Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

ПАТ Дельта Банк, звернувшись в серпні 2015 року до суду за захистом своїх порушених майнових прав та інтересів як правонаступник публічного акціонерного товариства Сведбанк (в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ Дельта Банк), просить в рахунок погашення заборгованості в сумі 190253 грн. 40 коп., обчисленої станом на 28.07.2015 р., з яких тіло кредиту - 175645 грн. 30 коп., відсотки - 14608 грн. 10 коп., за кредитним договором №1701/0907/88-056 від 10 вересня 2007 року, звернути стягнення на предмет іпотеки з [PERSON], а саме - на однокімнатну квартиру №124 загальною площею 35,1 квадратних метра, житловою площею 17,6 квадратних метра, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.О.Дундича, буд.1б, належну іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19 червня 2002 року, посвідченого 19.06.2002 р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 985, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за публічним акціонерним товариством Дельта Банк (код ЄДРПОУ 34047020). Просить стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір, вказуючи на те, що відповідно до п.22 ч.1 ст.5 діючої на час звернення до суду редакції Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI Про судовий збір, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб була звільнена від сплати судового збору у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. В судовому засіданні представник позивача вимоги ПАТ Дельта Банк підтримала та з мотивів, наведених у позовній заяві (а.с.1 - 6), просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та з мотивів, наведених у письмовому запереченні на позовну заяву (а.с.220, 221), просить відмовити в позові у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не зявилася, надіславши до суду письмове пояснення по справі із заявленим у ньому клопотанням про розгляд справи за відсутності представника Національного банку України (а.с.109 - 115). Зясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. На підставі поданих позивачем та досліджених судом письмових доказів (копій документів) встановлено, що 10 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним банком ТАС-Комерцбанк, який з 15 жовтня 2007 року змінив своє найменування на відкрите акціонерне товариство Сведбанк, яке з 30 квітня 2009 року змінило своє найменування на публічне акціонерне товариство Сведбанк, правонаступником якого згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року стало публічне акціонерне товариство Дельта Банк (а.с.46 - 50, 118 - 132), як кредитодавцем та [PERSON] як позичальником був укладений кредитний договір №1701/0907/88-056, за умовами якого банк надав позичальнику, а позичальник прийняв у готівковій формі через касу банку грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у розмірі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, зобов'язавшись повернути кредит, сплатити нараховані на нього проценти та виконати свої зобовязання у повному обсязі в строк до 09 вересня 2017 року (а.с.7 - 13, 18 - 22, 29, 136 - 138). В забезпечення виконання позичальником [PERSON] взятих на себе перед АКБ ТАС-Комерцбанк зобов'язань за кредитним договором №1701/0907/88-056 від 10 вересня 2007 року, між цими ж особами 10 вересня 2007 року був укладений іпотечний договір №1701/0907/88-056-Z-1, згідно пункту 2 якого, в забезпечення виконання основного зобовязання іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку іпотекодержателю - АКБ ТАС-Комерцбанк належну їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 19 червня 2002 року, посвідченого 19.06.2002 р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 985, однокімнатну квартиру №124 загальною площею 35,1 квадратних метра, житловою площею 17,6 квадратних метра, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.О.Дундича, буд.1б (а.с.14 - 17). Однак відповідач, як позичальник та одночасно майновий поручитель (іпотекодавець), неналежно виконувала взяті на себе перед банком зобов'язання, що вбачається з обчисленого позивачем станом на 28.07.2015 р. розрахунку заборгованості за кредитним договором №1701/0907/88-056 від 10.09.2007 р., згідно якого розмір заборгованості становить 8623,47 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на день проведення розрахунку становить 190253 грн. 39 коп., в тому числі: тіло кредиту - 7961,34 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 175645 грн. 30 коп., відсотки - 662,13 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 14608 грн. 10 коп. (а.с.27). Як передбачено пунктами 11, 12 іпотечного договору №1701/0907/88-056-Z-1 від 10.09.2007 р., іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим договором. При настанні зазначених випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору, при цьому сторони за взаємною згодою встановили, що визначений тридцятиденний строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням звязку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення основного зобовязання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий іпотекодавцем особисто у іпотекодержателя. За вибором іпотекодержателя для задоволення його вимог застосовуються такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки як: за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в підпунктах 12.3.1 та 12.3.2 пункту 12.3 іпотечного договору. Як вбачається з копії листа-вимоги вих. №31.4-08/583/15 від 27.08.2015 р. на імя [PERSON] за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства Дельта Банк [PERSON], відправленого відповідачці через відділення звязку 28.08.2015 р. (а.с.30 - 35), позивач скористався своїм правом вимагати від відповідача сплати простроченої суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 8623,47 доларів США, обчисленому станом на 28.07.2015 р., проте не дочекавшись закінчення тридцяти календарних днів з дати відправлення [PERSON] листа-вимоги через відділення поштового звязку в місті Києві (28.08.2015 р.), позивач майже одночасно з письмовою вимогою про усунення порушення основного зобовязання звернувся в Рівненський міський суд з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ Дельта Банк, а саме - 31.08.2015 р., що слідує зі штампу на поштовому конверті (а.с.60). Таким чином, іпотекодержатель розпочав за своїм вибором звернення стягнення на предмет іпотеки з порушенням вищезазначених умов іпотечного договору, а також з порушенням норми статті 35 Закону України від 05 червня 2003 року №898-IV Про іпотеку, згідно якої, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. З цього приводу Верховний Суд України в постановах від 30 березня та від 02 листопада 2016 року зробив правовий висновок про те, що вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм\~статей 37 - 39 Закону України Про іпотеку, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить з такого. Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої\~статті 33 Закону України Про іпотеку,\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частинах першій, третій\~статті 36 Закону України Про іпотеку\~зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому\~статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону. При цьому, згідно із частиною першою\~статті 37 Закону України Про іпотеку\~правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано\~статтею 39 Закону України Про іпотеку, якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях\~335\~та\~376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша\~статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналіз положень статей\~33,\~36,\~37,\~39 Закону України Про іпотеку, статей\~328,\~335,\~376,\~392 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша\~статті 37 Закону України Про іпотеку). Отже, у справі, що переглядається, апеляційний суд, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, ухвалюючи судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, неправильно застосував норми статей\~33,\~36,\~37,\~39 Закону України Про іпотеку. Виходячи з наведених норм цивільного, цивільного процесуального законодавства, встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що сторони кредитного договору в пунктах 11, 12 іпотечного договору встановили порядок, за умови недотримання якого іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, проте іпотекодержатель (позивач) цього порядку не дотримався, у зв'язку із цим в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Крім того, як вбачається зі Звіту про оцінку предмета іпотеки, виготовленого на замовлення ПАТ Дельта Банк товариством з обмеженою відповідальністю Експертна компанія ПРОФЕСІОНАЛ, станом на 24.05.2016 р. вартість однокімнатної квартири площею 35,1 кв. м. на 4-му поверсі 9-ти поверхового будинку за адресою: [ADDRESS], становить 452377 грн. Проте, зазначена вартість перевищує визначену позивачем станом на дату подання позовної заяви ціну позову на 262123 грн. 61 коп. (452377 - 190253,39 = 262123,61), тобто у 2,5 рази перевищує суму обчисленої ПАТ Дельта Банк станом на 28.07.2015 р. заборгованості за кредитним договором, що в даному випадку, виходячи з вартості нерухомого майна, на яке позивач просить звернути стягнення, та суми заборгованості за кредитним договором, вказана сума та вартість предмета іпотеки, на яке ПАТ Дельта Банк просить визнати за ним право власності, не є співмірними, що є порушенням таких передбачених пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Оскільки при предявленні позову позивач, в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ Дельта Банк, був звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст.5 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI Про судовий збір (в редакції цього Закону станом на 01.09.2015 р.), а відповідач свої судові витрати документально не підтвердила, судові витрати у виді несплаченого сторонами судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed