Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Начальник Департаменту Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ‹‹ПРИВАТБАНК›› [PERSON], який представляє інтереси позивача на підставі відповідної довіреності від 26.12.2016 року, діючи в інтересах позивача звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 20201,59 грн. за кредитним договором № б/н від 24.12.2010 року, яка складається з наступного : 8216,00 грн. тіло кредиту; 3444,70 грн. відсотки за користування кредитом; 6152,72 грн. пеня за прострочене зобовязання; 950,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 1000 грн.; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500,00 грн. штраф ( фіксована частина ); 938,17 грн. штраф ( процентна складова ), а також судові витрати у розмірі 1378 грн.. З позовної заяви виходить, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву № б/н від 24.12.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку ( www.privatbank.ua; або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком ). При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування у позивача, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», на підставі яких відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Під борговими зобовязаннями сторони узгодили зобовязання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнт, що зазначено в п. 2.1.1.12.1 «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідач на підставі п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 «Умов та правил надання банківських послуг», а у разі невиконання зобовязань за договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6 даних Умов, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту ), оплатити винагороди банку. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України [PERSON] зобовязання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 13.09.2016 року має заборгованість в розмірі 20201,59 грн.. На даний час [PERSON] продовжує ухилятись від виконання своїх зобовязань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». На підставі викладеного, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору № б/н від 24.12.2010 року в розмірі 20201,59 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 18 жовтня 2016 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який представляє інтереси ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі відповідної довіреності від 29.12.2016 року № 8224-К-О, у повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві, та посилаючись на ці обставини обґрунтовував заявлений позов. Вказав, що станом на грудень 2010 року кредитний ліміт на картковому рахунку відповідача складав 3500 грн.. В послідуючому кредитний ліміт збільшувався і станом на 06.08.2011 року склав 8700 грн.. Цей ліміт був повністю використаний відповідачем і це підтверджує виписка з картки [PERSON] за період з 24.12.2010 року по 13.09.2016 року. Зазначив, що до розрахунку заборгованості відповідача також були включені страхові платежі по договору страхування кредитного ліміту. Щодо зміни банківських умов відповідач повідомлявся банком або телефонним дзвінком або SMS-повідомленням. Мінімальною сумою платежу являється та сума, яку має сплатити відповідач для того, щоб безвідсотково користуватися кредитом. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні предявлений позов визнав частково та вважав, що сума заборгованості має визначатись та обраховуватись банком виходячи з суми 2000 грн., оскільки це саме та сума кредиту, яку він оформлював у банку. З оголошених відповідачем в судовому засіданні письмових заперечень на позов ( а.с. 125-127 ) вбачається, що з предявленим позовом він не погоджується, оскільки в анкеті-заяві чітко вказана сума 2000 грн., яку він дійсно брав у банку і чого не заперечує. Про суму кредиту в розмірі 8700 грн. ніде не йдеться. Позивачем не надано жодного документу, який би міг підтвердити надання йому саме суми 8700 грн.. Також не існує і жодного документу, який би міг підтвердити, що його коли-небудь повідомляли, що кредит може бути збільшений до такої суми. Крім того, зі всього переліку документів ( анкета-заява, умови, тарифи та правила ) йому для підпису та ознайомлення надавалась лише анкета-заява, інші документи у письмовому вигляді йому не надавались, а тому він і надалі необізнаний про умови кредитування. Оскільки лише всі разом перераховані банком документи могли б складати договір в цілому, то відповідно відсутні будь-які підстави вважати кредитний договір укладеним в належній письмовій формі, як того вимагає закон ( ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 1055 ЦК України ). Тільки після підписання ним разом анкети заяви, умов, тарифів та правил вони могли б становити договір. Так як такі документи йому на підпис не надавались, відповідно письмового договору між ним та банком не існує. Також він не погоджується з нарахуванням йому штрафних санкцій, які нараховувались йому з суми 8700 грн., яку він ніколи не брав у банку, та їх нарахування проводилось починаючи з 2001 року, що прямо суперечить вимогам закону про строк позовної давності для стягнення штрафних санкцій в 1 рік ( ч. 1 п. 2, п.п. 1 ст. 258 ЦК України ). Також посилається на норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка прямо забороняє включення в договори несправедливих щодо споживача умов. Пункт 5 вказаної норми прямо забороняє встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації ( понад 50 % вартості продукції ) у разі невиконання ним ( споживачем ) зобовязань за договором. Також вважає, що нараховані позивачем санкції складаються сукупно з подвійного стягнення пені та подвійного нарахування штрафних санкцій, що в підсумки фактично означає чотирикратне обкладення штрафними санкціями тіла кредиту, що прямо заборонено виходячи з положень ст. 61 Конституції України. Щодо стягнення з нього страхових платежів по страховому договору, то ніяких договорі страхування він з банком не укладав і при оформленні анкети-заяви ні про яке страхування його ніхто не повідомляв і ніяких документів щодо цього йому не надавали. Він не заперечує факту отримання ним від банку 2000 грн. і необхідності повернення цієї суми кредиту. З огляду на те, що фактично договір з банком не є укладеним ( через недотримання банком обовязкової письмової форми ), вважає, що в разі необхідності визначення штрафних санкцій за прострочення повернення ним 2000 грн. можливе застосування ст. 625 ЦК України, за якою відповідальність допустима у вигляді нарахування 3-х відсотків річних з врахуванням індексу інфляції. Таким чином, предявлений позов відповідач визнає частково, а саме в сумі 2000 грн., в іншій частині позову просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Також зауважив, що особисто він не контролював всі перебіги грошових коштів по його картковому рахунку, а просто користувався карткою. Не виключає, що можливо йому надходили SMS-повідомлення про збільшення кредитного ліміту, але він цього не памятає. Також він не оспорює факту складення і підписання ним анкети-заяви і підтверджує, що всі ті дані, які вказані в цій анкеті заяві, відповідають дійсності. Карткою він перестав користуватися восени 2015 року. Також зазначив, що ніяких договорів страхування кредитного ліміту з банком він не укладав і не підписував, ніяких повідомлень йому з цього приводу від банку не надходило. Суд, зясувавши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог та заслухавши пояснення учасників судового засідання з цього приводу, дослідивши в судовому засіданні усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З дослідженого в судовому засіданні кредитного договору № б/н від 24.12.2010 року встановлено, що він складається з анкети - заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та укладений між останнім ( позичальник ) та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ( кредитор ). Ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] зазначив про своє бажання отримувати послуги з використання платіжної картки кредитка «Універсальна». При цьому в анкеті - заяві [PERSON] своїм власноручним підписом підтвердив той факт, що він згоден з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також [PERSON] своїм підписом підтвердив, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, відповідач зобовязався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» www.privatbank.ua ( а.с. 13, 177 ). З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що відповідач [PERSON] 24.12.2010 року був ознайомлений з умовами кредитування, в тому числі з пільговим періодом, базовою щомісячною відсотковою ставкою, розміром щомісячних платежів, строком внесення щомісячних платежів, розміром комісії за зняття готівки та власних коштів, розміром пені за несвоєчасне погашення заборгованості та розміром штрафів при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів. Своїм власноручним підписом [PERSON] підтвердив, що він ознайомився з фінансовими умовами надання платіжної картки «КРЕДИТКА Універсальна» 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за користування кредитними коштами ( а.с. 14, 178 ). У анкеті заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку [PERSON] зазначив бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» в розмірі 2000 грн.. Згідно положень ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У судовому засіданні встановлено і даний факт не заперечував відповідача, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. При цьому формулярами та стандартними формами, як то передбачено ст. 634 ЦК України, у даному випадку і були саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua та згідно яких обслуговувався відповідач. Факт свого ознайомлення з текстом Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифами банку відповідач підтвердив своїм підписом в анкеті заяві від 24.12.2010 року. Також відповідач зобовязався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» www.privatbank.ua. Пункт 1.1.3.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачає право позивача змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту ( кредитного ліміту ) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта ( а.с. 15-48 ). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] вбачається, що 24.12.2010 року відповідачу був встановлений кредитний ліміт на картці в розмірі 3500 грн.. 21.01.2011 року розмір кредитного ліміту було збільшено банком до 4100 грн., 23.02.2011 року кредитний ліміт збільшено до 4900 грн., 20.03.2011 року кредитний ліміт збільшено до 5700 грн., 22.04.2011 року кредитний ліміт клієнту збільшено до 6700 грн., а 06.08.2011 року кредитний ліміт відповідачу було збільшено до 8700 грн. ( а.с. 12 ). Збільшення кредитного ліміту відповідача відбувалось у відповідності з положеннями п. 1.1.3.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг та було прийнято відповідачем, що підтверджується тим фактом, що [PERSON] після збільшення кредитного ліміту продовжував користуватись кредитною карткою і ніяких заперечень з цього приводу до позивача не висував. Факт користування відповідачем кредитною картою та використання кредитних коштів на суму більше 2000 грн. підтверджується відповідною випискою по рахунку [PERSON] ( а.с. 112-124, 143-149 ). З огляду на викладене, судом не приймаються до уваги твердження відповідача про те, що кредитний договір між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не є укладеним через недотриманням банком обовязкової письмової форми, оскільки відповідач при підписанні анкети заяви власноручно своїм підписом погодився з тим, що заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також [PERSON] своїм підписом підтвердив, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які йому надавались для ознайомлення в письмовому вигляді. При цьому всі складові договору ( анкета-заява, памятка, умови та правила надання банківських послуг, тарифи ) були викладені у письмовій формі, а факт збільшення кредитного ліміту до 8700 грн. і його прийняття відповідачем підтверджується відповідними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Щодо посилання відповідача на необґрунтованість нарахування штрафних санкцій, тобто їх нарахування всупереч вимогам закону про строк позовної давності для стягнення штрафних санкцій в 1 рік та положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка забороняє встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації ( понад 50 % вартості продукції ) у разі невиконання зобовязань за договором, слід зазначити наступне. Пункт 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг передбачає, що термін позовної давності щодо вимог банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат банку складає 50 років. Відповідач з цими положеннями Умов та Правил надання банківських послуг погодився і збільшення тривалості позовної давності не суперечить положенням ч. 1 ст. 259 ЦК України. Що ж стосується посилання відповідача на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка однією з несправедливих умов договору визначає встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації ( понад п'ятдесят відсотків вартості продукції ) у разі невиконання ним зобов'язань за договором, то слід зауважити, що до складу заборгованості [PERSON] за кредитним договором входить заборгованість по тілу кредиту, відсоткам, пені та штрафам, та не передбачено стягнення з відповідача суми компенсації за невиконання ним зобовязань за договором. Що стосується вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з відповідача пені та штрафних санкції, які визначені у розрахунку заборгованості за кредитним договором, суд звертає увагу на наступне. Відповідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі ), у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок у строк, протягом якого підлягає виконанню зобовязання. Згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 24.12.2010 року встановлено, що загальна сума заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 13.09.2016 року становить 20201,59 грн, з яких 8216,00 грн. тіло кредиту; 3444,70 грн. відсотки за користування кредитом; 6152,72 грн. пеня за прострочене зобовязання; 950,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 1000 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500,00 грн. штраф ( фіксована частина ); 938,17 грн. штраф ( процентна складова ) ( а.с. 6-11 ). Відповідач в судовому засіданні не надав суду доказів та не довів того, що здійснений ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості за кредитним договором та нараховані відсотки, пеня та штрафи суперечать умовам кредитного договору та зобовязанням, взятим на себе сторонами. Щодо посилання відповідача на необґрунтованість стягнення з нього страхових платежів по страховому договору, то в судовому засіданні знайшов підтвердження факт оформлення [PERSON] послуги «Страхування кредитного ліміту» і даний факт підтверджується дослідженим в судовому засіданні аудіозаписом телефонної розмови з відповідачем під час якої останній особисто погодив оформлення цієї послуги ( а.с. 167, диск з аудіозаписом ). Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] ґрунтуються на законі і заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено 1378 грн. 00 коп. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved