповідачка [PERSON] взагалі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків: не цікавиться фізичним та духовним розвитком сина [PERSON], не утримує його, що суперечить моральним засадам суспільства та вимогам чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та доведеним, а тому підлягає задоволенню. З огляду на вищевказане, суд вважає необхідним позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Частиною 5 ст. 167 СК України передбачено, що якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі з вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв'язку з тим, що дитина фактично не перебуває на утриманні батьків, що встановлено матеріалами справи, суд дійшов висновку, що вимоги позову про стягнення з [PERSON] аліментів на дитину у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved