Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно позову, відповідно до укладеного договору б/н від 14.10.2010 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 8300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку». У звязку із невиконанням зобовязань по погашенню кредиту, заборгованість відповідача станом на 30.11.2015 року складає: заборгованість за кредитом 6003,27 грн., проценти за користування кредитом 7252,10 грн., заборгованість по пені та комісії - 200 грн., а також відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил наданні банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 672,77 грн., а всього 14628,14 грн. Позивач просить стягнути вказану заборгованість з [PERSON], а також понесені судові витрати в розмірі 1378 грн. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, зазначив у п.3 резолютивної частини позову прохання про розгляд справи у відсутності представника позивача. Також представник позивача надав заяву, згідно якій представити оригінал кредитного договору можливості немає, просить прийняти рішення на підставі наявних доказів. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував та показав, що його довіритель [PERSON] в 2011 році отримував у ПАТ КБ «Приватбанк» зарплатні картки на своє імя, для цього надавав в банку копію свого паспорта громадянина України, але при цьому не підписував жодних кредитних договорів. Таким чином, [PERSON] в кредитні правовідносини з ПАТ КБ «Приватбанк» не вступав, зокрема договору б/н від 14.10.2010 року не укладав. Підпис від імені [PERSON] анкеті-заяві, яка представлена позивачем у виді ксерокопії, позивачу не належить. З огляду на відсутність у позивача оригіналу договору, існування якого позивач заперечує, а проведення судової почеркознавчої експертизи по ксерокопії неможлива, претензії банка до [PERSON] вважає необґрунтованими, у звязку з чим просить в позові відмовити. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши надані заяви та докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України. Згідно ст.1050 ЦК України наслідками порушення кредитного договору є зобовязання позичальника сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України та проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Незважаючи на наведене, вимоги позову про стягнення заборгованості з [PERSON] задоволенню не підлягають з інших підстав, а саме Згідно ст.10 ч.1, ст.11 ч.1 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.10 ч.3, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 60 ч.4 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.179 ч.1 ЦПК України). Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ч.1 ЦПК України передбачено, що належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.64 ч.2 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Згідно зі ст.138 ЦПК України оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням особи, яка їх подала, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу. Відповідно до ст.10 ч.4 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів. За правилами ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Так, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» доказує заявлені вимоги до боржника [PERSON], посилаючись на кредитний договір б/н від 14.10.2010 року, в підтвердження чого надав ксерокопію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Привал надання банківських послуг в Приватбанке від 14.10.2010 року, складену та підписану від імені [PERSON], довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, ксерокопію паспорта громадянина України [PERSON] (а.с.5-32). Відповідач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] у судовому засіданні не визнав факту кредитних правовідносин та, скориставшись правами, передбаченими ст.ст.10, 11, 27, 64 ч.2, 137 ЦПК України, заявив клопотання до суду від 26.04.2016 року про витребування оригіналу кредитного договору. Підставою для кредиту є письмовий договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між фінансовою установою (кредитодавцем) та позичальником, обсяг зобовязань кожного, строк дії, умови припинення. Отже, у відповідності до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України банк є стороною, яка несе обовязок доказування виникнення зобовязальних правовідносин та на яких умовах вони виникли з наданням доказів у відповідності до вимог ст.ст.57, 58, 64, 138 ЦПК України. Ухвалою суду від 26.04.2016 року був витребуваний оригінал кредитного договору, зокрема Заяви позичальника, однак вказана вимога суду позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» не виконана, що підтверджується у судовому засіданні листом представника позивача [PERSON] від 18.05.2016 року, згідно якому надати оригінал договору можливості не має, оскільки він не зберігся. Враховуючи наведене, а також те, що наявна в матеріалах справи ксерокопія кредитного договору не відповідає вимогам ст.ст.59, 64, 138 ЦПК України, інших доказів позивачем не надано, та з огляду на заперечення відповідача [PERSON], суд вважає неможливим зробити беззаперечний висновок щодо підстав виникнення прав та обовязків між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], у звязку з чим вимоги банка до відповідача не можуть бути задоволені. Таким чином, в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 14.10.2010 року слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 1378 грн. (а.с.1), йому не відшкодовуються.

Outcome: dismissed