Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що 13 вересня 2012 року з [PERSON] уклали договір про надання кредиту № 135АІ10120913001, відповідно до умов якого останній надано кредит у розмірі 138.840 грн. зі сплатою 22,1% річних за перший річний період, а на наступні відсоткова ставка плаваюча. Крім того, 13 вересня 2012 року між банком та [PERSON], [PERSON] укладені договори поруки № 315АІ10120913001-П, відповідно до умов яких останні зобовязались у повному обсязі солідарно відповідати за виконання зобовязань перед банком. Також, з метою забезпечення виконання зобовязань між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір застави № 315АІ10120913001-ЗАСТ від 13 вересня 2012 року, відповідно до якого у заставу передано автомобіль марки «Форд Фокус», д.н.з. [NUMBER]. Оскільки вимоги кредитного договору не були виконані позичальницею у встановлені угодою строки, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 217.814 грн. 86 коп., з яких: 112.281 грн. 41 коп. заборгованості за кредитом, 56.176 грн. 26 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 17.438 грн. 96 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок, 12.157 грн. 70 коп. пеня за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок, 10.940 грн. 27 коп. інфляційні витрати за кредитом, 8.820 грн. 27 коп. - інфляційні витрати за відсотками та судові витрати. В ході розгляду справи позивач подав уточнення позовної заяви, а саме, виправив прохальну частину позову. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, надав згоду на винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання повторно не зявились, хоча про день, час та місце судового розгляду були повідомлені судом належно та вчасно, у звязку з чим суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, з наданої згоди представником позивача. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у запереченні. Просив у задоволенні штрафних санкцій відмовити, не заперечивши суму заборгованості за кредитом та відсотками. Заслухавши представника відповідача, опитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Оскільки відповідачка [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], тому суд вважає за доцільне замінити відповідача [PERSON] на [PERSON] Згідно ст. 1054 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається з кредитного договору № 135АІ10120913001 від 13 вересня 2012 року банк надав [PERSON] кредит у розмірі 138.840 грн. зі сплатою 22,1% річних за перший річний період, а на наступні відсоткова ставка плаваюча з кінцевим терміном повернення до 12 вересня 2019 року (а.с.6-11). Згідно представленого позивачем графіку погашення заборгованості по кредиту та процентів по ньому, що відображає поступлення коштів на рахунок банку (а.с.4-5), відповідачка прострочила виконання вищезазначених зобовязання по погашенню основної суми кредиту так і процентів по ньому. Згідно з договорами поруки № 315АІ10120913001 від 13 вересня 2012 року (а.с.12-13,14-15)), [PERSON] та [PERSON] поручились перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору. Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань між банком та [PERSON] 13 вересня 2012 року укладено договір застави транспортного засобу № 315АІ10120913001-ЗАСТ, відповідно до якого [PERSON] передала у заставу автомобіль марки «Форд Фокус», 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (а.с.164-166). Згідно з пунктом 1.1.1 кредитного договору позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 13-го числа (включно) кожного календарного місяця, та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 12 вересня 2019 року (включно), на умовах визначених цих договором. Відповідно до пункту 3.1.2 договору поруки відповідальність поручителя наступає протягом тридцяти календарних днів від дати отримання повідомлення кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобовязання, виконати відповідне зобовязання шляхом перерахування непогашеної суми кредиту, несплаченої суми процентів та\\або комісії, а також суми штрафних санкцій (пені, штрафу). Згідно з пунктом 6.2. договору поруки договір діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою, визначених п.2.1 цього договору. [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 14 січня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 217.814 грн. 86 коп., з яких: 112.281 грн. 41 коп. заборгованість за кредитом, 56.176 грн. 26 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 17.438 грн. 96 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок, 12.157 грн. 70 коп. пеня за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок, 10.940 грн. 27 коп. інфляційні витрати за кредитом, 8.820 грн. 27 коп. - інфляційні витрати за відсотками. 29 лютого 2016 року банк предявив до боржника й поручителів позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, при цьому вимоги про дострокове повернення грошових коштів до поручителів не предявляв. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Позивачем на вимогу суду не надано копій надіслання повідомлень кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобовязання, предявлення банком вимоги до поручителів в межах шести місяців по кожному місячному платежу та по яких платежах порука припинилась, а по яких ще діє, хоча відповідно до п.3.31 договорів поруки кредитор зобовязаний протягом пяти робочих днів від дати невиконання позичальником зобовязань забезпечених порукою повідомити про це поручителів з наданням інформації щодо обсягів виконаного позичальником зобовязання та невиконаного зобовязання позичальником, яке підлягає виконання позичальником та\\або поручителем. Тому суд вважає, що у даних правовідносинах не підлягають застосування висновки ВСУ щодо застосування шестимісячного строку з моменту останнього платежу чи надіслання вимоги банком до основного позичальника чи його поручителів, оскільки позивач вимоги про дострокове повернення коштів за кредитним договором до відповідачів не надсилав, тобто не змінив строків виконання зобовязань, а тому не можна вважати договори поруки припиненими. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У своїх запереченнях представник відповідача [PERSON] зазначає, що банк мав звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, а не про стягнення забргованості. Однак суд не погоджується з даним твердженням, оскільки відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває права звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Позивач звернувся до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором, у звязку з порушенням умов договору згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, що не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому при невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязальні правовідносини не припинились. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду). З матеріалів справи вбачається, що остання виплата по кредитному договору мала б бути здіснена 12 вересня 2019 року, банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості, що виникла за кредитним договором через неналежне виконання зобовязання, однак позивач не просить достроково розірвати договір, а законодавець поклав на нього право, а не обовязок щодо звернення стягнення на предмет застави, тому суд вважажє, що твердження представника відповідача є помилковими. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, норми закону не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. До такого висновку дійшов ВСУ в постанові від 17 грудня 2014 року №6-185цс14. Враховуючи вищенаведене, умови договору, суд вважажє за необхідне задовольнити позов в частині стягнення з відповідачів суми заборгованості, а саме, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 112.281 грн. 41 коп. заборгованості за кредитом та 56.176 грн. 26 коп. заборгованості за відсотками, та солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] 112.281 грн. 41 коп. заборгованості за кредитом та 56.176 грн. 26 коп. заборгованості за відсотками. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Як вбачається з п.4.1 у разі допущення позичальником строків сплати процентів в порядку та розмірі, визначеному у п.п.1.1,2.4,2.7 цього Договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.1.1,3.2.3,3.3.16 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Позивач просить стягнути з відповідачів пеню, а саме, 17.438 грн.96 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту за кожен випадок та 12.157 грн. 70 коп. пеня за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок. Представник відповідача просив застосувати до вимоги про стягнення пені строк позовної давності, мотивуючи тим, що останній платіж боржником здійснено у листопаді 2013 року, тобто з грудня 2013 року мала б бути обрахована сума пені, а позов предявлено 29 лютого 2016 року, тобто з пропуском річного строку. Однак позивач навів обрахунок пені з 31 січня 2015 року по 14 січня 2016 року, тобто в межах строку давності 1 рік. Крім того, представник відповідача просить через неспіврозмірність обчисленої позивачем неустойки відмовити у задоволенні пені, при цьому покликався на те, що відповідно до положень ст.3 ч.3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та водночас засадами, на яких має грунтуватися зобовязання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість, а також слід брати до уваги приписи ч.3 ст. 551 ЦК україни, відповідно до яких розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд перевірив правильність обрахунку пені за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок у розмірі 17.438 грн. 96 коп. та пені за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок у розмірі 12.157 грн. 70 коп. Однак, з показань допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], яка являється матірю відповідачки [PERSON], вбачається, що така від імені своєї доньки намагалась мирно врегулювати спір та оплатити за вказаним договором заборгованість у розмірі 175.000 грн., однак банк виставив вимогу оплати заборгованості й по іншому кредитному договору, який був отриманий на купівлю страховки автомобіля. У них була відсутня вказана сума, тому банк не погодився на мирне врегулювання спору. Крім того, представником відповідача надано копію свідоцтва про народження серії І-КИ № 607908, відповідно до якого у [PERSON] народився 14 вересня 2016 року син [PERSON] Зазаначає, що відповідачка [PERSON] перебуває у відпустці у звязку з вагітністю та пологами, знаходиться у скрутному матеріальному становищі, просить врахувати дані обставини та зменшити розмір пені. Враховуючи вищенаведене, обставини справи, намагання сторони мирного врегулювання спору та дострокового повернення заборгованості, мирного врегулювання спору, становище [PERSON] та вважає за можливе зменшити розмір пені до 10.000 грн. всього за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок у розмірі та пені за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок, з врахуванням згаданого висновку ВСУ в постанові від 17 грудня 2014 року №6-185цс14, який підлягає стягненню з відповідачів. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги позивача про стягнення на їх користь з відповідачів 10.940 грн. 27 коп. інфляційних витрат за кредитом та 8.820 грн. 27 коп. інфляційних витрат за відсотками є підставними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню 3.267 грн. 22 коп. сплаченого судового збору.

Outcome: partial