Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Направленим позовом були заявлені вимоги про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо виділення земельної ділянки третій особі у справі. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. В обґрунтування позову представник позивача повідомила суду наступне. Спірною земельною ділянкою користується родина позивача давно та в певний час вона була їм виділена в користування. Позивач подала заяву про приватизацію такої ділянки, однак відповідач, незаконно, виділив її третій особі у даній справі [PERSON] Представник сільської ради в судовому засіданні вимог не визнав та в обґрунтування такої позиції зазначив наступне. Дійсно, на розгляді ради перебувало дві заяви позивача та третьої особи щодо однієї земельної ділянки і перевага у виділенні земельної ділянки була віддана [PERSON], оскільки доступу до земельної ділянки позивач немає (вона оточена з усіх сторін приватними земельними ділянками). Передання земельної ділянки позивачеві вимагало б здійснення додаткових заходів щодо організації способу користування нею. Одночасно, представник сільської ради, спростовував наявність у позивача будь яких правовстановлюючих документів на право користування спірною земельною ділянкою. [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позицію представника сільської ради та крім цього зазначила, що перша подала заяву про виділення даної земельної ділянки. Цьому передував спір за яким позивач пропонувала [PERSON]К, придбати в неї таку земельну ділянку, однак будь яких правовстановлюючих документів не демонструвала. Заслухав пояснення учасників розгляду та проаналізував наявні у справі матеріали, судом було встановлено наступні фактичні обставини справи. 22 вересня 2015 року сільський голова повідомив позивача про прийняте рішення стосовно виділення спірної земельної ділянки із зазначенням мотивів надання переваги [PERSON], зміст яких ідентичний поясненням представника сільської ради наданий в судовому засіданні (а.с.9). Рішенням № 195 43-ої сесії 6-го скликання Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 11 вересня 2015 року було надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,015 га в с. Зарічани (а.с.10). Рішенням 15-ої сесії 21-го скликання Зарічанської сільської ради від 4 січня 1994 року було вирішено передати позивачеві земельну ділянку площею 0,07 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с.11). [PERSON] є власником двох земельних ділянок загальною площею 0,37 га з цільовими призначеннями для будівництва та особистого селянського господарства (а.с.12). [PERSON], за даними податкової інспекції, не має податкового боргу (а.с.13). В судовому засіданні представник позивача не пояснила, що підтверджує згадувана копія акту на землю та довідка про відсутність податкового боргу. Акт про користування землею, без конкретизації якої саме, її площі та цільового призначення, не приймається судом до уваги як доказ підтверджуючий доводи позивача. Крім досліджених матеріалів, представникові позивача пропонувалось надати суду документи, які б підтверджували наявність прав на користування спірною земельною ділянкою, однак таких матеріалів суду надано не було. Правовими підставами заявленого позову позивачем наведено положення речення другого ч. 7 ст. 118 ЗК України. Даною нормою матеріального закону визначено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проаналізував досліджені судом матеріали та норми матеріального закону, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що на одну і ту ж земельну ділянку до органу місцевого самоврядування було подано заяви від двох осіб. Перевагу було віддано одній особі. Такими діями, на переконання позивача та враховуючи наведені норми матеріального закону, були порушені її права адже відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідач діяв не у спосіб визначений законом. З такими доводами позивача суд не погоджується адже законом не визначено порядок дій у подібній ситуації, тобто при подачі двох або більше заяв про виділення однієї земельної ділянки і Рада мала діяти із врахуванням інших та маючих значення для справи обставин. Враховуючи наведені та описані вище мотиви, суд вважає, що рішення ради є правомірним і таким, яке було прийнято із врахуванням істотних для даної ситуації обставин. Недотримання відповідачем положень речення другого ч. 7 ст. 118 ЗК України, в даній ситуації, суд вважає, не можна стверджувати про порушення норм закону відповідачем взагалі та в тому числі, щоб вимагало визнавати його незаконним. Саме за таких обставин суд вважає, що підстав для задоволення заявленого позову не має. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed