Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору №DNH4KP23610829 від 31.03.2006 [PERSON] отримав кредит у розмірі 2925грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, що свідчить підпис відповідача в заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач [PERSON] не виконав належним чином зобов'язання за вказаним договором, у зв'язку з цим станом на 08.10.2015 виникла заборгованість в сумі 75549,42грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2892,28грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 19505,38грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 49077,98грн., штрафів відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500грн. та 3573,78грн. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №DNH4KP23610829 від 31.03.2006 в сумі 75549,42грн. Пред'явив позов до суду позивач поніс додаткові витрати по оплаті судових витрат у розмірі 1218грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, але подав до суду клопотання про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позову та застосувати строк позовної давності, справу просить розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі договору №DNH4KP23610829 від 31.03.2006, який складається з заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а також тарифів банку, укладеного між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», отримав кредит в сумі 2925грн. на строк 12 місяців по 30.03.2007 включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, а також сплати комісії. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 278,61грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. [PERSON] не виконав зобов'язання за вказаним договором, у зв'язку з цим станом на 08.10.2015 виникла заборгованість в сумі 75549,42грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2892,28грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 19505,38грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 49077,98грн., штрафів відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500грн. та 3573,78грн. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідноч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою. Так, згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки за умовами договору №DNH4KP23610829 від 31.03.2006погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Зазначене суттєво впливає на початок строку виконання зобов'язання, при правильному визначенні якого починає обчислюватись строк пред'явлення вимог до поручителя. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Згідно умов договору №DNH4KP23610829 від 31.03.2006 відповідач отримав кредит в сумі 2925грн. на строк 12 місяців по 30.03.2007 включно, при цьому погашення заборгованості за договором мало здійснюватись щомісяця в період сплати, за який приймався період з 21 по 28 число кожного місяця, в сумі по 278,61грн. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що відповідач [PERSON] не виконував свої зобов'язання щодо обов'язкових щомісячних платежів з часу укладення договору, оскільки ним жодного разу не було сплачено встановленого щомісячного платежу. Відповідно до п.5.5 Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Таким чином, оскільки початок перебігу позовної давності почався з дня порушення відповідачем погашення щомісячних платежів, останній з яких мав здійснюватися у березні 2007 року, при цьому загальний строк виконання зобов'язань за договором №DNH4KP23610829 від 31.03.2006 закінчився 30.03.2007, однак позов до суду позивачем пред'явлено лише в листопаді 2015 року, тобто більше ніж через сім років з дня спливу строку виконання зобов'язань за договором,тому в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed