Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

ПАТ Державний експортно-імпортний банк України» (далі Банк) у серпні 2015 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 22.12.2014 року між Банком та відповідачем було укладено договір про відкриття в рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії №8232816614ГМ/2015-01, на підставі якого [PERSON] отримав кредит у вигляді кредитного ліміту в сумі 2000 гривень на платіжну картку, зі сплатою 30% річних за користування кредитом та строком повернення до 28.11.2017 року. Однак відповідач свої зобовязання за договором не виконує, своєчасно суми щомісячної виплати по кредиту та процентах не вносить, внаслідок чого станом на 31.07.2015 року існує заборгованість за кредитним договором у сумі 2099,77 гривень, з яких заборгованість за кредитом 1808,39 гривень, заборгованість за процентами по користуванню кредитом 291,38 гривень, яку позивач просив стягнути на свою користь із [PERSON]. У судове засідання представник позивача надав письмову заяву у якій підтримав у повному обсязі позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Додатково зазначив, що станом на 02.12.2015 року розмір заборгованості [PERSON] за договором від 22.12.2014 року не зменшився. Справу розглянуто за відсутності [PERSON], повідомленого про час та місце судового засідання шляхом направлення судових повісток про виклик за зареєстрованим у встановленому місцем проживання відповідача, стосовно якого суд не має відомостей про причину неявки, та відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд оголосивши заяву представника позивача, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 22.12.2014 року [PERSON] звернувся до Банку із письмовою заявою про відкриття кредитної лінії в сумі 2000 гривень до карткового рахунку №8232816614 (а.с.7). 22.12.2014 року між Банком та [PERSON] укладеного Договір про відкриття в рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії №8232816614ГМ/2015-01, згідно якого Банк відкриває [PERSON] кредитну лінію в межах 2000 гривень на строк до 28.11.2017 року, для проведення операцій із застосування картки, а [PERSON] зобовязується повернути Банку кредит та сплатити 30% річних за користування кредитом (а.с. 8-13). Відповідно до розрахунків позивача, проти яких відповідач не надав будь-яких заперечень (а.с. 16-20), станом на 31.07.2015 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором від 22.12.2014 року у сумі 2099,77 гривень, з яких заборгованість за кредитом 1808,39 гривень, заборгованість за процентами по користуванню кредитом 291,38 гривень. При цьому єдине погашення заборгованості за кредитом було здійснено відповідачем 26.01.2015 року в сумі 187, 88 гривень. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобовязаний повернути кредитодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст. 1048 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням) то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати процентів належних йому. За таких обставини, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що між сторонами 22.12.2014 року укладено договір про надання банківських послуг, умови якого щодо погашення заборгованості за кредитом та процентами [PERSON] належним чином не виконані, а отже заборгованість у сумі 2099,77 гривень підлягає стягненню із [PERSON] на користь Банку. Своїх заперечень проти позову, та доказів, які б підтверджували такі заперечення відповідач суду не надав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 1048-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: approved