Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маневицької селищної ради звернувся до суду із даним позовом, який мотивував тим, що під час перебування в шлюбі у відповідачів народилося п`ятеро дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наказом начальника служби у справах дітей Маневицької РДА від 20 травня 2015 року діти були взяті на облік як такі, що проживають у сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Незважаючи на проведені профілактичні заходи, відповідачі не здійснювали належного догляду за дітьми, не створювали відповідних санітарно - гігієнічних умов для їх проживання. Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 12 липня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, відтоді вони перебувають у фактичних шлюбних відносинах та спільно проживають. 17 липня 2018 року на черговій комісії з питань захисту прав дитини було прийняте рішення про відібрання дітей без позбавлення батьків батьківських прав. В подальшому діти були влаштовані до приватної організації «Дитячий будинок «Дім затишку» в с. Дерно Ківерцівського району. Рішенням Маневицького районного суду від 12 березня 2019 року у батьків було відібрано дітей без позбавлення батьківських прав, а розпорядженням голови Маневицької РДА від 31 травня 2019 року дітям було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Розпорядженням голови Ківерцівської РДА від 24 червня 2019 року опікуном дітей призначено [PERSON] . За підтримки Оконської сільської ради та прихожан церкви з вересня 2018 року по квітень 2019 року [PERSON] та [PERSON] перебували у реабілітаційних центрах Волинської області, де лікувалися від алкогольної залежності. З допомогою вірян була проведена реконструкція будинку, було добудовано коридор, ванну кімнату, санвузол, кладову кімнату та кухню, зроблено ремонт у кімнатах, замінено вікна, двері, підлогу та меблі. Певний період відповідачі вели здоровий спосіб життя, що дало можливість восени 2020 року звернутися до суду про повернення їм дітей. Однак, батьки не працевлаштувалися, не мали стабільного доходу, періодично почали зловживали алкогольними напоями, рідко відвідували дітей , а тому рішенням Маневицького районного суду від 15 жовтня 2020 року батькам було відмовлено у поверненні на виховання дітей. На даний час відповідачі офіційно не працевлаштовані, зловживають спиртними напоями, рідко відвідують дітей, тобто свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому позивач просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо їх неповнолітніх дітей, а також стягнути з них аліменти на утримання в розмірі Ѕ частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дітей. В даному судовому засіданні представник позивача Вершкова Л.В. позов підтримала із наведених у ньому підстав та просила задовольнити. Відповідачі, кожен зокрема, позов заперечили, зазначили, що на даний час вдома для дітей створені всі необхідні умови для проживання і навчання, житло забезпечене паливом на осінньо - зимовий період, мають стабільний дохід та не зловживають алкогольними напоями. Заслухавши учасників судового процесу, кожного зокрема, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Допитані в судовому засіданні в якості свідків педагоги ОЗО «ЗЗСО І-ІІІ ст. с. Дерно» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен зокрема, в судовому засіданні підтвердили, що батьки не цікавилися життям та навчанням дітей, а неповнолітніх [PERSON] охарактеризували виключно з позитивної сторони, зазначили, що в дітей за період навчання в школі значно покращилися знання та психо - емоційний стан. Показання вказаних свідків підтверджуються характеристиками та інформацією щодо стану утримання та виховання дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які на той час проживали в дитячому будинку «Дім затишку». Староста с. Оконськ Волинської області [PERSON] , допитаний в якості свідка, суду дав показання про те, що до нього неодноразово надходили скарги з приводу того, що відповідачі беруть у борг в односельчан, а потім не повертають. Також під час перевірки умов проживання в оселі [PERSON] звернув увагу, що вони перебували в стані алкогольного сп`яніння, відсутнє паливо для опалювального періоду, для дітей не створене місце для навчання. З метою повного і об`єктивного розгляду даної справи також допитувалася в якості свідка завідувач відділення соціальної роботи Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької селищної ради [PERSON] , яка підтвердила, що у відділення неодноразово надходили повідомлення про зловживання [PERSON] та [PERSON] алкогольними напоями, через що здійснювали виїзд за місцем проживання відповідачів, які не відчиняли двері в оселю, хоча перебували вдома. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Дослідивши письмові докази, надані на підтвердження обґрунтованості позову, зокрема, негативні характеристики відповідачів за місцем проживання, акти обстеження умов проживання від 26 січня 2021 року, 1 березня 2021 року, 18 травня 2021 року, довідку «Дитячого будинку «Дім затишку» щодо кількості відвідувань родичами дітей протягом 2018- 2019 років, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, та проаналізувавши їх у сукупності із показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, суд приходить висновку, що поведінка батьків відносно дітей не зазнала позитивних змін, жодних активних дій по матеріальному забезпеченню чи зацікавленості щодо навчання та життя неповнолітніх відповідачі не вчиняли. Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що [PERSON] та [PERSON] у порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконують обов`язки щодо виховання та розвитку дітей, суд приходить висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідачів аліментів на утримання дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. З огляду на вказані положення матеріального права, та виходячи із загальних правил визначення розміру аліментів, суд вважає доцільним стягувати з відповідачів аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] народження, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі Ѕ частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 1 липня 2021 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, що відповідає вимогам статей 182, 183, 191 СК України. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. ст. 51 Конституції України, ст. ст. 7, 155, 164, 164 СК України,

Outcome: approved