Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи свій позов тим, що 21 липня 2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № SME0015058-1 (далі кредитний договір), відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 190 073,49 грн. З метою забезпечення належного виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором 29 червня 2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна № SME0015058/5-1 (далі договір застави), за яким було передано в заставу автомобіль «OPEL OMEGA», червоного кольору, 1994 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 17 лютого 2016 року має заборгованість в сумі 230 306,22 грн. ПАТ «Альфа-Банк» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», з початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та стягнути судові витрати по сплаті судового збору. До початку розгляду справи по суті [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк», в якому просив визнати зобовязання, що виникло з договору застави рухомого майна № SME0015058/5-1 від 29 червня 2010 року, укладеного між ним та ПАТ «Альфа-Банк», таким, що припинило свою дію з підстав, передбачених ЦК України для договорів поруки, та стягнути судові витрати по сплаті судового збору. Представник ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не зявився, одночасно з подачею до суду первісного позову подав клопотання, в якому просив розгляд справи у всіх судових засіданнях проводити без участі представника Банку на підставі наявних доказів та матеріалів, зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» не визнав, вимоги за зустрічним позовом підтримав з мотивів, які зазначені в зустрічній позовній заяві, пояснив, що у 2013 році він повідомляв банк про втрату заставного майна, приїжджав у банк, писав відповідні пояснення. Незважаючи на це банк звертається до нього з цим позовом. Він вважає, що банку спочатку необхідно звернутися безпосередньо до [PERSON], а потім уже до нього (відповідача). Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. Суд проводить розгляд справи у відсутності представника ПАТ «Альфа-Банк» та третьої особи [PERSON] за наявними у справі доказами. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON], вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 21 липня 2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № SME0015058-1, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 190 073,49 грн. строком на 30 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30% річних, що підтверджується копією зазначеного договору (а.с. 4-5). З копії статуту ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 39-40) вбачається, що ПАТ «Альфа-Банк» є правонаступником усіх прав і зобовязань ЗАТ «Альфа-Банк». 29 червня 2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна № SME0015058/5-1, за яким [PERSON] виступив майновим поручителем за виконання [PERSON] зобовязання, що виникло на підставі кредитного договору № SME0015058-1 від 21 липня 2009 року, надав у заставу ПАТ «Альфа-Банк» належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СВС 016384 автомобіль марки «OPEL», модель «OMEGA», тип легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) WOL000026R1136816, червоного кольору, 1994 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується копією зазначеного договору (а.с. 15-17). Пунктом 2.2 Договору застави встановлено, що максимальний розмір вимог заставодержателя до боржника, що забезпечується заставою згідно з цим договором, складає 190 073,49 грн. Відповідно до п. 3.3 Договору застави заставна вартість предмету застави визначена сторонами в сумі 51 513,15 грн. Пунктом 3.1 Договору застави визначено, що заставою забезпечується виконання [PERSON] зобовязання, що виникло на підставі кредитного договору № SME0015058-1 від 21 липня 2009 року або може виникнути на підставі нього в майбутньому, відповідно до якого заставодержатель має право вимагати, а боржник повинен виконати наступні обовязки: повернути борг згідно з кредитним договором, сплатити відсотки за його користування, а також неустойку в розмірах та у випадках, передбачених кредитним договором. Відповідно п. 6.1 Договору застави заставодержатель набуває право звернення на предмет застави у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою згідно з цим договором. Пунктом 7.3 Договору застави встановлено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою заставодержателя, і діє до припинення зобовязання, забезпеченого заставою згідно з цим договором. Відповідно до п. 7.4 Кредитного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами при умові наявності відтиску печатки Кредитора, і діє до повного виконання обовязків позичальником за цим договором, у тому числі повернення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, сплати комісії (за їх наявності), сплати пені (штрафних санкцій). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] порушив взяті на себе зобовязання щодо погашення заборгованості за Кредитним договором, внаслідок чого, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 21; 22-35), станом на 17 лютого 2016 року загальна заборгованість [PERSON] за Кредитним договором складає 1 558 959,27 грн., де: 156 809,31 грн. заборгованість за кредитом, 73 496,91 грн. заборгованість за нарахованими відсотками та 1 328 653,05 грн. заборгованість за пенею за прострочення платежу. З матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» направляло [PERSON] та [PERSON] вимогу про повернення кредиту із зазначенням загальної суми заборгованості, платіжних реквізитів для погашення заборгованості, пропозиції добровільно передати предмет застави для подальшої реалізації в рахунок погашення заборгованості за кредитом. [PERSON] та [PERSON] було попереджено, що у разі невиконання зазначених вимог ПАТ «Альфа-Банк» буде звертати стягнення на предмет застави у судовому порядку, що підтверджується копією вимоги (а.с. 37). В силу ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Статтею 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу», ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобовязань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Відповідно до ч. 6, 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Порядок звернення стягнення на заставне майно визначений ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. За таких обставин суд приходить до висновку, що ПАТ «Альфа-Банк» набуло право звернення стягнення на предмет застави згідно договору застави рухомого майна № SME0015058/5-1 від 29 червня 2010 року, позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» обґрунтовані на законі, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Доводи [PERSON] в тій частині, що ПАТ «Альфа-Банк» не має права звертатися до нього, як майнового поручителя, з цим позовом не звернувшись перед цим безпосередньо до [PERSON], як боржника за кредитним договором, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать чинному законодавству. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві. Зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк» не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про заставу» майновий поручитель є заставодавцем. Відповідно до ст. 546 ЦК України застава та порука є різними видами забезпечення виконання зобов'язання, а тому норми, що регулюють поруку (ст.ст. 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2012 року у справі № 6-1805ск12. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду ПАТ «Альфа-Банк» сплатило судовий збір в сумі 3 454,59 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 1). Вказаний судовий збір підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Outcome: approved