Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є правонаступником ВАТ АБ «Укргазбанк», яким 08.09.2008 року укладено Кредитний договір № ЧОУ/37-п/08/Д із [PERSON] За умовами кредитного договору Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 499000 доларів США на строк до 07.09.2023 року. Зобов`язання за кредитним договором забезпечено порукою. 08.09.2008 року між Банком та [PERSON] укладено договір поруки за № ЧОУ/37-п/08/Д-р1 та із [PERSON] договір поруки за № ЧОУ/37-п/08/Д-р2. Відповідач [PERSON] не виконує зобов`язання за кредитним договором і загальна сума заборгованості станом на 21.02.2013 року становить 591669,56 доларів США та 1489013,17 гривень, в тому числі: 364204 доларів США - сума, що достроково стягується по кредиту, 134794,93 доларів США - заборгованість по кредиту, 92670,63 доларів США заборгованість по процентам за період з 10.01.2009 року по 21.02.2013 року, 767320,42 гривень - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах позовної давності, 721692,77 гривень - пеня за несвоєчасну сплату процентів в межах строку позовної давності, які просив стягнути солідарно з відповідача. В ході розгляду справи представник позивача змінила позовні вимоги, просила стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, яка станом на 28.04.2014 року становить 794024,06 доларів США та 3790150,81 гривень, в тому числі: 324052 доларів США - сума, що достроково стягується по кредиту, 174946,93 доларів США - заборгованість по кредиту, 5875,33 доларів США заборгованість по процентам за період з 11.04.2014 року по 28.04.2014 року, 289149,40 доларів США - заборгованість по процентам прострочена, 1537086,95 гривень - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах позовної давності, 1253063,86 гривень - пеня за несвоєчасну сплату процентів в межах строку позовної давності. Вказувала також, що в п. 5.8. Кредитного договору також передбачено строк позовної давності в три роки. Посилається на ч.1,3, абз.2 ч.5 ст. 261, ч.1 ст. 264 ЦК України, п.п. 42.- 4.4 постанови Пленум Вищого господарського суду України №10 від 29 травня 2013 року, що відповідні дії боржника свідчать про визнання боргу, а отже про переривання строку позовної давності, зокрема відповідач [PERSON] зверталась із заявами про відстрочку сплати боргу 13.11.2009 року та про реструктуризацію боргу 02.07.2010 року та 02.11.2011 року, тому безпідставним є твердження представника відповідача про застосування строку позовної давності. Зазначала також, що згідно п.1.5. Договору від 08.09.2008 року кредит надавався [PERSON] для придбання нежитлової будівлі -торгово-побутового комплексу та земельної ділянки по [ADDRESS] Вижницького району Чернівецької області. Відповідно кредитні кошти були використані не в споживчих, а комерційних цілях, на потреби, пов'язані із підприємницькою діяльністю, тому положення цього Закону не можуть застосовуватись до даних правовідносин. Пунктом 1.1 Кредитного договору визначено проценти в розмірі 15,0 % річних за користування кредитом. Відповідно до п.3.1.10 Кредитного договору, на залишок простроченої заборгованості за кредитом Банк зобов'язується нараховувати проценти, виходячи із процентної ставки зазначеної у п.1.1 (15.0 %) збільшеної на 1 (один) %, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості (16,0 %). У зв'язку з порушенням позичальником [PERSON] умов договору по сплаті чергових платежів на прострочену заборгованість і було нараховано 16%, що є відповідною умовою кредитного договору , а не «підвищенням процентної ставки.» 16.01.2009 року, 12.02.2009 року на адресу [PERSON] та поручителів було направлено лист-попередження про наявність простроченої заборгованості, необхідність її сплати та застосування до них підвищеної відсоткової ставки на рівні 16,0 % річних. Тому у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково, просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення простроченої суми основного боргу за період з 10.04.2009 року по 10.04.2010 року на загальну суму 37284 доларів США. Також, представник відповідача [PERSON] пред'явив зустрічний позов до ПАТ «Укргазбанк» в особі відділення «Чернівецьке обласне управління» АБ «Укргазбанк» про визнання недійсним підвищення процентної ставки по кредитному договору. Вимоги обґрунтовує тим, згідно п.1.1 Кредитного Договору банк надає Позичальнику кредит зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 15.0 % річних. З грудня 2008 року процентна ставка по Кредитному договору збільшилась до 16%., про що стало відомо у травні 2013 року у зв'язку із зверненням ПАТ Укргазбанк» до суду про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Пунктом .4.1 Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Позичальником умов цього договору ( у т.ч. несвоєчасного виконання грошових зобов'язань) Банк має право на свій розсуд внести зміни/доповнення до цього Договору в односторонньому порядку (внести зміїні до умов зобов'язань свої та/або Позичальника), включаючи зміну Позичальнику процентної ставки за користування кредитом та встановлення її на рівні 16% річних. Письмові зміни набиратимуть чинності лише із спливом 7-денного терміну з дня надіслання Банком Позичальнику письмового попередження про внесення в односторонньому порядку змін. Відповідно до п.4.2 Кредитного договору сторони домовились, що необхідним та достатнім доказом надіслання Банком Позичальнику письмового попередження про внесення змін до цього Договору в односторонньому порядку та самих письмових змін до цього Договору, що вносяться банком згідно цього розділу в односторонньому порядку, є поштова квитанція (касовий /фінансовий чек) поштового відділення про прийняття від Банку поштових відправлень-рекомендованих листів з описом вкладення на адресу позичальника. Будь-яких повідомлень [PERSON] не отримувала. З підстав, передбачених п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» просив визнати недійсним збільшення ПАТ «Укргазбанк» з 01.12.2008 року в односторонньому порядку процентної ставки з 15% до 16% за кредитним договором № ЧОУ/37-п/08/Д від 08.09.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» 'в особі відділення «Чернівецьке обласне управління» АБ «Укргазбанк» та [PERSON], та зобов'язати ПАТриство «Укргазбанк» здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору з урахуванням процентної ставки 15%. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не повідомивши причини неявки та не подавши заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не повідомивши причини неявки та не подавши заяви про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений строк відповідно до умов договору. При порушені зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статті 610,611,612 ЦК України передбачають правові наслідки порушення зобов`язання. Згідно ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Встановлено, що між ВАТ АБ «Укргазбанк, правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та відповідачем [PERSON] 08.09.2008 року укладений Кредитний договір № ЧОУ/37-п/08/Д. За умовами кредитного договору Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 499000 доларів США на строк до 07.09.2023 року. Зобов`язання за кредитним договором забезпечено порукою: 08.09.2008 року між Банком та [PERSON] укладено договір поруки за № ЧОУ/37-п/08/Д-р1 та із [PERSON] договір поруки за № ЧОУ/37-п/08/Д-р2. Згідно розрахунку заборгованості станом на 28.04.2014 року загальна сума заборгованості становить 794024,06 доларів США та 3790150,81 гривень, в тому числі: 324052 доларів США - сума, що достроково стягується по кредиту, 174946,93 доларів США - заборгованість по кредиту, 5875,33 доларів США заборгованість по процентам за період з 11.04.2014 року по 28.04.2014 року, 289149,40 доларів США - заборгованість по процентам прострочена, 1537086,95 гривень - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах позовної давності, 1253063,86 гривень - пеня за несвоєчасну сплату процентів в межах строку позовної давності. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Стосовно заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності до заявлених вимог про стягнення простроченого основного боргу за період з 10.04.2009 року по 10.04.2010 року у розмірі 37284 доларів США суд виходить з наступного. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Аналіз правових норм, зокрема, ст.ст.536, 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк по 07 вересня 2023 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 13 квітня 2009 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся 17 травня 2013 року, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і майбутні платежі. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч.1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У даній справі встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За умовами договору (п.3.3.3, п.3.3.4) погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця з 1 по 10 число, починаючи з квітня місяця 2009 року, Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Як встановлено судом, обставиною, яка стала підставою для звернення 17 травня 2013 року ПАТ АБ «Укргазбанк» до суду з позовом про дострокове повернення кредиту виявився факт порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, а саме: припинення ним 13 квітня 2009 року передбачених договором виплат з погашення чергового платежу за кредитом та процентів за користування кредитом. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Аналогічні положення містяться у з п. 3.2.5 та п. 3.2.6 Кредитного договору, відповідно до яких банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту або кредиту разом із розрахованими процентами у разі, зокрема, затримання сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 5.8 Кредитного договору строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в три роки, в тому числі по поверненню: процентів за користування кредитом та суму заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків, понесених Банком під час виконання умов цього договору. У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1 ст. 264 ЦК України), у кожному випадку встановлюється, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідач [PERSON] зверталась із заявами до Укргазбанку про відстрочку сплати боргу 13.11.2009 року та про реструктуризацію боргу 02.07.2010 року та 02.11.2011 року, що свідчить про вчинення нею таких дій, що свідчать про визнання боргу, тому є твердження представника відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає безпідставними. Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.01.2014 року позов [PERSON] до ПАТ «Укргазбанк» про визнання договору поруки припиненим задоволено. Визнано таким, що припинив свою дію договір поруки № ЧОУ/37-п/08/Д-р2 від 08.09.2008 року, укладений між ПАТ «Укргазбанк» та [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 03.04.2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.01.2014 року залишено без змін. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.06.2014 року позов [PERSON] до ПАТ «Укргазбанк» про визнання договору поруки припиненим задоволено. Визнано таким, що припинив свою дію договір поруки № ЧОУ/37-п/08/Д-р1 від 08.09.2008 року, укладений між ПАТ «Укргазбанк» та [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 06.08.2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.06.2014 року залишено без змін. Зважаючи на вищенаведені та встановлені судом обставини, вимоги позивача являються частково обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості лише з боржника. Стосовно вимог по зустрічному позову, суд виходить з наступного. Згідно із п.4.1 Кредитного договору сторонами досягнуто згоди щодо сплати процентів за наданий кредит у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору (в тому числі, несвоєчасного виконання грошових зобов'язань з простроченням їх виконання більше, ніж на один робочий день), що випливають з цього договору, а саме несплати процентів або несвоєчасного повернення кредиту або його частини, виходячи із підвищеної процентної ставки в розмірі 16 % річних. Ураховуючи, що сторони передбачили умови іншої фіксованої процентної ставки та обставини, за якими вона застосовується, то відповідно до ст.640 ЦК України вважається, що момент досягнення домовленості настав. Зокрема, за змістом п.4.1 Кредитного договору визначено розмір процентів за користування кредитом 16% річних за обставин несплати процентів або несвоєчасного повернення кредиту або його частини, в тому числі несвоєчасне виконання грошових зобов'язань з простроченням їх виконання більше, ніж на один робочий день. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз.3 п.28 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному ч.6 ст. 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст. 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (не укладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. 16 січня 2009 року на адресу [PERSON] та поручителів було направлено лист-попередження №346/08-12, в якому вони повідомлялись про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 6 416,28 дол. США, необхідність її сплати та застосування до них підвищеної відсоткової ставки на рівні 16,0 % річних. Вказаний лист [PERSON] отримала особисто під розписку. 12 лютого 2009 року повторно на адресу [PERSON] та поручителів було направлено лист-попередження №346/08-52 з розрахунком заборгованості, про наявність простроченої заборгованості та застосування підвищеної відсоткової ставки на рівні 16,0 % річних. Відповідачем [PERSON] після застосування підвищеної відсоткової ставки у зв'язку з несплатою зобов'язань по кредитному договору, продовжувались вноситись платежі по погашенню прострочених процентів, нарахованих уже по підвищеній процентній ставці, вона неодноразово зверталась до Банку із заявами про відстрочку та про проведення реструктуризації кредитної заборгованості, в яких визнавала суму прострочених процентів по підвищеній ставці. Тому заявлені вимоги по зустрічному позову суд не вважає обґрунтованими. Враховуючи наведене, ст.ст. 252-258, 261, 509, 526, 527, 530, 533, 536, 549, 551, 559, 610, 611, 612, 614, 616, 625, 626, 629, 632, 1048, 1049, 1050, 1051, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial