Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

ОК « ЖК «ВЕСЕЛКА-8» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги, який у подальшому було уточнено, вказавши, що відповідач є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] та є членом обслуговуючого кооперативу, є споживачами житлово - комунальних послуг, які надаються Кооперативом. За період з 01.01.1996 року по 31.03.2018 року заборгованість відповідача за житлово - комунальні послуги перед ОК « ЖК «ВЕСЕЛКА-8» становить 86758,83 грн. Зазначили про звернення до суду з заявою про видачу судового наказу. 28.02.2017 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово - комунальні послуги. 13.03.2018 року даний судовий наказ було скасовано, у зв`язку із чим у ОК « ЖК «ВЕСЕЛКА-8» виникло право на звернення до суду у позовному порядку. Просить стягнути на свою користь з відповідача заборгованість по оплаті послуг у сумі 86758,63 грн., інфляційні витрати в сумі 12976,83 грн., три відсотки річних в сумі 15324,35 грн., а також суму сплаченого судового збору. В ході розгляду справи представником позивача було подано заяву про зменшення позовних витрат, враховуючи часткову оплату відповідачем у 2017, 2918 роках комунальних послуг та витрат на утримання будинку у сумі 4462,39 грн, просять стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по оплаті послуг у сумі 82296,24 грн., інфляційні витрати в сумі 12635,60 грн., три відсотки річних в сумі 15247,56 грн., а також суму сплаченого судового збору в сумі 1762,00 грн. 27.08.2018 року [PERSON] було подано заяву про застосування строків позовної давності. В ході розгляду справи представник відповідача [PERSON] , надавав відзив на позовну заяву, вважає що позовні вимоги є необґрунтованими та незаконними. Представник позивача відповідь на відзив не надавала. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Представник позивача звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник [PERSON] до суду не зявивлися, про розгляд справи повідомлялися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\\ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Згідно статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як встановлено судом та не заперечується відповідачем [PERSON] , останній є власником квартири [ADDRESS] , та є зареєстрованим у ній (а.с. 9 - витяг з домової книги, а.с. 10 - адресна картка). [PERSON] є споживачами послуг, що надаються ОК « ЖК «ВЕСЕЛКА-8» за вказаною адресою. Позивач ОК « ЖК «ВЕСЕЛКА-8» здійснює свою діяльність на підставі Статуту, який є установчим документом та на підставі чинного законодавства України. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] обсдуговується Обслуговуючим кооперативом «Житловий кооператив «ВЕСЕЛКА-8» (а.с. 11-22). Визначаючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що вони склались у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробником (виконавцем) і споживачем, а тому регулюються положеннями ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно зі Статутом, затвердженого загальними зборами членів ЖК «ВЕСЕЛКА-8» від 25.07.2016, Обслуговуючий кооператив «Житловий кооператив «ВЕСЕЛКА-8» створений 05.01.1995 року для задоволення житлових, економічних, соціальних та інших потреб його членів кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, трудової участі та майна, поділу між ними ризиків, витрат від діяльності Кооперативу, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Відповідно до ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII), до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені до вимог статей 11, 526 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 4 Закону № 2189-VIII до повноважень органів місцевого самоврядування належать: встановлення цін, тарифів на комунальні послуги відповідно до закону. Отже, у спорі, пов`язаному із стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості споживача. З розрахунків заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги (а.с. 50-56) за з 1996 року по березень 2018 року, встановлено, що відповідач здійснював оплату за отримані житлово-комунальні послуги не належним чином, що й призвело до утворення заборгованості в розмірі 82296,24 грн. Доказів належної оплати житлово-комунальних послуг відповідач суду не надав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Представником позивача були надані копії договорів про надання послуг укладені між ОК « ЖК «ВЕСЕЛКА-8» та КП «Кривбасводоканал», КПТМ «Криворіжтепломережа», ДП «Криворізька теплоцентраль», та ТОВ «КОЛЦЕНТР», дані договори є чинними, та такми які мають дію продовження (а.с. 25-39, 44). Тому посилання представника відповідача на відсутність укладених договорів про надання послуг за заявлений період є необґрунтованими. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Більш того, строною відповідача не доведений факт ненадання чи неналежного надання позивачем житлово-комунальних послуг, повної оплати наданих послуг та відсутності заборгованості з отримання комунальних послугї (чеки, квитанції, тощо), не спростований наданий позивачем розрахунок. Статтею 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що балансоутримувач має право здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом. Таким чином, є наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач обслуговує будинок відповідача у період часу який досліджується, та здійснює функції утримання на балансі зазначеного будинку у зазначений період, в тому числі квартири відповідача, а відповідач отримує та користується даними послугами, частково їх сплачує та відповідно зобов`язаний здійснювати повну оплату наданих житлово-комунальних послуг. Так, з доданого розрахунку за 2017 -2018 роки, вбачається факт часткової сплати послуг відповідачем, а саме: 06.10.2017 року у сумі 737,33 грн., 07.11.2017 року у сумі 788,90 грн., та 07.12.2017 року у сумі 788,90 грн., що не заперечувалося строною відповідача. Дані платежі враховані позивачем при заявлепнні щодо зменшення позовних вимог Щодо застосування строків позовної давності: Так, 28.02.2017 року за заявою ОК «ЖК «ВЕСЕЛКА-8» Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу було видано судовий наказ про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по оплаті послуг в сумі 71213,33 грн. 13 березня 2018 року за заявою відповідача Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу вказаний судовий наказ було скасовано (а.с. 58). Частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно з ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Виходячи з вищевказаних обставин, судом встановлено, що в даному випадку перебіг позовної давності був перерваний 28 лютого 2017 року та почався заново з поданням 17 квітня 2018 року даного позову після скасування 13 березня 2018 року судового наказу від 28 лютого 2017 року. З урахуванням передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності за період з 01 березня 2014 року по 01 березня 2018 року розмір заборгованості становить 35470,91 грн. На підставі викладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані їм послуги за період з 01 березня 2014 року по 01 березня 2018 року в 35470,91 грн. Крім вказаної заборгованості за послуги, позивачем нараховано інфляційні витрати та 3 % річних. Відповідач [PERSON] у своїй заяві про застосування строків позовної давності просив суд також застосувати строки спеціальної позовної давності до позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат та 3 % річних. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із ч.3ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності. При цьому, згідно з частини другоїстатті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Таким чином, неустойка до якої застосовуються положення щодо спеціальної позовної давності та інфляційні витрати, 3% річних мають різну правову природу. Тобто цивільно-правової відповідальності передбаченої ст. 625 ЦК України не застосовуються положення спеціальної позовної давності. Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Враховуючи, що відповідачем було допущено неналежне виконання зобов`язань щодо сплати за надані комунальні послуги у вказаному розмірі, підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних, розрахунок якого має здійснюватися наступним чином:3% річних розраховується за формулою: 3% * суму боргу * кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році), отже 3% річних за період з 01 березня 2014 року по 01 березня 2018 року складає 1634,86 грн. При цьому, суд погоджується з розрахунком інфляційних витрат наведених позивачем але в межах періоду з 01 березня 2014 року по 01 березня 2018 року у розмірі 7591,05 грн. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач зобов`язаний проводити оплату наданих послуг, однак не виконував належним чином зобов`язання, заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляційних витрат та 3 % річних, підлягають стягненню у примусовому порядку. З матеріалів справи вбачається позивачем було сплачено 1762 грн. в рахунок сплати судового збору, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial