Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості. В судове засідання представник позивача, [PERSON] не зявився, проте в позовній заяві просить слухати справу за його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує. Із позовних вимог видно, що 24.11.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було генеральну угоду про реструктуризації заборгованості та приєднання Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якого відповідачу було платіжну картку з встановленим лімітом відповідно до якої він отримав 33 193, 44 грн. зі сплатою 10 % річних за користування кредитом. Згідно договору відповідачка зобовязалася здійснювати погашення кредиту згідно графіку розрахунків до кредитного договору, який є його невідємною частиною. Однак відповідачка умов кредитного договору у визначений термін не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 70 411, 66 грн. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявляється, хоча був повідомлений належним чином в засобах масової інформації, а саме в газеті «Галичина». Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст.ст.280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитор зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно генеральної угоди б/н від 24.11.2016 року (а.с. 6-30), позивач надав позичальнику карту з кредитним лімітом, згідно якої він отримав 33 193, 44 грн. під 10 % річних. З розрахунку заборгованості по генеральній угоді № б/н від 24.11.2013 року, видно що станом на 13.11.2017 року сума заборгованості становить 70\~411, 66 грн., а саме: 18 413, 16 грн. заборгованість за кредитом, 1404, 69 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 459, 11 грн. заборгованість за пенею та комісією, 47 134, 70 грн. штраф відповідно до генеральної угоди (а.с. 4). У відповідності до положень ч.2 ст.1054 ЦК України та згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі наведеного, ст.ст. 546-547, 550, 553-554, 612, 625, 1046-1054 ЦК України та

Outcome: approved