Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Наприкінці лютого 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Уточнивши який стверджував, що він є власником ? частини будинку по [ADDRESS]. Вказував, що відповідач [PERSON], яка являється його рідною сестрою, після смерті їх матері постійно почала створювати конфліктні ситуації в сім'ї. Вказував, що сестра вигнала бабусю до тітки в іншу частину будинку, а його почала постійно принижувати, змушували сплачувати якісь кредити, а згодом взагалі не впустила в належну йому частину будинку. Тому він був змушений підшукати собі для оренди квартиру у Борисполі та купити необхідні речі, оскільки його майно залишилось у будинку, доступу до якого він не має, оскільки відповідачі його не впускають. Тому він звернувся до суду, оскільки його протиправно позбавили права користуватись належною йому ? частиною будинку та просив вселити його у вказаний будинок, зобов'язавши відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні належною йому частиною будинку, а також відшкодувати заподіяну шкоду. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів заперечили проти позову, вважали, що жодних перешкод позивачу відповідачі не чинять, він має доступ до частини будинку, яка йому належить, тому слід відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області 03 листопада 2009 року, зареєстроване в реєстрі №2-1938 після смерті матері [PERSON](а.с.7). Власницею, що володіє іншою частиною вказаного житлового будинку є сестра позивача - [PERSON] Вказаний факт не заперечується сторонами. Позивач стверджував, що за життя матері в частині житлового будинку, яка їй належала, та де проживала бабуся, мама, він та сестра, а також чоловік сестри - був встановлений певний порядок користування житлом. При оформленні спадщини після смерті матері, бабуся відмовилась від своєї частки майна на користь позивача та відповідачки, але залишилася проживати разом з позивачем, продовжуючи вести спільне господарство. Відповідачі та двоє їхніх дітей, також, проживають в спільному будинку, але в іншій частині цього будинку. Позивач вказував, що ще за життя матері відповідачка [PERSON], постійно створювала конфліктні ситуації в сім'ї, а в березні 2010 року вигнала бабусю жити до тітки. Після переїзду бабусі Відповідачі забрали собі всі житлові кімнати, які вони разом отримали в спадок. Позивач вказував, що у відповідачка мала на меті позбавити його права проживати в будинку, тому постійно провокувала зі ним сварки, принижувала, змушувала сплачувати якісь кредити, і в решті решт, не впустила в будинок. З пояснень сторін по справі дійсно вбачається, що 25 жовтня 2013 року позивача не було допущено до будинку і з даного приводу [PERSON] звертався до органів міліції. Висновком від 30 жовтня 2013 року проведено перевірку по факту звернення [PERSON], щодо недопущення сестрою [PERSON] його до спільного помешкання. Рекомендовано заявнику звертатись до суду. Вказаний Висновок приєднаний в судовому засіданні до матеріалів цивільної справи. З показів свідка [PERSON] вбачається, що остання зустрічалась з позивачем, коли він знаходився у храмі в Києві. Вони зустрічались на Печерську та розмовляли. Вказувала, що позивач хотів поступати на навчання в Одеську семінарію. Про події, що трапились 25 жовтня 2013 року свідок знає тільки з чужих слів. Особисто при цьому присутньою вона не була. Інший свідок - [PERSON] повідомила суду, що позивач насправді не п'є, як то стверджують відповідачі - його сестра з чоловіком. Свідок вказувала про те, що сестра [PERSON] постійно говорила, що Костя їм заважає, тому він двічі ночував у неї, а її чоловік допоміг знайти позивачу кімнату в будинку і вони заплатили за два місяці по 1000 гривень. Вказувала, що позивач [PERSON] ще досі живе на орендованій квартирі, оскільки його не хоче бачити сестра вдома. Угода про найм квартири не укладалась. Свідок також вказала, що позивач має доступ до своєї частини будинку через її хвіртку, однак рідна сестра не хоче його там бачити, чинить перешкоди та бажає вижити того. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тому, аналізуючи всі наявні у справі докази суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині наявності у того перешкод на проживання у належній йому ? частині будинку. Що стосується вимог позивача про вселення того у вказану частину будинку, то у справі не міститься доказів того, що [PERSON] був саме виселений з цього будинку, тому в цій частині позовних вимог належить відмовити. Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч.2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з вимогами ч.3 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Позивач у позові зазначає, що Відповідачі свідомо перешкоджають йому проживати в частині будинку, співвласником якого він є, створили умови, за яких той фактично став безхатченком. Тому він змушений був орендувати квартиру та сплачувати за неї щомісячно 1000 гривень. Окрім того позивач вказує, що він не мав доступу до свого помешкання, тому в орендовану квартиру він змушений був купити деякі побутові товари, а також одяг для себе. На підтвердження чого надав суду деякі квитанції про купівлю цих товарів. Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. В матеріалах справи відсутні докази витрачання позивачем коштів на оренду квартири. Окрім того, у справі також відсутні докази необхідності купівлі товарів на які позивач надав квитанції про їх придбання. Це пояснюється тим, що свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач фактично мав доступ до свого помешкання через її прохід, однак сестра його не хотіла бачити там. Тому він змушений був проживати у іншому місці, а його речі перебували в будинку. Стосовно відшкодування шкоди за придбання інших речей, то суду не було надано жодних доказів про їх придбання. Тому в частині відшкодування матеріальної шкоди позивачу суд вважає за необхідне відмовити за недоведеністю позовних вимог. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Матеріалами справи доводиться, що 25 жовтня 2013 року позивача фактично не було допущено до належної йому 1/2 частини помешкання, чим порушено його конституційні права. Аналіз зазначених норм цивільного законодавства дозволяє дійти висновку, що Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, однак, на думку суду, заявлене відшкодування моральної шкоди є завищеним, а тому підлягає частковому задоволенню, в розмірі 500 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial