Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області про повернення малолітніх дітей, третя особа: Виконавчий комітет Ананьївської міської ради (Орган опіки та піклування Шимківської сільської ради Ананьївського району Одеської області). Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що вона - [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області №491/209/20 від 25 травня 2020 року дітей у неї як матері відібрано, без позбавлення батьківських прав та передано для подальшого влаштування до відповідного органу опіки та піклування згідно частини 1 статті 170 Сімейного кодексу України, так як нею не було забезпечено належні умови проживання для дітей, їх фізичний, духовний та культурний розвиток. Цим же рішенням з неї стягнуто аліменти на утримання дітей. В позовній заяві позивачка зазначає, що з моменту відібрання у неї дітей минуло більше семи місяців та за цей час вона зробила висновки, повністю змінила своє життя, переосмислила його, зрозуміла, що діти для неї є усім сенсом життя та вони мають бути разом. Позивачка вказує, що в даний час вона офіційно не має можливості працевлаштуватись так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, але має можливість утримувати та матеріально забезпечувати дітей, так як отримує соціальні виплати, має присадибну ділянку та підсобне господарство. Цивільний чоловік, тобто батько дітей [PERSON] працює та має заробіток. Крім того, в позовній заяві позивачка зазначила, що нею забезпечено належні умови проживання для дітей, вона та цивільний чоловік взагалі не вживають алкогольні напої та в травні 2020 року їй та цивільному чоловіку проведена медична імплантація «КОЛМЕ», що повністю виключає вживання алкогольних напоїв. Також в позовній заяві позивачка запевняє, що нею буде докладено максимум зусиль для того, щоб діти мали належне виховання, матеріальне забезпечення, а їх права були захищені та просить повернути їй дітей. З урахуванням викладеного позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою та просить в прохальній частині: 1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. 2. Ухвалити рішення, яким повернути їй [PERSON] її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яких було відібрано згідно рішення Ананьївського районного суду Одеської області №491/209/20 від 25 травня 2020 року про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав. 3. Припинити стягнення з неї [PERSON] , аліментів на утримання дітей, які стягуються згідно рішення Ананьївського районного суду Одеської області №491/209/20 від 25 травня 2020 року на утримання її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 4. Судові витрати залишити за сторонами. Ухвалою від 06 січня 2021 було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.20-21). Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено процесуальні права відповідачу про право на подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою. Окрім цього, третій особі також було роз`яснено, що вона має право подати до суду пояснення щодо позову або відзиву. З матеріалів справи вбачається, що відповідач та третя особа в установлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі своїми процесуальними правами не скористалися. В подальшому, 01 лютого 2021 року після виконання всіх підготовчих завдань було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 03 березня 2021 року, про що постановлено відповідну ухвалу (а.с.31-32). У судове засідання 03 березня 2021 року сторони по справі не з`явилися. При цьому, позивачка надала 03 березня 2021 року через канцелярію суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.63). Представник відповідача Органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується копією сторінки з «Розносної книги для місцевої кореспонденції суду», з якої вбачається, що 02 лютого 2021 року представником відповідача було отримано копію ухвали суду від 01 лютого 2021 року в якій зазначено дату проведення судового засідання (а.с.62). Проте, слід звернути увагу на те, що в матеріалах справи міститься клопотання представника відповідача від 01 лютого 2021 року, в якому представник відповідача вже просив суд провести підготовче судове засідання без його участі. Однак, причини своєї неявки у судове засідання 03 березня 2021 року суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань на адресу суду від нього не надходило. Крім того, суд звертає увагу на те, що Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області 02 лютого 2021 року було надано до Ананьївського районного суду Одеської області висновок про доцільність повернення малолітніх дітей матері - [PERSON] , яких було відібрано у судовому порядку (а.с.40-45). Представник третьої особи - Виконавчого комітету Ананьївської міської ради (Орган опіки та піклування Шимківської сільської ради Ананьївського району Одеської області) у судове засідання не з`явився. Однак, 02 березня 2021 року до суду від голови Ананьївської міської ради надійшло клопотання про здійснення розгляду справи без участі представника третьої особи (а.с.58-59). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, наявність заяв в яких позивач та представник третьої особи висловлюють свою позицію щодо позовних вимог, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників судового процесу. При цьому, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, з урахуванням заяв учасників справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, при розгляді справи встановлено: Позивачем є [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Троїцьке Любашівського району Одеської області, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 26 вересня 2002 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.5). З копії довідки №3911 виданої 10 грудня 2020 року Ананьївською міською радою (а.с.15), вбачається, що позивачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: Одеська область, Подільський район, с.Амури та проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивачка має малолітніх дітей: - сина [PERSON] , [INFO] ; - сина [PERSON] , [INFO] ; - сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 25 травня 2020 року у справі №49/209/20 (а.с.6-12). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 25 травня 2020 року у справі №49/209/20 (а.с.6-12) позовні вимоги Органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області до [PERSON] , в інтересах малолітніх: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Шимківської сільської ради Ананьївського району Одеської області, про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав задоволено в повному обсязі. Відібрано у [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Троїцьке Любашівського району Одеської області, зареєстрованої за адресою: Одеська область Ананьївський район село Амури, фактично проживаючої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та передати їх для подальшого влаштування відповідному органу опіки та піклування. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Троїцьке Любашівського району Одеської області, зареєстрованої за адресою: Одеська область Ананьївський район село Амури, фактично проживаючої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , аліменти на утримання малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів щомісячного заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на період відібрання дітей, які перерахувати на особистий рахунок особи під опікою якої будуть перебувати діти. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява №2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. З рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 25 травня 2020 року у справі №49/209/20 (а.с.6-12) вбачається, що підставами для його ухвалення слугувало те, що: 19 лютого 2020 року на адресу служби у справах дітей райдержадміністрації зателефонувала виконувач обов`язків Шимківського сільського голови [PERSON] та повідомила про те, що [PERSON] знаходиться вдома у нетверезому стані в будинку, в якому вже добу не палиться та відсутні продукти харчування. [PERSON] є біологічним батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , який знаходиться біля нього та двох малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на той час перебували у школі. Виконувач обов`язків голови села висловлювала стурбованість ситуацією щодо повернення дітей зі школи до п`яного батька та відсутністю належних умов проживання в сім`ї, а тому запитувала, що робити. В подальшому 24 лютого 2020 року на адресу органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації надійшло повідомлення Шимківської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 19 лютого 2020 року №25 про те, що згідно рішення виконавчого комітету Шимківської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 19 лютого 2020 року №04 «Про негайне відібрання дітей у батьків» відібрано малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у батьків [PERSON] та [PERSON] . Згідно вищезазначеного рішення, на території Шимківської сільської ради при відвідуванні багатодітної родини [PERSON] та [PERSON] виявлено в неопаленому будинку трьох їхніх голодних малолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На час відвідування мати знаходилась на медичному обстеженні в районній лікарні з меншою донькою [PERSON] , [INFO] . За згодою [PERSON] діти залишалися зі співмешканцем та біологічним батьком дітей [PERSON] , який знаходився в нетверезому стані. Батьки систематично зловживають спиртними напоями, вихованням дітей не займаються, в будинку брудно, продукти харчування відсутні. Виконавчим комітетом сільської ради неодноразово проводилась профілактична робота з батьками, яка ніяких результатів не дала. Подальше перебування дітей в цій сім`ї є загрозою їх життю. При цьому, згідно позовної заяви [PERSON] зазначає, що з моменту відібрання в неї дитини минуло більше семи місяців та за цей час вона зробила висновки, повністю змінила своє життя, переосмислила його, зрозуміла, що діти для неї є усім сенсом її життя та має бути разом. Також, позивачка зазначає, що в даний час вона офіційно не має можливості працевлаштуватись, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, але має можливість утримувати та матеріально забезпечувати дітей так як отримує соціальні виплати, має присадибну ділянку та підсобне господарство. ЇЇ цивільний чоловік - батько дітей [PERSON] працює та має заробіток. Крім того, позивачка зазначає, що вона та її цивільний чоловік взагалі не вживають алкогольні напої та в травні 2020 року їм була проведена медична імплантація «КОЛМЕ», що повністю виключає вживання алкогольних напоїв. Зазначені відомості підтверджуються доданими до позовної заяви копіями довідок КНП Ананьївської ЦРЛ (а.с.17). Відповідно до частини 4 статі 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Частиною 5 статті 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області від 02 лютого 2021 року №01-36/65 (а.с.40-45), відповідно до якого за результатами проведених перевірок орган опіки прийшов до висновку про доцільність повернення малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , їхній матері - [PERSON] . Також в зазначеному висновку зазначено, що за результатами обстеження комісія дійшла до висновку, що для дітей створено необхідні житлово-побутові умови проживання, мати разом з біологічним батьком спроможні забезпечити базові потреби дітей та займатися їх вихованням. Крім того, в матеріалах справи міститься рішення Виконавчого комітету Ананьївської міської ради №71 від 25 лютого 2021 року (а.с.60-61), відповідно до якого Виконавчий комітет Ананьївської міської ради прийшов до висновку про доцільність повернути [PERSON] її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За наведених обставин суд приходить до висновку, що відпали обставини, які стали підставою для відібрання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від їх матері - [PERSON] , та їх може бути повернено матері. З приводу позовних вимог щодо скасування рішення про стягнення аліментів суд зазначає, що згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З наведених норм вбачається, що можливість стягнення аліментів беззаперечно пов`язана з фактом перебування дитини на утриманні особи, іншої ніж та з якої стягуються аліменти. Зазначене кореспондує з положеннями частини 4 статті 170 СК України якою визначено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. При цьому, логічним висновком з зазначених норм є те, що суд приймаючи рішення про повернення дитини батькам має скасувати рішення про стягнення з них аліментів, оскільки відпали підстави для такого стягнення, передбачені ст.170, 181 СК України, у зв`язку з чим позовні вимоги позивачки в даній частині також підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved