Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебувала цивільна справа за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАГРОСОЮЗ ЛТД» до [PERSON] та СЕЛЯНСЬКОГО (ФЕРМЕРСЬКОГО) ГОСПОДАРСТВА «ЗАДУМ» про визнання договору оренди землі недійсними та визнання укладеним договору оренди землі між [PERSON] та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАГРОСОЮЗ ЛТД». 18 березня 2021 року розгляд зазначеної цивільної справи було завершено з ухваленням рішення, передбаченого п.2 ч.1, ч.3 ст.258 ЦПК України. Відповідно до зазначеного рішення в задоволенні позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАГРОСОЮЗ ЛТД» до [PERSON] та СЕЛЯНСЬКОГО (ФЕРМЕРСЬКОГО) ГОСПОДАРСТВА «ЗАДУМ» про визнання договору оренди землі недійсними та визнання укладеним договору оренди землі між [PERSON] та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАГРОСОЮЗ ЛТД», відмовлено в повному обсязі. При цьому, в судових дебатах, представником відповідачів - адвокатом Вєлєвим І.І., повноваження якого на представництво інтересів С(Ф)Г «ЗАДУМ» підтверджено ордером серії ОД №620861 від 12 березня 2021 року (Том справи №2 а.17) та [PERSON]. - ордером серії ОД №510841 від 6 серпня 2019 року (Том справи №1 а.34), було повідомлено суду про те, що ним буде надано суду обґрунтований розрахунок витрат на правову допомогу, які понесли відповідачі, у зв`язку з розглядом справи, та які він просить стягнути з позивача. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 24 березня 2021 року на адресу Ананьївського районного суду Одеської області надійшла заява представника відповідачів - адвоката Вєлєва І.І. про розподіл судових витрат, а саме стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Частинами 1 та 2 статті 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. На виконання вимог ч.2 ст.246 ЦПК України, Ананьївським районним судом Одеської області було призначено на 7 квітня 2021 року судове засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат, про що повідомлено учасників справи. При цьому, відповідачі та їх представник 7 квітня 2021 року у судове засідання не з`явилися, проте на адресу суду 7 квітня 2021 року надійшло клопотання представника відповідачів про розгляд справи за відсутності відповідачів та їх представника (Том справи №2 а.77). Представники позивача 7 квітня 2021 року у судове засідання не з`явилися, зокрема представник позивача - адвокат Гук В.С., за клопотанням якого судом 1 квітня 2021 року, було постановлено ухвалу про забезпечення його участі в судовому засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, що підтверджується матеріалами справи (Том справи №2 а.78-79) Проте, 6 квітня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача - директора ТОВ «Украгросоюз ЛТД» Калашник О.І. (Том справи №2 а.63), який діє відповідно до положень ч.3 ст.58 ЦПК України в порядку самопредставництва, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11 червня 2019 року (Том справи №1 а.11), в якому представник позивача просив суд розглядати справу без участі представника ТОВ «УКРАГРОСОЮЗ ЛТД». Згідно частини 3 статті 246 ЦПК України у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Частиною 4 статті 270 ЦПК України визначено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Враховуючи викладене, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про розгляд заяви про розподіл судових витрат та положення ч.4 ст.270 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. При цьому, враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи та заяви про розподіл судових витрат, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В заяві про стягнення витрат на правничу допомогу представник відповідачів просить стягнути з позивача на користь відповідача - Селянського (фермерського) господарства «Задум» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22804 гривні 00 копійок. Згідно частин 1 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження заявленого розміру витрат на правничу допомогу представником відповідачів додано до заяви: 1) копію договору про надання правової допомоги №06/08/19-4А (Том справи №2 а.43-44), укладеного 6 серпня 2019 року між Адвокатським об`єднанням «Легіст» в особі директори - Вєлєва Івана Івановича та Селянським (Фермерським) господарством «Задум» в особі керівника - Думітрашка Руслана Михайловича; 2) копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних АО «Легіст» у справі №491/649/19, складеного 22 березня 2021 року (Том справи №2 а.45); 3) копію рахунку №22/03/21 від 22 березня 2021 року (Том справи №2 а.46); 4) копію платіжного доручення №1451 від 23 березня 2021 року (Том справи №2 а.47); 5) копію акту приймання-передачі наданих послуг від 23 березня 2021 року (Том справи №2 а.48). Згідно частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5 та 6 статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, 6 квітня 2021 року на адресу суду від представника позивача - Калашник О.І. надійшли письмові пояснення (заперечення) щодо заяви представника С(Ф)Г «Задум » про розподіл судових витрат (Том справи №2 а.64-66). В зазначених запереченнях представник позивача зазначив, що ТОВ «Украгросоюз ЛТД» не погоджується з зазначеною заявою, вважає її необґрунтованою, поданою з порушенням норм процесуального права та такою, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції представник позивача зазначив, що на його думку в порушення вимог ч.ч.2, 4, 5 ст.95 ЦПК України всі докази подані адвокатом Вєлєвим І.І. в якості додатків до заяви про розподіл судових витрат не містять відмітки про засвідчення копії документа та взагалі жодним чином не посвідчені, що свідчить про те, що дані доказами є недопустимими у розумінні статті 78 ЦПК України. Крім того, представник позивача зазначив, що навіть якщо б представник відповідача С(Ф)Г «Задум» подав належним чином засвідчені копії документів, які додані до заяви про розподіл судових витрат, то заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є спів мірним, а ні зі складністю справи та наданими послугами, а ні з часом витраченим адвокатом на надання послуг по справі. В обґрунтування зазначеного твердження представник позивача зазначив, що відповідно до поданої представником відповідача заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу було зазначено, що 06 серпня 2019 року між СФГ «ЗАДУМ» та Адвокатським об`єднанням «Лєгіст» був укладений Договір про надання правової допомоги № 06/08/19-4А (далі - Договір). Згідно з п. 4.1 Договору, Сторони дійшли згоди стосовно встановлення наступного порядку обчислення гонорару Адвокатського об`єднання: 4.1.1. погодинна оплата (за одну годину роботи Адвоката) у розмірі 40 (сорока) відсотків від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати - за надання послуг та вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у справі № 491/649/19; 4.1.2. фіксована оплата у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень, 00 копійок - за участь у першому судовому засіданні по справі № 491/649/19 та, додатково, 1000 (одна тисяча) гривень, 00 копійок, за участь у кожному наступному судовому засіданні. При цьому, як зазначає представник позивача, відповідно до Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським об`єднанням «Лєгіст» (у справі № 491/649/19) від 22.03.2021 року вбачається те, що вартість однієї години витраченого часу адвоката Об`єднання у справі, яка обраховується як 40 % від розміру прожиткового мінімуму, складає 908.00 гривень, та загальний розмір наданих послуг адвоката становить 22 804 гривні. Однак, представник позивача вважає, що такий розмір погодинної оплати послуг адвоката по справі №491/649/19 в сумі 908 гривень за одну годину роботи адвоката та заявлений загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності, є завищеним та необґрунтованим. Спір, який виник, та став предметом розгляду в Ананьївському районному суді Одеської області, є спором немайнового характеру, так як позивачем ТОВ «УКРАГРОСОЮЗ ЛТД» було заявлено дві позовні вимоги: 1) щодо визнання договору оренди землі від 18.07.2016 року укладеного між [PERSON] та СФГ «ЗАДУМ» недійсним; 2) щодо визнання укладеним Договору оренди землі між [PERSON] та ТОВ «УКРАГРОСОЮЗ ЛТД». Враховуючи немайновий характер спору, та відсутність у зв`язку із цим ціни позову, а також зважаючи відсутність значної кількості процесуальних документів та письмових доказів, не має підстав вважати, що справа № 491/649/19 відноситься до категорії складних справ, та що це зумовлювало визначення послуг адвоката у такому високому розмірі. Відповідно до інформації з офіційного веб-сайту Державної служби статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2021/gdn/Zarp_reg_m/Zarp_reg_m2021_ ue.xlsl) щодо розміру середньої заробітної плати штатних працівників по регіонах за місяць 2021 року - розмір середньої заробітної плати по Україні за один лютий місяць 2021 року складав 12549 гривень, а по Одеській області ще менше - 11233 гривень. Представник позивача, звертає увагу на те, що це середній показник оплати праці осіб за повний календарний місяць. При цьому, представник позивача зазначає, що натомість Договором було визначено розмір оплати 40 % від розміру прожиткового мінімуму, що склало 908 гривень, в якості розміру оплати послуг адвоката за 1 годину. Тобто, як вказано в запереченнях, можна підсумувати те, що ту суму, яка заявлена представником відповідача адвокатом Вєлєвим І.І. по справі № 491/649/19 за 13 годин свого робочого часу та за 8 судових засідань (деякі з яких відкладалися та не були проведені), а саме, 22 804 грн., середньостатичний працівник в Одеській області не може отримати пропрацювавши навіть два повних календарних місяці, а це, враховуючи норму тривалості робочого часу, згідно ст. 50 Кодексу Законів про працю України, за 2 календарних місяці приблизно 320-360 годин робочого часу працівника за проведену працю за два календарних місяці. Тобто, за 1 годину розмір оплати праці послуг адвоката, який представляє інтереси СФГ «ЗАДУМ» більше ніж в 12 разів перевищує середній розмір оплати праці за 1 годину середньостатистичного працівника в Одеській області. Крім того, представник позивача зазначив, що не всі із вказаних у Детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським об`єднанням «Лєгіст» (у справі № 491/649/19) засідань, яких зазначено у кількості 7 були проведені, деяких з них відкладалися без вирішення інших процесуальних питань на даних судових засіданнях, що не підлягало на нашу думку включенню в вищевказаний детальний опис робіт (наданих) послуг. До того, ж кількість 5 годин на складання відзиву на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, також є завищеною, та є неспівмірною із часом витраченим на складання даних процесуальних документів по справі № 491/649/19. Враховуючи викладене, представник позивача просив в задоволенні заяви представника відповідача про розподіл судових витрат відмовити в повному обсязі. Оцінюючи доводи сторін та надані сторонами на їх підтвердження докази суд зазначає: Щодо доводів представника позивача про те, що на його думку в порушення вимог ч.ч.2, 4, 5 ст.95 ЦПК України всі докази подані адвокатом Вєлєвим І.І. в якості додатків до заяви про розподіл судових витрат не містять відмітки про засвідчення копії документа та взагалі жодним чином не посвідчені, що свідчить про те, що дані доказами є недопустимими у розумінні статті 78 ЦПК України, суд звертає увагу на наступне. Заява представника відповідачів про стягнення витрат на професій правничу допомогу та додані до неї матеріали надійшли на офіційну електронну адресу суду у вигляді електронного листа, додатком (прикріпленням) до якого був цифровий файл в форматі «pdf» з назвою «Заява про розподіл судових витрат з додатками-1», який містив в собі скановані копії заяви про стягнення витрат на професій правничу допомогу та доданих до неї матеріалів. Перевіркою зазначеного файлу за допомогою сервісу «Перевірка підпису на документі» Єдиного державного веб-порталу електронних послуг «Дія», який діє на підставі «Положення про Єдиний державний веб-портал електронних послуг», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року №1137, за адресою в мережі Інтернет https://sign.diia.gov.ua/verify, було встановлено, що на нього 23 березня 2021 року о 16 годині 51 хвилина накладено електронний цифровий підпис фізичної особи - Вєлєв Іван Іванович (Том справи №2 а.50). Згідно частин 1-3 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Статтею 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом перевірки електронного цифрового підпису. При цьому, згідно частини 3 статті 95 ЦПК України учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. За наведених обставин докази додані представником відповідачів до заяви про стягнення витрати є належним чином засвідченими копіями письмових доказів, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість тверджень представника позивача про те, що надані представником відповідача є неналежними, оскільки не посвідчені належним чином. Вказане узгоджується з правовими позиціями неодноразово висловленими Верховним Судом, як приклад - у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 500/1970/19. Щодо тверджень представника позивача про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним, а ні зі складністю справи та наданими послугами, а ні з часом витраченим адвокатом на надання послуг по справі, суд зазначає наступне. Так, представник позивач посилається на те, що договором між С(Ф)Г «Задум» та АО «Легіст» було визначено розмір оплати 40 % від розміру прожиткового мінімуму, що склало 908 гривень, в якості розміру оплати послуг адвоката за 1 годину. Тобто, як вказано в запереченнях, можна підсумувати те, що ту суму, яка заявлена представником відповідача адвокатом Вєлєвим І.І. по справі № 491/649/19 за 13 годин свого робочого часу та за 8 судових засідань (деякі з яких відкладалися та не були проведені), а саме, 22 804 грн., середньостатичний працівник в Одеській області не може отримати пропрацювавши навіть два повних календарних місяці, а це, враховуючи норму тривалості робочого часу, згідно ст. 50 Кодексу Законів про працю України, за 2 календарних місяці приблизно 320-360 годин робочого часу працівника за проведену працю за два календарних місяці. Тобто, за 1 годину розмір оплати праці послуг адвоката, який представляє інтереси СФГ «ЗАДУМ» більше ніж в 12 разів перевищує середній розмір оплати праці за 1 годину середньостатистичного працівника в Одеській області. Проте, з таким доводом не можливо погодитись, виходячи з наступного. Так, згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 3 статті 3 Цивільного кодексу України однією з загальних засад цивільного законодавства визначено свобода договору. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зі змісту наведених норм вбачається, що сторони можуть узгодити будь-які умови договору, зокрема розмір гонорару адвоката, які не суперечать вимогам закону. При цьому, зазначені норми не обмежують граничного розміру гонорару адвоката та жодним чином не пов`язують його з розміром середньомісячної заробітної плати в Україні. Слід також, звернути увагу на те, що згідно частини 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, а не тільки зі складністю справи, наданими адвокатом послугами та витраченим адвокатом часом, як то зазначає представник позивача. Водночас, суд зазначає, що згідно частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Зі змісту зазначених норм можливо дійти висновку, що витрати адвоката мають бути підтверджені відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року). Крім того, ЄСПЛ у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02 червня 2014 року, виклав висновки за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Верховний Суд в Постанові від 21 липня 2020 року у справі №915/1654/19 зазначив, що обґрунтованість та співмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу відповідача має відповідати критерію реальності таких витрат, тобто бути спів мірною з реальним обсягом такої допомоги у суді, часом, витраченим на надання таких послуг. З підпунктів 4.1.1 та 4.1.2 наданої представником відповідача копії договору про надання правової допомоги №06/08/19-4А від 6 серпня 2019 року (Том справи №2 а.43-44) вбачається, що сторонами договору було узгоджено наступну плату за надання послуг адвоката: погодинна оплата (за одну годину роботи Адвоката) у розмірі 40 (сорока) відсотків від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати - за надання послуг та вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у справі № 491/649/19 (п.4.1.1); фіксована оплата у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок - за участь у першому судовому засіданні по справі № 491/649/19 та, додатково, 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, за участь у кожному наступному судовому засіданні (п.4.1.2). При цьому, в наданому представником відповідачів детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних АО «Легіст» у справі №491/649/19 (далі - Розрахунок), складеного 22 березня 2021 року (Том справи №2 а.45) містяться відомості про наступні виконані роботи та надані послуги: 1)Усна консультація керівника С(Ф)Г «Задум» про визнання договору оренди землі недійсним та визнання укладеним договору оренди землі між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгросоюз ЛТД» - 1 година - 908 гривень; 2)Складання та формування відзиву на позовну заяву ТОВ «Украгросоюз ЛТД» до [PERSON] та С(Ф)Г «Задум» про визнання договору оренди землі недійсним та визнання укладеним договору оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Украгросоюз ЛТД» з додатками - 5 годин 4540 гривень; 3)Складання та формування заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву ТОВ «Украгросоюз ЛТД» до [PERSON] та С(Ф)Г «Задум» про визнання договору оренди землі недійсним та визнання укладеним договору оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Украгросоюз ЛТД» з додатками - 5 годин 4540 гривень; 4)Участь адвокатів Комісара О.В. та Вєлєва І.І. у судових засіданнях по справі №491/649/19 - 7 судових засідань - 10000 гривень; 5)Складання та формування заяви про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) - 2 години - 1816 гривень; 6)Участь у судовому засіданні щодо розгляду про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) - 1 засідання - 1000 гривень. Щодо пунктів Розрахунку 1, 2, 5 суд зазначає, що вказані пункти є зазначенням витрат часу адвоката і не може бути перевірено судом за матеріалами справи, або іншим шляхом. Проте, розрахунок розміру погодинної оплати послуг адвоката відповідає умовам договору про надання правової допомоги (підпункт 4.1.1 Договору), а саме 908 гривень за 1 годину. При цьому, згідно частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, представником позивача не надано будь-яких доказів, які б спростовували факт витрат адвокатом часу, наведеного в пунктах 1, 2 та 5 Розрахунку. Водночас, щодо пунктів 4 та 6 Розрахунку суд погоджується з доводами представника позивача про те, що не всі з призначених у справі засідань були проведені. Так, вивченням матеріалів справи встановлено, що з урахуванням засідання з розгляду даної заяви про розподіл судових витрат, у справі №491/649/19 було призначено 11 судових засідань, а саме: 1)Після відкриття провадження у справі, відповідно до ухвали суду від 17 липня 2019 року (Том справи №1 а.19) засідання було призначено на 14 серпня 2019 року. Зазначене засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді у щорічній відпустці (Том справи №1 а.59) та було відкладено на 24 жовтня 2019 року. 2)24 жовтня 2019 року судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого у справі у нарадчій кімнаті при ухваленні рішення у іншій справі (Том справи №1 а.105) та було відкладено на 24 грудня 2019 року. 3)24 грудня 2019 року судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого у справі у нарадчій кімнаті при ухваленні рішення у іншій справі (Том справи №1 а.128) та було відкладено на 27 лютого 2020 року. 4)27 лютого 2020 року представники позивача та представники відповідача у судове засідання не з`явилися (Том справи №1 а.151), надавши клопотання про перенесення судового засідання, а саме: 1) заява представника позивача (Том справи №1 а.148), 2) телефонограма від представника відповідача - адвоката Комісар О.В. (Том справи №1 а.149), 3) телефонограма від представника відповідача - адвоката Вєлєва І.І. (Том справи №1 а.150). Засідання було відкладено на 28 квітня 2020 року. 5)28 квітня 2020 року засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді у щорічній відпустці (Том справи №1 а.166) та було відкладено на 18 червня 2020 року. 6)18 червня 2020 року учасники справи у судове засідання не з`явилися, надавши заяви та клопотання про проведення підготовчого судового засідання без їх участі, а саме: 1) заява від представника позивача (Том справи №1 а.181), 2) клопотання від представника відповідача - адвоката Вєлєва І.І.(Том справи №1 а.179-180), 3) клопотання від представника відповідача - адвоката Комісра О.В. (Том справи №1 а.176-177). За результатами проведення засідання 18 червня 2020 року у справі було закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду на 3 вересня 2020 року. 7)3 вересня 2020 року засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді у щорічній відпустці (Том справи №1 а.209) та було відкладено на 5 листопада 2020 року. 8)5 листопада 2020 року судове засідання було відкладено (Том справи №1 а.235) за клопотанням представника позивача (Том справи №1 а.232-233). Представник відповідача - адвокат Вєлєв І.І. повідомив суд, що не заперечує проти відкладення розгляду справи (Том справи №1 а.234). засідання відкладено на 13 січня 2021 року. 9)13 січня 2021 року судове засідання було відкладено (Том справи №1 а.248) за заявою представника позивача (Том справи №1 а.246). Представником відповідача - адвокатом Вєлєвим І.І. було подано клопотання про розгляд справи без його участі (Том справи №1 а.247). Засідання відкладено на 18 березня 2021 року. 10)18 березня 2021 року у судовому засідання справу було розглянуто по суті з ухваленням рішення, передбаченого п.2 ч.1, ч.3 ст.258 ЦПК України (Том справи №2 а.28-35). У судовому засіданні приймав участь представник відповідачів - адвокат Вєлєв І.І. 11)7 квітня 2021 року у судове засідання з розгляду даної заяви сторони та їх представники не з`явилися, надавши клопотання про розгляд заяви без їх участі, про що зазначалося вище. Таким, чином протягом розгляду справи в Ананьївському районному суді Одеської області представники відповідача, прийняли участь лише в одному з одинадцяти судових засідань, що свідчить про те, що доводи та розрахунки сум витрат на правничу допомогу, викладені в пункті 4 Розрахунку є необґрунтованими та розрахунки в ньому явно завищеними, а доводи, викладені в пункті 6 Розрахунку є взагалі безпідставними. Як зазначалося, підпунктом 4.1.2 Договору передбачено диференційовану плату за участь у судових засіданнях адвокатів АО «Легіст», а саме: фіксована оплата у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок - за участь у першому судовому засіданні по справі № 491/649/19 та, додатково, 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, за участь у кожному наступному судовому засіданні. Суд звертає увагу на те, що щонайменше в чотирьох судових засіданнях представники відповідачів не прийняли участь подавши до суду заяви, а саме: 1) 27 лютого 2020 року - телефонограми про відкладення засідання (телефонограма від представника відповідача - адвоката Комісар О.В. (Том справи №1 а.149), 3) телефонограма від представника відповідача - адвоката Вєлєва І.І. (Том справи №1 а.150)); 2) 18 червня 2020 року - клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі представників відповідачів (клопотання від представника відповідача - адвоката Вєлєва І.І.(Том справи №1 а.179-180), 3) клопотання від представника відповідача - адвоката Комісра О.В. (Том справи №1 а.176-177)); 3) 5 листопада 2020 року - клопотання представника відповідача - адвоката Вєлєва І.І., в якому він зазначив, що не заперечує проти відкладення розгляду справи (Том справи №1 а.234); 4) 13 січня 2021 року - клопотання представника відповідача - Вєлєва І.І. про розгляд справи без його участі (Том справи №1 а.247). При цьому, представниками відповідача не було наведено будь-яких об`єктивних причин з яких вони не могли прийняти участі у зазначених засіданнях, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що саме одне з них слід вважати першим засіданням, за яке відповідно до підпункту 4.1.2 Договору підлягала сплаті сума в розмірі 4000 гривень. Згідно частини 2 статті 137, пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову інші судові витрати покладаються на позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява представника відповідачів про стягнення з позивача судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 12804 гривень, що складається з витрат часу адвоката в розмірі 13 годин і складає 11804 гривні (13 годин * на 908 гривень, згідно Розрахунку та підпункту 4.1.1 Договору) та 1000 гривень за участь в одному засіданні (згідно підпункту 4.1.2 Договору). З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial