Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-10 00:00:00

На розгляд суду предявлено вказану позовну заяву, в якій АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.07.2015 року в сумі 5500,00 гривень. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 18 липня 2015 року між акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 5500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,6 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком Договір, про що свідчить його підпис у заяві. За посиланням ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] не в повному обсязі сплачував борг за кредитом та відсотки, в звязку з чим утворено заборгованість, у розмірі станом на 24.06.2008 року 18159,63 гривень. Відповідачу неодноразово адресувались повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором, але належну суму до теперішнього часу не повернуто, що змусило ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому порядку захищати свої майнові інтереси. \~ \~ \~ \~Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, представником [PERSON] (діє на підставі довіреності) надано в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 221 ЦПК України заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримано, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Суду повернуто поштові повідомлення № 8530204426650, № 8530204475308 з довідкою УДППЗ «Укрпошта» про неможливість вручення виклику з причини відсутності адресату за місцем реєстрації. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. \~ \~ \~ \~18 липня 2015 року [PERSON] оформив в публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» заяву про відкриття кредитної картки. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказане свідчить, що підписана 18 липня 2015 року [PERSON] анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку складає між сторонами договір, відповідно до умов якого відповідачу публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» надано кредит у розмірі 5500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,60 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання відповідачем заяви засвідчує його ознайомлення та згоду з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також підтверджує його згоду на те, що вказані документи в цілому складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 2.1.1.5.5). У разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п. 2.1.1.5.6). Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту (п. 2.1.1.5.7). Відповідачем було допущено порушення виконання прийнятих на себе договірних зобовязань, за кредитом станом на 24 червня 2018 року було утворено заборгованість в сумі 18159,63 гривень, з яких: 3750,94 гривень тіло кредиту, 3971,80 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 9095,96 гривень нарахована пеня; 500,00 гривень штраф; - 840,93 гривень штраф Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах встановлених договором, а позичальник, зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З аналізу правових норм параграфу 1 глави 71 ЦК України (саме ці положення застосовуються до кредитних відносин) випливає, що кредит надається субєктам кредитування всіх форм власності у тимчасове користування на умовах, передбачених кредитним договором. Закон України «Про банки і банківську діяльність» визначає банківський кредит як будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів із такої суми. ПАТ КБ «ПриватБанк», надавши [PERSON] кредитні кошти за договором № б/н від 18.07.2015 року (тобто виконавши своє основне зобовязання) отримав право на повернення позикових коштів, процентів, а відповідач взяв на себе зобовязання виконання всіх умов договору. Згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється. Укладаючи кредитний договір № б/н від 18.07.2015 року сторонами обговорений розмір відсоткової ставки та порядок її сплати. Так, відповідно до розрахунку суми заборгованості відповідача за кредитним договором, наданого відділом підтримки інформації за кредитними операціями (з урахуванням графіку погашення кредиту) розмір несплачених процентів за користування кредитом станом на 24.06.2018 року дорівнює 3971,80 гривень. Умови кредитного договору в частині зміни розміру відсоткової ставки не переглядались і не змінювались, а тому у суду не має сумніву щодо достовірності нарахованого розміру несплачених процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Нарахування пені на суму простроченої заборгованості відповідача за кредитним договором передбачена п. 1.1.5.21 Умов та правил надання банківських послуг при непогашенні кредиту в строк, встановлений Графіком погашення кредиту. З розрахунку заборгованості вбачається, що загальна сума пені, яка нарахована за період з 28.11.2016 року по 24.06.2018 року складає 9095,96 гривень. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Відповідно до п. 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним договором. ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлено вимоги стягнення з відповідача штраф на загальну суму 1340,93 гривень. З вищевказаного вбачається, що пеня і штрафи нараховані ПАТ КБ «ПриватБанк» за одне й те ж саме порушення - за порушення відповідачем строків виконання зобов'язання, тобто у цьому випадку має місце подвійне стягнення , що законом забороняється. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003 цс-15 від 21.10.2015 р., яка у силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування, - штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Разом з тим, суд вважає не потрібним надавати правову оцінку умовам договору між сторонами щодо покладання на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності в спосіб стягнення неустойки, оскільки до спірних відносин в частині вимог позивача стягнення пені, штрафів підлягає застосуванню положення Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Красноармійськ. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до таких населених пунктів належить м. Красноармійськ Донецької області. Крім того райони проведення АТО були визначені іншими нормативно-правовими актами, зокрема, наказом Служби безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення». Згідно з цим наказом районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Згідно відомостей в паспорті відповідача про адресу реєстрації: [PERSON] є мешканцем м. Покровська (до перейменування м. Красноармійськ) Донецької області. Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Отже, незважаючи на те, що дія Переліку пунктів, де проводиться антитерористична операція розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р була зупинена, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в тому числі і його ст. 2, яка забороняє нарахування штрафних санкцій на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами, підлягає застосуванню, оскільки цей закон не скасований, а також у звязку з тим, що прийняті інші нормативні акти, що визначають райони проведення АТО. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за кредитним договором № б/н від 18.07.2015 року нарахована неустойка (пеня, штрафи) за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків з 28.11.2016 року по 24.06.2018 року. Таким чином є підстави для застосування в цій частині вимог норму ч. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та постановити рішення про відмову в задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] пеню у розмірі 9095,96 гривні, штраф у розмірі 500,00 гривень (фіксована частина), штраф у розмірі 840,93 гривень (процентна складова). Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі задоволення позову на відповідача. Позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково на суму 7722,74 гривень, тобто на 43 % від заявлених вимог (18159,63 гривень / 7722,74 гривень * 100 %), тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, дорівнює 757,66 гривень (1762*43/100).

Outcome: partial