Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

ПАТ «КБ «Надра» (надалі також - Банк або Позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 089 197,28 грн. та звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 25.06.2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №842391/ФЛ, на підставі якого банк надав [PERSON] кредит на придбання нерухомого майна (земельної ділянки) у сумі 495 405,13 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,59 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 12.06.2019 року. Відповідач [PERSON] уклала з позивачем договір поруки №842391/ФЛ-П від 25.06.2008 року, згідно умов якого виступила поручителем [PERSON] за вказаним вище кредитним договором, і зобов'язалася солідарно відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за цим договором у такому ж обсязі, що і [PERSON] Також, для забезпечення повного і своєчасного виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, 25.06.2008 року сторони уклали договір іпотеки №842391/ФЛ-3, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] передав банку в іпотеку земельну ділянку площею 0,250 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер - 122328500:03:005:0367. Позивач виконав всі умови підписаного кредитного договору і надав [PERSON] кредит у зазначеному вище розмірі. Але [PERSON] в порушення умов кредитного договору починаючи з серпня 2008 року не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у встановленні кредитним договором строки, в результаті чого станом на 08.04.2013 року виникла заборгованість у розмірі 1 089 197,28 грн., яка складається із наступного: - заборгованість за сумою кредиту у розмірі 488 073,68 грн.; - заборгованість по процентам у розмірі 436 579,26 грн.; - втрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції у розмірі 42 626,72 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 72 377,11 грн.; - штраф у розмірі 49 540,51 грн. Позивач просить стягнути вказану суму заборгованості за кредитним договором солідарно з відповідачів, а також, посилаючись на Закон України «Про іпотеку», позивач просить суд звернути стягнення на вказану земельну ділянку в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором, встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», із початковою ціною продажу, яку буде визначено у межах виконавчого провадження на підставі ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження». Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просить задовольнити у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25.06.2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №842391/ФЛ, на підставі якого банк надав [PERSON] кредит на придбання нерухомого майна (земельної ділянки) у сумі 495 405,13 грн. Зі свого боку [PERSON] зобов'язувався щомісячно до 10 числа поточного місяця вносити на рахунок банку мінімально необхідні платежі, що включають в себе погашення заборгованості за кредитом, а також сплату процентів за користування кредитом у розмірі 18,59% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Термін повернення кредиту визначено до 12.06.2019 року. Відповідач [PERSON] уклала з позивачем договір поруки №842391/ФЛ-П від 25.06.2008 року, згідно умов якого виступила поручителем [PERSON] за вказаним вище кредитним договором, і зобов'язалася солідарно відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за цим договором у такому ж обсязі, що і [PERSON], включаючи погашення суми кредиту, сплату процентів за користування кредитом, сплату штрафів, пені та інших платежів за кредитним договором (п.п. 1.1. - 1.4. договору поруки. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 08.04.2013 року виникла заборгованість за кредитним договором перед позивачем у розмірі 1 089 197,28 грн., яка включає в себе: заборгованість за сумою кредиту у розмірі 488 073,68 грн.; заборгованість по процентам у розмірі 436 579,26 грн.; втрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції у розмірі 42 626,72 грн.; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 72 377,11 грн.; штраф у розмірі 49 540,51 грн., що підтверджується відповідним розрахунком, наданим позивачем. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 5.2. Кредитного договору, у разі прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, укладаючи договір поруки, відповідач [PERSON] виступила поручителем [PERSON] за вказаним кредитним договором і зобов'язалася солідарно відповідати перед банком за належне виконання останнім своїх зобов'язань за цим договором у такому ж обсязі, що і [PERSON], включаючи погашення суми кредиту, сплату відсотків за користування кредитом, сплату штрафів, пені та інших платежів за кредитним договором. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за сумою кредиту, заборгованості по процентам, втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції та пені є обґрунтованим та підлягає задоволенню, з відповідачів на користь позивача повинна бути стягнута солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 039 656,77 грн. У той же час, суд вважає необгрунтованими позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 49 540,51 грн. з наступних підстав. Згідно п. 5.3. Кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п. 4.3. за виключенням п.п. 4.3.3., 4.3.4. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору, за кожен випадок. Однак позивач не зазначає та з матеріалів справи не вбачається у чому ж виявилося порушення відповідачем [PERSON] вимог п. 4.3. Кредитного договору та чи мало воно взагалі місце. До того ж, позивач вказує лише на єдине порушення відповідачем [PERSON] вимог Кредитного договору - несвоєчасне погашення кредиту та процентів за ним, а вказаний пункт 4.3. Договору (окрім п.п. 4.3.3., який згідно п. 5.3. Договору не застосовується при нарахуванні санкцій за цим пунктом) взагалі цього не стосується. Що ж до п.п. 4.3.2. Кредитного договору, який зобов'язує відповідача «Суворо дотримуватися положень цього Договору, а також Договору іпотеки, визначеного п. 2.1. цього Договору»», то вказаний пункт, з огляду на встановлені судом обставини справи, а також на те, що позивачем не доведено інше, може поширюватися лише на порушення відповідачем [PERSON] вимог щодо своєчасного погашення кредиту та процентів за ним. Але ж цивільно-правова відповідальність за вказане порушення передбачена п. 5.2. Кредитного договору у вигляді стягнення пені за прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідних платежів з погашення кредиту. Отже позивач фактично просить стягнути як пеню, так і штраф за одне і те ж порушення умов договору. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин, встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, з огляду на зазначене, у задоволенні позову в частині стягнення штрафу слід відмовити. Судом встановлено, що в забезпечення належного виконання умов кредитного договору, між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] 25.06.2008 року було укладено договір іпотеки №842391/ФЛ-3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1875, відповідно до умов якого [PERSON] передав банку в іпотеку земельну ділянку площею 0,250 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер - 122328500:03:005:0367, що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1874 У відповідності до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, що також передбачено умовами договору іпотеки від 26.06.2008 року. У відповідності до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктами 5.1 - 5.4 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» або права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку». На підставі викладеного, а також враховуючи розмір заборгованості і її співвідношення до вартості предмета іпотеки, наявну стабільну тенденцію до збільшення суми заборгованості, яка не погашена тривалий час, а також невиконання зобов'язань по погашенню кредиту, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано порушив питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором також обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України відповідач повиннен відшкодувати на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно до задоволених судом вимог. Отже, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню солідарно витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 284,43 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial