Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з вище зазначеним позовом, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 32 383,15 дол. США та 734 644,54 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору № 8/2006/840-К/286Н від 16.01.2006 року [PERSON] отримав кредит у сумі 24 859,60 дол. США, зі сплатою за користування ним відсотків, проте в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами [PERSON] та [PERSON] договорів поруки № 286Н/4 та № 286Н/3 від 16.01.2006 року, у зв'язку з чим вони є солідарним відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. З урахування викладеного просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 734 644,54 грн. та судові витрати. В свою чергу відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи - [PERSON], [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування своїх зустрічних вимог у позові посилався на те, що кредитний договір від 16.01.2006 року № 8/2006/840-К/286Н підлягає визнанню недійсним, оскільки подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на час розгляду справи є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин - принципу справедливості; умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальнику, як споживачу кредитних послуг. З урахування викладеного, просив суд визнати кредитний договір від 16.01.2006 року № 8/2006/840-К/286Н недійсним в частині п.1.3.2 щодо встановлення плати за управління кредитом із розрахунку 0,5% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом; в частині п. 3.5 щодо порядку прийняття банком виконання позичальником свої зобов'язань по зазначеному договору; в частині п. 3.6 щодо права банку самостійно розподіляти грошові кошти, внесені позичальником на розподільчий рахунок згідно черговості, передбаченої п.3.5. договору або іншої черговості, встановленої на розсуд Банку; визнати кредитний договір від 16.01.2006 року № 8/2006/840-К/286Н, укладений між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] недійсним. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнав в повному обсязі, на задоволенні зустрічних вимог наполягав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» не підлягають задоволенню та зустрічні вимоги [PERSON] також не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 16.01.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/286Н відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 24 859,60 дол. США на умовах визначених кредитним договором, строком до 10.11.2026 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору заборгованість за ним станом на 04.09.2014 року склала 32 383,15 дол. США та 734 644,54 грн., а саме: - заборгованість за сумою кредиту - 24 233,94 дол. США; - заборгованість по процентам - 8 149,21 дол. США; - комісія - 64 330,14 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 639 162,83 грн. - штраф за невиконання зобов'язань за кредитним договором - 31 151,57 грн. В якості забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором 16 січня 2006 року, між Банком - та [PERSON] був укладений договір поруки № 286Н/4, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед Банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що випливають з кредитного договору; та [PERSON] був укладений договір поруки № 286Н/3 відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що випливають з кредитного договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 16 ЦК України, однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки. Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Однак, позивачем не надано оригінал кредитного договору, не надано докази саме видачі кредиту, відсутня деталізація розрахунку заборгованості та докази належного повідомлення боржника щодо здійснення по примусовому стягненню боргу, що у свою чергу перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи. Таким чином, вищевикладене не дає суду підстав для задоволення позову ПАТ КБ «Надра». Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин). Доданий до матеріалів справи з боку позивача за зустрічним позовом [PERSON] висновок експертного дослідження № 42/36 від 28.04.2014 року не може розцінюватись судом, як належний та допустимий доказ, оскільки висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами та в якій експертом залучено особу, яка відповідає вимогам, установленими Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих експертів. Також для проведення експертного дослідження не було надано оригінали документів, а лише їх копії, що перешкоджає законному, незалежному, об'єктивному і повному дослідженню обставин, що мають значення при розгляді даної цивільної справи. Відповідно до умов кредитного договору № 8/2006/840-К/286Н від 16.01.2006 року відповідач погодився з викладеною позицією банку надати кредит на умовах, встановлених у договорі. Підписанням спірного кредитного договору відповідач [PERSON] підтвердив, що він повністю розуміє всі істотні умови договору, свої права та обов'язки за ним і погоджується з ним. Крім того, протягом дії кредитного договору [PERSON] здійснював платежі за договором у валюті кредиту - доларах США, тобто вчиняв дії, спрямовані на його виконання, що також засвідчує згоду позичальника з умовами оспорюваного кредитного договору. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Приймаючі до уваги те, що оспорюваний кредитний договір за формою і змістом відповідає чинному законодавству, при його підписанні було дотримано порядок встановлений законодавством, а з боку ПАТ КБ «Надра» не було допущено порушень умов, укладених з позивачем у договорі, суд не вбачає підстав для задоволення вимог зустрічного позову. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed