Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . В позові зазначив, що син відповідача перебуває на обліку в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах, з 6 березня 2017 року у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків. 4 січня 2019 року хлопець доставлений до травматологічного пункту комунальної установи «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради бригадою невідкладної допомоги без супроводу дорослих у зв`язку з отриманням травми з застосуванням сокири від дорослих членів родини, що зумовило відібрання дитини від матері [PERSON] з мотивів виникнення обставин, які загрожують життю та здоров`ю дитини. З 8 січня 2019 року [PERSON] знаходиться в комунальній установі «Запорізька обласна клінічна психіатрична лікарня» через уроджене психічне захворювання. У зв`язку з захворюванням хлопчик потребує корекційно-розвиткового навчання в індивідуальній формі за програмою шостого класу для дітей з інтелектуальними порушеннями, занять з логопедом, психологом, спостереження у невролога, офтальмолога. Мати самоусунулася від участі у лікуванні, розвитку та вихованні дитини, яка має статус інваліда з дитинства; статус особи з інвалідністю для сина за наявності усіх показань для цього не продовжила. Під час перебування хлопчика в закладі охорони здоров`я після його відібрання від матері відповідач жодного разу не відвідала сина. На підставі викладеного просить про позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина та стягнення з неї аліментів на утримання [PERSON] на користь особи або установи, на утриманні якої буде знаходитися неповнолітній [PERSON] , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без його участі, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили проведення судового розгляду у відсутність представника позивача. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явилася з невідомих причин. Відзив на позов та клопотання про вирішення справи у її відсутність не надала. Зазначені обставини в силу ст. 280 ЦПК України є підставою для вирішення справи при заочному розгляді на підставі згоди представника позивача, висловленої в його письмовій заяві. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а. с. 9). В силу ст. ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наведені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов`язок вчинення цих дій. Навмисне невиконання цього обов`язку, про що свідчить ухилення від виховання дитини, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Як випливає з роз`яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Надані суд фактичні дані, а саме: висновок органу опіки та піклування, наявність якого в силу ст. 19 СК України є обов`язковою при розгляді справ цієї категорії (а. с. 31-32) і який містить посилання на повну відсутність проявів батьківського піклування щодо сина з боку відповідача, а також висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав; інформація про перебування [PERSON] в комунальному закладі «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» (а. с. 13); характеристика неповнолітнього [PERSON] з місця навчання (а. с. 14); інформація про госпіталізацію [PERSON] до комунальної установи «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради з травмою, що отримана від дорослих членів родини (а. с. 16); інформація про відсутність догляду з боку відповідача за сином [PERSON] , який знаходиться на диспансерному обліку в комунальному закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 8» з діагнозом: легка розумова відсталість (виражена дебільність) внаслідок перинатальної енцефалопатії з емоційно-вольовими порушеннями, прострочення з вини матері переоформлення інвалідності дитині, строк дії якої сплив 1 липня 2018 року (а. с. 17); звернення неповнолітнього [PERSON] до управління в справах дітей зі скаргами на неналежне поводження матері (а. . 18); наказ служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про взяття дитини на облік як такої, що опинилась у складних життєвих умовах (а. с. 21); інформація Шевченківського відділення поліції про 63 виклики до служби «102», які зроблені [PERSON] протягом 2018 року, про те, що вітчим вигнав [PERSON] з будинку, про перебування матері в стані глибокого алкогольного сп`яніння і т. і (а. с. 22); виписка з медичної карти стаціонарного хворого про відкритий перелом основної фаланги та проксимальної фаланги першого пальця правої кисті (а. с. 23); розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про негайне відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] (а. с. 24); розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про призначення представника для оформлення документів, необхідних для медичного обстеження малолітнього [PERSON] та проведення його лікування (а. с. 25); акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, висновок якого зводиться до констатації високого рівня небезпеки, що тягне за собою негайне відібрання дитини у батьків (а. с. 27-30); - підкріплюють міркування суду щодо можливості вирішення спору на користь позивача, оскільки свідчать про свідоме невиконання батьком своїх обов`язків з виховання хлопчика. Встановлені судом фактичні обставини також свідчать про те, що відповідач з моменту прийняття дитини на лікування у медичний заклад не вчинила жодних дій з захисту своїх батьківських прав шляхом звернення до органу опіки та піклування або до суду з вимогами про визначення способу участі у вихованні сина, жодного разу не навідалася до хлопчика за майже річне перебування того в лікарні, що не дає підстав для ухвалення рішення на її користь. Процесуальна поведінка відповідача, за якої вона не відвідала жодного з чотирьох призначених в справі засідань, що і зумовило заочний розгляд справи, також беззаперечно свідчить про її байдуже ставлення до інтересів і долі своєї дитини. За вказаних обставин у суду немає жодного сумніву в тому, що відповідач не лише не відіграє жодної ролі у життєдіяльності та формуванні особистості дитини, а й навпаки - її присутність у житті сина за наведених судом особливостей способу її життя відбивалася б згубно на фізичному та психологічному стані та розвитку дитини. Вирішуючи вимоги позову про стягнення аліментів. Суд виходить з такого. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Дослідженими судом доказами встановлено, що відповідач повністю усунулася від утримання дитини. Проте суд не вбачає підстав для ухвалення рішення в цій частині на користь позовних вимог, оскільки на час розгляду справи осіб, які приймуть на себе здійснення піклування та утримання неповнолітнього [PERSON] не визначено, це випливає із змісту резолютивної частини позову, яка містить у вимозі про стягнення аліментів розподільний сполучник «або» (на користь особи або установи, на утриманні якої буде знаходитися неповнолітній [PERSON] ), що не дає підстав для стягнення аліментів, у відсутність їхнього отримувача. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 1409 коп. 60 коп., пільги зі сплати якого має позивач.

Outcome: partial