Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Олешківська об`єднаної територіальної громади Херсонської області звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування Олешківської районної державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , в якому зазначено, що позивач є власником комунального майна, а саме гуртожитку, розташованого за зазначеною адресою. Відповідачі у кімнаті зареєстровані, проте в ній не проживають, майно та речі відповідачів у кімнаті відсутні, оплату за користування гуртожитком ніхто не здійснює,кімната комісією опечатана і лише періодично представники ОТГ отримують підтвердження відсутності відповідачів за зареєстрованим місцем проживання, хоча на обліку для покращання житлово-побутових умов перебувають особи, яким вказане житло могло би бути надане у відповідності до ст. 34 ЖК УРСР. Реєстрація відповідачів у гуртожитку є перешкодою у здійсненні власником своїх повноважень відносно приміщення у гуртожитку. Тому просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловими приміщенням, та вирішити питання про судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, у судове засідання 14.04.2021 року не з`явилася, просила судове засідання провести за її відсутності. Представник третьої особи у судове засідання 14.04.2021 року не з`явилася, просила судове засідання провести за її відсутності, надала акт обстеження умов проживання від 09.03.2021 року за адресою: [ADDRESS] , у вирішенні питання щодо задоволення позовних вимог поклалася на розсуд суду. Відповідачі про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань від них до суду не надходило. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Свідок [PERSON] суду показала, що вона працює майстром-комендантом КП «Побут», який здійснює управління кількома гуртожитками. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи зареєстрованими в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , в кімнаті не проживають з 2012 року - з моменту, коли вона почала працювати у КП «Побут», їх особисті речі в кімнаті відсутні. Комісією виконавчого комітету Олешківської міської ради та КП «Побут» неодноразово проводилися щорічні перевірки та були складені акти про те, що відповідачі за даною адресою не проживають, а кімната щоразу опечатувалася. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши клопотання та письмові матеріали справи, та оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач Олешківська об`єднана територіальна громада (Цюрупинська міська рада) є власником гуртожитку будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право власності на нерухоме майно від 05.07.2010 року, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 101248638 від 24.10.2017 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.07.2010 року. У гуртожитку зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується формами № 16, довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 30.10.2014 року, довідкою № 1251/04-12 від 12.06.2020 року, наданою виконавчим комітетом Олешківської міської ради на запит Цюрупинського районного суду. Відповідно до актів перевірки житлово-побутових умов № 115 від 16.11.2011 року, № 60 від 24.06.2011 року, № 6 від 17.10.2014 року, № 5 від 12.02.2016 року, № 74 від 16.06.2017 року, акту обстеження № 2 від 20.02.2020 року, акту обстеження умов проживання від 09.03.2021 року встановлено, що відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за зазначеною адресою не проживають, їх речі у кімнаті відсутні, приміщенням вони не користуються. Як випливає з пояснень представника позивача та показів свідка відповідачі по справі не проживають в кімнаті [ADDRESS] з 2012 року. Згідно ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органом місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Відповідно до положень ст. 251 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» - спори, пов`язані з порушенням майнових прав територіальних громад та власників гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати (за згодою сторін) досудовий (договірний) розгляд, що здійснюється відповідно до законодавства. Спори про порушення майнових прав територіальних громад розглядаються судами за позовами органів місцевого самоврядування. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців Відповідно до положень ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, у ході розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини, викладені позивачем у позовній заяві, зокрема факт реєстрації відповідачів, які фактично не проживають у гуртожитку за місцем реєстрації, що створює для позивача перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому гуртожитком. Тому за таких обставин, суд вважає, що з метою захисту інтересів власника гуртожитку відповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , належить визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням у гуртожитку, з метою зняття останніх з реєстрації, чим усунути для власника перешкоди у користуванні гуртожитком за вказаною адресою. Що стосується позовних вимог про визнання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням у гуртожитку, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно ч. 1 ст. 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Окрім того, обмеження дієздатності особи в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частини 4 статті 29 ЦК. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від її волі, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Беручи до уваги той факт, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації не проживає близько 10 років, а також і той факт, що позивачем не створюються перешкоди у користуванні спірним житлом, суд приходить до переконання про законність вимог позивача та достатність підстав для визнання неповнолітніх дітей такими, що втратила право на користування житловим приміщенням. Тому заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги Олешківської об`єднаної територіальної громади задоволені в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача в повному обсязі в рівних частках з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved