Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №\~б/н від 30 липня 2008 року відповідач [PERSON]І, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 27 червня 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 24970,03\~грн., з яких: - 2638,60\~грн. заборгованість за кредитом; - 12366,19\~грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 8300,00\~грн. заборгованість за пенею та комісією; - 500,00\~грн. штраф (фіксована частина); - 1165,24\~грн. штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача [PERSON] 24970 /двадцять чотири тисячі девятсот сімдесят/ грн. 03 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 липня 2008 року; судові витрати у розмірі 249,70\~грн. судового збору. Від представника позивача ПАТ «Акцент-Банк» в судове засідання поступило письмове клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому просить справу слухати без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] з приводу заявлених позовних вимог заперечують, вказують, що позивачем на обґрунтування своїх вимог щодо стягнення заборгованості надано розрахунок заборгованості, не оформлений належним чином: не зазначено прізвище посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, печатки банку, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлювання документів» затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 14.04.2003 року. Надані Позивачем [PERSON] та правила надання банківських послуг, які з заявою на отримання кредиту повинні складати кредитний договір не стосуються отриманого [PERSON] кредиту. [PERSON] отримав кредит «Швидка готівка», а в [PERSON] та правилах, які надав позивач йде мова про чітко визначені карткові кредити, депозитні рахунки. Вважають, що позивач не надав до суду доказів отримання [PERSON] кредиту, оскільки не надано самого кредитного договору, який повинен складатися з заяви на отримання кредиту, [PERSON] та правил користування кредитування, памятки клієнту. В позовній заяві та в наданих документах не вказаний термін дії кредитного договору. З Умовами та правилами надання банківських послуг, наданих позивачем [PERSON] не ознайомлювався, підтверджується відсутністю підпису на умовах. В [PERSON] не зазначена дата їх прийняття чи затвердження, відсутня інформація з якого по який час діяли положення [PERSON], наданих суду позивачем, що ці умови стосуються кредиту, наданого [PERSON]. При оформленні кредитного договору він ознайомлювався з зовсім іншими Умовами, де зазначений термін повернення кредиту 1 рік. Згідно заяви, підписаної [PERSON], він отримав кредит 27 липня 2008 року, строк дії договору становить один рік, який закінчився 27 липня 2009 року. Останній платіж за кредитним договором здійснено у 2008 році. Вказує, що строк позовної давності за кредитним договором від 27.07.2008 року закінчився 27.07.2009 року. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю у звязку з спливом строків позовної давності. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, приймаючи до уваги клопотання позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.9.12 [PERSON] та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до укладеного договору № б/н від 30 липня 2008 року відповідач [PERSON]І, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.. [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 27 червня 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 24970,03 грн., з яких: - 2638,60 грн. заборгованість за кредитом; - 12366,19 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 8300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; - 500,00\~грн. штраф (фіксована частина); - 1165,24 грн. штраф (процентна складова). Банк звернувся до суду із пропуском строку позовної давності та питання про поновлення строку не ставить. Положення п.9.12 [PERSON] та правил надання банківських послуг, що якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін, суд до уваги не бере, оскільки згідно договору про надання кредиту, угода про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладалася. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На підставі ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно розрахунку за договором б/н від 30 липня 2008 року, відповідач із жовтня місяця 2008 року почав порушувати зобов'язання по поверненню коштів. Тобто, у позивача з жовтня місяця 2008 року виникло право вимоги щодо стягнення заборгованості за кожен прострочений щомісячний платіж, нараховані відсотки та на штрафні санкції. Строк дії договору обумовлений сторонами до 29 липня 2009 року. Оскільки, фактично відсутні докази про домовленість сторін щодо зміни строків позовної давності у сторону збільшення, що Договір автоматично лонгується на такий же термін, як зазначено у ньому, тому слід застосувати загальний трирічний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України. Позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача 17 серпня 2015 року, тобто по спливу трьох років. Таким чином, станом на день звернення до суду строк давності за вимогами про повернення кредиту минув. Згідно Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати не підлягають компенсації.

Outcome: dismissed