Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Наприкінці вересня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 10 березня 2010 року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0734 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та 1/3 частини земельної ділянки площею 0,18 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку, що знаходяться в Київській області, Бориспільський район, Вишеньківська сільська рада, с. Вишеньки. На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 16 листопада 2009 року, яким заповів все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати і на що він матиме право, своїй дочці [PERSON] Крім цього, брат позивача [PERSON] на підставі ч.1 ст.1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині. Позивач у встановленому порядку звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би посвідчував право власності спадкодавця на земельні ділянки. Тому [PERSON], з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на 3/12 частини земельної ділянки площею 0,0734 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та 3/12 частини земельної ділянки площею 0,18 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку, що знаходяться в Київській області, Бориспільський район, Вишеньківська сільська рада, с. Вишеньки. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про своє ставлення до предявленого позову не повідомив. Про час та місце розгляду справи він повідомлений належним чином. Представник третьої особи також не зявився у судове засідання. Про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Тому на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що предявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 березня 2010 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на його імя (а.с.42-а). За час свого життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 16 листопада 2009 року, яким заповів все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати і на що він матиме право, [PERSON] (а.с.6). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З копії матеріалів спадкової справи №215/2010, заведеної Шостою київською державною нотаріальною конторою, вбачається, що діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] подали заяви про прийняття спадщини в межах встановленого шестимісячного строку (а.с.41,41а-42). Таким чином вони у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] Згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Тобто, незважаючи на наявність заповіту, складеного спадкодавцем [PERSON] на випадок своєї смерті, обов'язкову частку у майні має його непрацездатний син [PERSON] Встановлено, що [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], а саме на спадкове майно: 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0734 га, яка розташована на території Київської області, Бориспільського району, Вишеньківської сільської ради с. Вишеньки (а.с.7) та 1/3 частини земельної ділянки площе 0,1800 га, яка розташована на території Київської області, Бориспільського району, Вишеньківської сільської ради с. Вишеньки (а.с.9). Право власності [PERSON] на вказані земельні ділянки підтверджувалось державними актами на право власності на земельні ділянки відповідно серії ЯД №939622, виданого 06 листопада 2007 року та серії ЯД №939621, виданих Вишеньківською сільською радою та Бориспільським районним відділом земельних ресурсів (а.с.11,12). Незважаючи на це, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 серпня 2015 року. Оскільки, на зазначених державних актах відсутні відмітки про відчуження земельної ділянки на користь [PERSON] (а.с.13). До дня своєї смерті [PERSON] не встиг отримати державні акти на право власності на земельні ділянки на власне імя. Відповідно до ч.1 ст.1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ст.125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0734 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та 1/3 частини земельної ділянки площею 0,18 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку, що знаходяться в Київській області, Бориспільський район, Вишеньківська сільська рада, с. Вишеньки, на законних підставах належали спадкодавцю [PERSON], а тому відсутність державних актів на право власності на його імя не може бути перешкодою для реалізації спадкових прав позивача. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на зазначене, суд вважає за допустиме визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на 3/12 частини земельної ділянки площею 0,0734 га з кадастровим номером 3220881301:01:013:0223, та на 3/12 частини земельної ділянки площею 0,18 га, з кадастровим номером 3220881301:01:013:0222, що розташовані у Київській області, Бориспільський район, Вишеньківська сільська рада, с. Вишеньки. На підставі викладеного та

Outcome: approved