Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Направленим позовом заявник ставить питання про збільшення розміру аліментів, стягуваних за рішенням Житомирського районного суду від 21.05.2015 року з твердої грошової суми в розмірі 350 гривень щомісячно до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування заявленого зазначено наступне. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21.05.2015 року визначено стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 350 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів не є достатнім та необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім цього, вимоги щогдо збільшення розміру аліментів обґрунтовуються й тим, що відповідач є здоровим, працездатного віку, забезпечений роботою без офіційного працевлаштування, а також придбав житловий будинок та земельну ділянку. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, причин переходу до порядку загального позовного провадження судом встановлено не було. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. У задоволенні вимог позовної заяви просив відмовити, однак погодився зі збільшенням розміру аліментів у твердій грошовій сумі розміром 800 гривень. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21.05.2015 року визначено стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 350 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги недостатністю такого розміру аліментів для гармонійного розвитку дитини, просить збільшити розмір аліментів до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм законодавства України. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 Сімейного Кодексу України). Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Законом визначено та розширеному тлумаченню не підлягає, що розмір аліментів згодом може бути змінено у разі зміни якоїсь з перелічених обставин. Позивачем доведено не було таку зміну з часу стягнення аліментів, а отже позов задоволеним бути не може. Посилання позивача на те, що присудженого розміру аліментів недостатньо для гармонійного розвитку дитини, судом до уваги не приймається, як обставина, не визначена законом для збільшення розміру аліментів. Крім цього, поданим відзивом на позов відповідач просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначив, що вказані позивачем підстави для збільшення розміру аліментів є безпідставними, оскільки кошти, на які він придбав житловий будинок та земельну ділянку, були отримані ним в позику, про що свідчать долучені копії договорів. Посилання позивача на те, що відповідач є здоровим також не підтверджене жодними доказами, більше того, відповідачем долучено консультативний висновок, з якого вбачається, що відповідач хворіє, що в свою чергу потребує витрат на лікування. Окрім цього, відповідач акцентує увагу на тому, що не маючи можливості сплачувани аліменти у заявленому позивачем розмірі, неодноразово пропонував останній допомогу на утримання сина шляхом відчуження на його користь нерухомого майна у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, проте позивач категорично відмовлялася від укладання відповідного правочину на користь дитини. Позивач відповіді на відзив не подала. В даному випадку навіть визнання позову відповідачем законом не пов'язує право суду задовольнити позовні вимоги. Крім того, судом встановлено, а позивачем не оспорюється, що відповідач періодично надає позивачу матеріальну допомогу на утримання дочки в значно більшому розмірі, аніж визначено рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21.05.2015 року. Зміна на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів також не може бути підставою для подачі позовної заяви про збільшення розміру аліментів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed