Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що 17.03.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір за № Ф1-07/53512-846, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 48 600 доларів США терміном до 16.04.2017 року. Відповідно до розрахунку у [PERSON] перед ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» станом на 31.03.2015 року виникла заборгованість в розмірі 304\~317 грн. 52 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. На забезпечення виконання зобовязання [PERSON] банком було укладено договір поруки № 53512-846П від 17.04.2007 року з [PERSON] Просить суд, стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача 304\~317 грн. 52 коп. заборгованості по кредитному договору та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представники відповідачів в судове засідання не зявились, а подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, 17.03.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір за № Ф1-07/53512-846, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 48 600 доларів США терміном до 16.04.2017 року. Відповідно до розрахунку у [PERSON] перед ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» станом на 31.03.2015 року виникла заборгованість в розмірі 304\~317 грн. 52 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. На забезпечення виконання зобовязання [PERSON] банком було укладено договір поруки № 53512-846П від 17.04.2007 року з [PERSON] 11.02.2015 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою було укладено Договір відступлення права вимоги №17/4-В, за яким Позивач відступив право вимоги за Кредитним договором, укладеним з [PERSON] на користь Державної іпотечної установи. Сторони договору визначили, що положення договору про відступлення права вимоги вступають в силу в день прийняття рішення НБУ про віднесення первісного кредитора (ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») до категорії неплатоспроможних. 17 вересня 2015 року Постановою Національного Банку України за № 612 Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення банку з ринку шляхом введення тимчасової адміністрації Банку. [PERSON] Державною Іпотечною Установою 15.10.2015 року було надіслано Повідомлення про відступлення Прав вимоги, із змісту якого вбачається, що на підставі Договору відступлення права вимоги № 17/4-В, укладеного 11.02.2015 року між ДІУ та Банком, Державна Іпотечна Установа набула всіх прав вимоги за іпотечними кредитами, в тому числі по іпотечному кредиту, в якому позичальником виступає [PERSON], а саме за кожним з наступних договорів: за кредитним договором від 17.04.2007 року № Ф1-07/53512-846, укладеним між Банком та [PERSON], за договором поруки від 17.04.2007 року № 53512п, укладеним між Банком та [PERSON], тобто за тими договорами, які є предметом судового спору у даній справі. За таких обставин, станом на день розгляду справи, позивача по справі визнано неплатоспроможним, а право вимоги від Позивача перейшло до іншої особи (Державної іпотечної установи), яка не є стороною даного спору. Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи вбачається, що право вимоги від позивача перейшло до іншої особи (Державної іпотечної установи), яка не є стороною даного спору, а відтак у позивача відсутні підстави для захисту прав та інтересів, у звязку із передачею даних прав до іншої особи. А. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Отже, не маючи права на стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, у звязку із передачею прав вимоги за цими договорами до іншої особи, позивач є неналежним позивачем у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed