Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

ПАТ «АКБ «Базис» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь банку нараховані відсотки за користування грошовими коштами, інфляційні втрати та пеню за період з 07.05.2014 по 31.10.2016 в сумі 65326,31 грн., відшкодувати судові витрати, посилаючись на те, що 06.05.2014 Комінтернівським районним судом м. Харкова було винесено заочне рішення, яким було присуджено до стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 35655,96 грн. Однак, з моменту ухвалення судового рішення та до теперішнього часу грошові кошти не повернуті, а тому боржник, який прострочив зобов'язання, зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до умов договору боржник зобов'язаний сплатити банку пеню. До суду надійшла заява представника позивача ПАТ «АКБ «Базис» Мяснікова А.О. про розгляд справи за його відсутності із зазначенням щодо підтримання позовних вимог в повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справу за її відсутності не надавала. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Комінтернівським районним судом м. Харкова 06 травня 2014 року у справі № 641/127/14-ц за позовом ПАТ «АКБ «Базис» до [PERSON] про стягнення заборгованості ухвалено рішення, яким присуджено до стягнення з [PERSON] н користь ПАТ «АКБ «Базис» заборгованість за кредитним договором № 14925 від 16.11.2004 в розмірі 35655,96 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 356,56 грн. 27.09.2014 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», актовий запис про шлюб № 859 від 27.09.2014, складений Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. До теперішнього часу [PERSON] не виконала свої грошові зобов'язання, сума боргу не повернута. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовідносини, які виникають між сторонами на підставі рішення суду, яким стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти, є по суті грошовими зобов'язаннями. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи із положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, а тому вимога про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не може розцінюватися як невід'ємна частина вимоги про сплату основного боргу. Зважаючи на відсутність такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що вимоги ПАТ «АКБ «Базис» про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат заявлені обґрунтовано, однак їх розрахунок має починатися з дня набрання рішенням законної сили, а саме за період з 20.05.2014 по 31.10.2016, а тому вони підлягають частковому задоволенню. Згідно наданого суду розрахунку, 3% річних за період - 20.05.2014 по 31.10.2016 складає 2619,98 грн.; інфляційні втрати за період червень 2014 року - вересень 2016 року складають 25811,35 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] неустойки у вигляді пені, в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки заявлені вимоги ґрунтуються на умовах Додаткової угоди до Договору банківського рахунку № 14925 від 16.11.2004, по якому вже вирішено питання про стягнення заборгованості. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ПАТ «АКБ «Базис» підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial