Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що 29.01.2013 року між сторонами був укладений кредитний договір без номеру, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте відповідач свої зобовязання не виконала, кредитні кошти не повернула, тому просили стягнути з неї заборгованість за кредитним договором в сумі 38\~766,99 грн., а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, у тексті позовної заяви міститься прохання розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що вона оформлювала в ПАТ КБ «ПриватБанк» картку на отримання заробітної плати, кредитний договір з позивачем не укладала, ніяких кредитних коштів від банку не отримувала. З цих підстав просила відмовити у задоволені позову та стягнути на її користь витрати на правничу допомогу. Представник відповідача адвокат [PERSON] заперечував проти задоволення позову з підстав відсутності в матеріалах справи будь-яких належних та допустимих доказів, підтверджуючих видачу позивачці кредитних коштів. Просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення відповідача, доводи її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В матеріалах справи міститься анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, укладена між сторонами 29 січня 2013 року (а.с.7). Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписана банком та відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг спільно з відповідними Умовами і Правилами становлять договір про надання банківських послуг. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. В силу ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вирішуючи позов на користь відповідача, суд виходить з того, що позивач не надав докази на підтвердження того, що [PERSON] отримала кредитну картку з відповідним кредитним лімітом та докази користування нею кредитною карткою. В розділі анкети-заяви «про виявлення наміру оформити на своє імя карту відсутні данні про оформлення на імя відповідача будь-якої картки, не зазначено розмір кредитного ліміту (а.с. 7), тому суд позбавлений можливості перевірити, яку картку та на яких умовах було видано відповідачці. Крім того, єдиним документом щодо проведення розрахунків за договором (внесення платежів відповідачем) є розрахунок заборгованості за договором, підписаний представником позивача (а.с. 4-6), проте вказаний розрахунок є лише документом, яким позивач обґрунтовує суму заявлених вимог, а не є доказом видачі відповідачу кредитних коштів та не підтверджує факт користування ними. Жодних документів, з яких можливо б було встановити видачу відповідачу кредитних коштів, або встановити факт користування нею кредитною карткою в розмімінні ст. 76-80 ЦПК України представником позивача до матеріалів справи не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають. Згідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, відповідно до п. 1 ч. 3 цієї статті до таких витрат відносяться витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн., судові витрати у вигляді судового збору стягненню з відповідача на користь позивача у даному випадку не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed