Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Орган та піклування Буринської районної державної адміністрації Сумської області звернувся до суду з цим позовом мотивуючи тим, що в них на обліку перебуває малолітня дитина відповідачки як така, що опинилася в складних життєвих обставинах з причини неналежного виконання нею своїх батьківських обов`язків. Остання зловживає спиртними напоями, не створює належних умов для проживання та виховання дитини, не піклується про її стан здоров`я. 26.09.2018 року орган опіки та піклування був вимушений відібрати дитину, помістити її до центру соціально-психологічної реабілітації, так як вона перебувала в антисанітарних умовах, мати була в стані сильного алкогольного сп`яніння в колі осіб чоловічої статі, які також були п`яні. Після відібрання дитини поведінка відповідачки не змінилася і вона продовжила не виконувати свої батьківські обов`язки та зловживати спиртними напоями. Умови для проживання дитини не створені. Посилаючись на те, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, просили позбавити її батьківських прав по відношенню до малолітнього сина та стягнути аліменти на його утриманні в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судових засіданнях представники позивача Глобенко Д.А. , Гончарова К.О. заявлені вимоги підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини викладені в позовній заяві, доповнивши, що відповідачка не бажає змінювати своє відношення до виконання батьківських обов`язків по вихованню свого сина. Проведені відносно неї заходи впливу жодних позитивних результатів не дали. Вважала, що повернення дитини матері створить загрозу для її життя та здоров`я. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, вважала доводи органу опіки та піклування надуманими. З листопада 2017 року вона фактично проживає в с. Слобода Буринського району Сумської області. Вважала, що свої батьківські обов`язки відносно її малолітнього сина виконує належними чином і забезпечує його всім необхіднім по мірі своїх матеріальних можливостей. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник відповідачки [PERSON] вважав, що [PERSON] опинилася в складних життєвих умовах, однак позивачем не доведено необхідності позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина. Свідок [PERSON] показала, що вона працює фахівцем із соціальної роботи Слобідської сільської ради. В кінці 2017 року дитина відповідачки була взята на облік, як така, що опинилася в складних життєвих умовах. Вона часто відвідувала цю родину, допомагала відповідачці, розповідала їй як необхідно поводитися з дитиною. Навесні 2018 року її покинув співмешканець, а [PERSON] залишилася жити з дитиною. 21.09.2018 року її викликали працівники поліції, які при проведенні профілактичних заходів виявили [PERSON] в іншому домоволодінні в стані алкогольного сп`яніння, у колі незнайомих осіб, які також були напідпитку. Дитина була брудна, голодна та хвора. Вони відразу викликали швидку і [PERSON] декілька днів була в лікарні разом з дитиною. 25.09.2018 року їй подзвонили з лікарні та повідомили, що їх виписали. Вона повідомила останню, щоб з`явилася наступного дня в сільську раду, де буде розглядатися питання виконання нею батьківських обов`язків. Однак вона не прийшла і 26.09.2018 року вона виявила її в сім`ї [PERSON] , який проживає там разом з іншими своїми родичами, які систематично з ним вживають спиртні напої. В той вечір там були всі п`яні, в тому числі і [PERSON]. Дитина була перелякана. Вона викликала представників органу опіки та піклування, які вилучили дитину у відповідачки та помістили до центру реабілітації. За час поки дитина знаходиться там, поведінка відповідачки не змінилася, вона не цікавиться дитиною, найменших умов для її проживання не створила. Вважала в інтересах дитини за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав. Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожний окремо, підтвердили, що вони працюють в Буринському ВП Конотопського ВП ГУ НП в Сумській області. 21.09.2018 року було виявлено, що в домогосподарстві [PERSON] знаходилася [PERSON] , яка була в стані алкогольного сп`яніння, як і решта осіб в цьому помешканні. Дитина перебувала там же, за нею ніхто не дивився, вона була брудна та хвора. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності. Саприкін перебував в них на обліку, оскільки часто вчиняв домашнє насильство на ґрунті зловживання спиртними напоями. В будинку все зруйновано, вони пропили вже майже всі меблі. Вважали, що повернення дитини матері створить загрозу її життю. Свідок [PERSON] пояснила, що вона, іноді, допомагала відповідачці доглядати дитину. Не бачила [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння, а дитина була завжди охайна та нагодована. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що вбачається із паспорта відповідачки та свідоцтва про народження дитини (а.с.5,6). Батько дитини, [PERSON] , рішенням Конотопського міськрайонного суду від 12.07.2019 року позбавлений батьківських прав відносно нього (а.с.104,105). З листопада 2017 року відповідачка разом із сином проживає по [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до доповідної записки сімейного лікаря [PERSON] на адресу начальника служби у справах дітей при огляді 13.11.2017 року дитини відповідачки [PERSON] встановлено, що умови перебування дитини незадовільні, в приміщенні стійкий запах алкоголю, батько дитини перебуває в стані глибокого алкогольного сп`янінням, мати дитини дезорієнтована, координація рухів порушена. Дитяче ліжко відсутнє. У зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини просила звернути увагу на вказану сім`ю (а.с.13). 15.11.2017 року комісією у справах дітей Буринської РДА проведено обстеження умов проживання дитини, в ході якого встановлено, що санітарній стан кімнат житлового будинку потребує покращення, мати дитини попереджена про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків (а.с.19). Відповідно до актів соціального інспектування від 24.01.2018 року та 21.02.2018 року проведеного фахівцем із соціальної роботи Слобідською сільської ради встановлено, що [PERSON] проживає з малолітньою дитиною одна, потребує навиків догляду за дитиною та контролю за станом дитини, продуктами харчування та засобами гігієни майже не забезпечені, в будинку порушені санітарні умови, дитина брудна (а.с.16-18). Судом встановлено, що 21.09.2018 року відповідачка була виявлена не за місцем свого проживання, в домогосподарстві осіб з негативною репутацією, з ознаками алкогольного сп`яніння, в колі сторонніх, які перебували в стані алкогольного сп`яніння, дитина знаходилася з нею в антисанітарних умовах, хвора, у зв`язку з чим їх було доправлено до Буринської ЦРЛ, що підтверджується показами свідків, інформацією про стан виконання батьківських обов`язків, витягом з протоколу засідання опікунської ради при виконавчому комітеті Слобідської сільської ради (а.с.11, 101,102). З повідомлення головного лікаря Буринської ЦРЛ (а.с.81) видно, що 21.09.2018 року малолітній [PERSON] був доставлений до лікарні машиною екстреної медичної допомоги, брудний та неохайний, температура 37,1-38о. Постановлено діагноз невус живота, ринофарингіт. Знаходився на стаціонарному лікуванні з 21.09.2018 року по 25.09.2018 року (а.с.81). Під час перевірки дитини представниками опікунської ради Слобідської сільської ради 26.09.2018 року [PERSON] була виявлена з ознаками сильного алкогольного сп`яніння в занедбаному помешканні по [ADDRESS] , де мешкав її знайомий [PERSON] з членами своєї родини, котрі перебували в стані алкогольного сп`яніння та мають негативну репутацію. Цього ж дня, комісією у справах дітей Буринської РДА дитина відповідачки була поставлена на облік, як така, що опинилися в складних життєвих обставинах, з причин неналежного виконання її матір`ю своїх батьківських обов`язків та відібрана від матері, з поміщенням до обласного центру соціально-психологічної реабілітації, де перебуває до теперішнього часу. Вказані обставини об`єктивно встановлені судом відповідно до показів свідків, розпорядження голови Буринської РДА, наказу начальника служби у справах дітей, акту обстеження умов проживання дитини, довідкою умов щодо умов проживання [PERSON] , інформації фахівця з соціальної роботи [PERSON] , повідомленням районного відділу поліції (а.с.8,12,14,15,54, 97-100). Також в судовому засіданні був досліджений відеозапис від 26.09.2018 року проведений фахівцями служби у справах дітей, з якого видно, що відповідачка на час перевірки мала характерні ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема порушення координації рухів та порушення мови. Довідки Буринською ЦРЛ, що [PERSON] на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває та покази свідка [PERSON] не спростовують цих обставин (а.с.78,79). Також, суд критично відноситься і до аргументів відповідачки та її представника, що вона змінила своє відношення до дитини на краще, завела підсобне господарство, що на думку останніх вбачається з довідки, виданої депутатом Слобідської сільської ради Галушка І.В. 24.06.2019 року (а.с.80), оскільки актами комісійного обстеження від 11.09.2019 року та 23.10.2019 року встановлено, що умов до проживання дитини, в межах фінансової можливості відповідачки, не створено, паливом на зимовий період сім`я не забезпечена. За місцем проживання відповідачка характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, неналежно виконує свої обов`язки по вихованню дитини, на зауваження компетентних органів не реагує, що видно з довідок Слобідської сільської ради (а с. 10,55). Судом також встановлено, що на протязі 2018 року [PERSON] тричі притягувалася до адміністративної відповідальності, зокрема 21.09.2018 року за ч.1 ст.178 КУпАП, 26.10.2018 року за ч.2 ст. 178 КУпАП - за появу у громадських місцях у п`яному вигляді, та 16.11.2018 року за ч.1 ст.184 КУпАП -ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини (а.с.38,41-45). Між тим, [PERSON] належних висновків не зробила та продовжила свідомо нехтувати виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього [PERSON]. З повідомлень КЛФЗ Сумської обласної ради «Сумський спеціалізований будинок дитини» відповідачка за весь час перебування дитини у закладі відвідувала її лише один раз 07.05.2019 року, тобто майже через рік після її відібрання, жодного разу не телефонувала, життям дитини не цікавилася (а.с.56,64,65,103). Висновком органу опіки та піклування Буринської РДА встановлено доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] (а.с.20). Даючи оцінку наведеному, суд вважає встановленим, що відповідачка на протязі 2018-2019 років не належно виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до свого малолітнього сина, без поважних причин не піклується про стан його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, вона неодноразово попереджалася службовою у справах дітей та іншими уповноваженими органами про відповідальність за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, однак належних висновків не зробила і продовжує свідомо нехтувати ними. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування про неї. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 цього Закону мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У міжнародному та національному законодавстві (ст.3 Конвенції про права дитини 1989 року, ст.ст.51, 52 Конституції України, ст.ст. 2-4, 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року) закріплено принципи пріоритету захисту прав та забезпечення інтересів дітей в усіх діях щодо них, у тому числі при вирішенні судових спорів. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. В силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі права, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Одним з фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою (принаймні, в якості останньої інстанції), оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості і належної процедури. Аналізуючи наведені вище положення нормативних актів та норми міжнародного права, фактичні обставини справи, враховуючи характер винної поведінки відповідачки, наявність сумнівів у її спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки, суд приходить до висновку, що оскільки вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини свідомо нехтуючи ними, діючи в інтересах дитини, для захисту її життя, здоров`я та емоційного стану, суд приходить до висновку, що збереження батьківства [PERSON] в теперішній час суперечить інтересам дитини, і до неї необхідно застосувати крайній захід впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання стягнення аліментів з відповідачки на утримання дитини, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями ст.181 цього ж Кодексу способи виконання обов`язку утримання дитини визначаються домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у часті від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За таких обставинах, суд вважає, що з відповідачки на утримання дитини необхідно стягнути аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. З врахуванням положень ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судові витрати щодо судового збору в розмірі 3842 грн., від сплати яких позивач був звільнений в силу Закону при поданні позову.

Outcome: approved