Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Кобеляцького районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві позивач вказував, що відповідно до умов укладеного договору 29.12.2011 р., відповідач, [PERSON] отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто Банк надав відповідачу строковий кредит, однак [PERSON] у порушення умов договору у встановлений строк не проводив чергові платежі, тому станом на 27.09.2017 р. за відповідачем по укладеному договору рахується заборгованість на загальну суму 59246,15 грн., яку позивач прохав суд стягнути із відповідача. Заочним рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.03.2018 р. у справі № 532/1770/17 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] стягнуто із відповідача на корись позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 59246,15 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Ухвалою суду від 16 вересня 2020 року скасовано заочне рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.03.2018 р. по цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 20 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача, адвоката Галушка С.С., в якому вказано, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є безпідставними, оскільки [PERSON] є потерпілим у кримінальному провадженні, в якому засуджено [PERSON] , за те, що він зловживаючи довірою [PERSON] , який повідомив йому пароль від своєї банківської картки здійснив крадіжку коштів із неї, тому прохає в задоволенні позову відмовити. 02 листопада 2020 р. до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла відповідь на відзив, у якому представник АТ КБ «ПриватБанк» прохав позов задовольнити, оскільки саме відповідач зобов`язаний вживати заходів щодо запобігання втраті картки або інформації з неї та саме відповідач відповідальний за всі операції проведенні через пристрої самообслуговування. У подальшому, представник відповідача, адвокат Галушко С.С., подав до суду письмові пояснення від 14.04.2021 р., в яких вказує, що заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] визнає лише в частині тіла кредиту на суму 5328,94 грн. та в частині нарахованих процентів за користування кредитом на суму - 6201,47 грн., так як відповідач не підписував Умови та Правила надання банківських послуг, тарифи банку та Правила користування платіжною карткою. Однак 26.05.2021 р., представник відповідача, адвокат Галушко С.С. подав до суду клопотання, в якому вказав, що письмові пояснення від 14.04.2021 року містять помилку, яка призвела до невірного розрахунку заборгованості, тому прохав дані пояснення не брати судом до уваги та подав уточненні письмові пояснення від 18.06.2021 р., з яких вбачається, що банк безпідставно посилається на такі свої внутрішні документи як «Умови та Правила надання банківських послуг», «Тарифи банку» та «Правила користування платіжною карткою» як на підставу для нарахування заборгованості за процентами та пенею, позаяк не було доведені до відома відповідача як істотні умови кредитного договору при підписанні заяви-анкети. Про це свідчить відсутність підпису відповідача на вказаних документах. Таким чином, наявні у матеріалах справи так звані складові договору приєднання у вигляді витягу із умов та правил надання банківських послуг не можуть служити підтвердженням того, що саме такі умови та правила малися на увазі банком під час укладення договору, оскільки постійно змінювалися і не містять жодних даних про їх існування на момент підписання договору. Тому, договором, який регулював правовідносини між позивачем та відповідачем була лише заява анкета, що мається в матеріалах справи. Однак, заява-анкета не містить умови щодо розміру процентів за користування кредитом. З огляду на вищезазначене вважає, що банк не вірно нарахував заборгованість за тілом кредиту, а заборгованість за процентами взагалі не мав права нараховувати, оскільки вони не передбачені умовами кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, сторона відповідача визнає позов лише в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 844,21 грн., в іншій частині позову прохає відмовити. 23.07.2021 р. від позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшли заперечення на пояснення, в яких вказано, що [PERSON] підписавши анкет-заяву приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг та тарифів банку, тому прохають суд задовольнити їх позов в повному обсязі. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду в судове засідання не з`явився, однак при поданні позовної заяви вказував, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку. Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, до суду не з`явився, однак його представник, адвокат Галушко С.С. подав до суду заяву, у якій прохав позов розглядати без їх участі та задовольнити його частково з підстав зазначених у додаткових письмових поясненнях від 18.06.2021 р. Суд вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.12.2011 р. між АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з [PERSON] , шляхом підписання анкети-заяви б/н, на підставі якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 7). У заяві-анкеті зазначено, що відповідач ознайомлений з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно з наданим банком розрахунком за вказаним кредитним договором станом на 27.09.2017 р. заборгованість відповідача становить 59246,15 грн., яка складається з наступного: - 27109,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 118678,27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 01.03.2011 по 28.09.2018 р. (а.с. 5-7). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним . Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути поточну і прострочену заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. У анкеті-заяві позичальника від 29.12.2011 р. відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування пені і штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з «Тарифів Банку» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», які розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті: www.privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29.12.2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Крім того, суд не бере до уваги обставини, вказані у відзиві на позов представника відповідача, адвоката Галушко С.С., в якому зазначено, що [PERSON] є потерпілим у кримінальному провадженні та кошти із його банківської картки викрала інша особа, однак судом встановлено, що згідно вироку Кобеляцького районного суд Полтавської області від 27 грудня 2016 р. (т.1 а.с. 82-84) [PERSON] самостійно повідомив сторонній особі свій пароль до банківської картки та надав її для користування, тому відповідальність щодо повернення даних коштів покладається на нього Також, судом встановлено, що заборгованість за тілом кредиту становить 12844,21 грн., що є вірним згідно розрахунку наданого представником відповідача - адвокатом Галушко С.С. (т.2 а.с. 7-9). У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Враховуючи вищезазначене, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача, заборгованість у сумі 12844,21 грн. Оскільки позов задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 21,7 % у розмірі 344,00 грн. (1600,00 грн. х 21,7%).

Outcome: partial