Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду із позовною заявою до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.01.2020 року на підставі наказу Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» позивач був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 9881,38 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду за період з 18.01.2020 року по 12.04.2021 рік - 320 робочих днів, з АТ «Лисичанськвугілля» підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 137363,20 грн. На підставі викладеного просив суд стягнути з Відповідача на користь Позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 9881,38 грн. та середні заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.01.2020 по 12.04.2021 у сумі 137363,20 грн. та суму судового збору. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 01.06.2021 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/3650/21 було відкрито провадження у цій цивільній справі. 08.09.2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заборгованість перед позивачем складається з компенсації за несвоєчасну виплату з/п-119,43 грн., лікарняних за рахунок підприємства - 747,69 грн. та вихідної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію - 9014,26 грн. і вони не входять до фонду оплати праці. Оплата днів тимчасової непрацездатності за рахунок підприємства за своєю правовою природою не є основою чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», а тому не входять до структури заробітної плати. З огляду на не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку 137363 грн. 20 коп. зі встановленим розміром заборгованості 9881 грн. 38 коп. (середній заробіток більш ніж в 13 разів перевищує наявну заборгованість) вважаємо доцільним застосувати принцип співмірності та пропорційності та зменшити розмір відповідальності роботодавця перед працівником. ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» є державним збитковим підприємством та не є юридичною особою, а лише відокремленим підрозділом AT «Лисичанськвугілля», 100% акцій якого належать Міністерству Енергетики України. Отже Міненерго є вищим органом, який здійснює корпоративне управління AT «Лисичанськвугілля». На підставі викладеного, просили суд відмовити [PERSON] у позовних вимогах у повному об`ємі. 13.10.2021 року позивач надав письмове клопотання, в якому просив справу розглядати без його участі, позов підтримав, просив задовольнити. 22.10.2021 року відповідач надав письмове клопотання, в якому просив справу розглядати без участі представника відповідача, просив у задоволенні позову відмовити. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що у позивача наявна заборгованість по заробітній платі, а також із позивачем несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав письмове клопотання, в якому просив справу розглядати без участі представника відповідача, просив у задоволенні позову відмовити. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин. Фактичні обставини справи, встановлені судом Згідно з трудовою книжкою [NUMBER] , заповненою 15.05.1986 року, на підставі наказу № 53-К від 18.01.2020 року, [PERSON] , 1967 року народження, звільнений згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та 18.01.2020 звільнений. Згідно з довідкою № 22 від 02.04.2021 року, виданою АТ «Лисичанськвугілля» [PERSON] про те, що станом на 02.04.2021 року має заборгованість по заробітній платі в сумі 9881,38 грн. Згідно з довідкою № 21 від 02.04.2021 року, виданою АТ «Лисичанськвугілля» [PERSON] про те, що середня заробітна плата за останні два місяці складає 19196,51 грн., середньоденна заробітна плата становить 533,24 грн. Середньоденна заробітна плата без нарахувань складає 429,26 грн. Мотивувальна частина Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За таких обставин, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про здійснення розрахунку з виплати заробітної плати з позивачем, тому позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою середньоденний заробіток складає 429,26 грн., Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 19.01.2020 року по 12.04.2021 року, що складає 309 робочі дні становить 132641,34 грн. (429,26 грн.* 309 робочих днів). За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 132641,34 грн., підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача, 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 46 від 27.05.2021 року про сплату судового збору в 1472,46 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1425,19 грн..

Outcome: partial