Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 15.09.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк та [PERSON], останній отримав кредит в розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості не виконав і станом на 27.02.2014 року загальна сума його боргу становить 12761,09 грн. У зв'язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 12761,09 грн. та судові витрати, пов'язані з розглядом справи. В судове засідання представник позивача не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Подав суду заяву, в якій просить в задоволенні позову відмовити в зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Як з'ясовано в судовому засіданні із копії заяви [PERSON] про надання кредиту (а.с. 11), умов і правил надання банківських послуг, (далі - Правила) (а.с. 12-17), 15.09.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Дана заява містить пункт, про те, що заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами складає договір надання банківських послуг. Тобто містить відсилання до вищезазначених документів, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27.02.2014 року за [PERSON] рахується заборгованість за кредитом в розмірі 12761,09 грн., з яких: 1792,20 грн. - заборгованість за кредитом, 9886,03 грн. - відсотки, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 583,86 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 7-10). І як слідує з копії розрахунку заборгованості, [PERSON] за період з 15.09.2006 року і до звернення до суду внесено лише один платіж в сумі 150 грн. 12.02.2007 року (а.с. 7). Відповідно до ст. ст. 257, 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і застосовується судом лише за заявою сторони. Крім цього, у відповідності до висновку Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладених у постанові від 19.03.2014 року №6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Отже, зважаючи, що останній платіж відповідачем здійснено 12.02.2007 року, а до суду позивач звернувся 26.05.2014 року, то суд вважає, що строк позовної давності пропущено і зважаючи, що представником позивача не заявлялось суду будь-яких заяв чи клопотань про поважність причини його пропуску, то у задоволенні позову з наведених підстав слід відмовити.

Outcome: dismissed