Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

На початку березня 2014 року позивач звернулась до суду з даним позовом, обґрунтовуючи який вказувала, що вона неодноразово зверталась до Бориспільської центральної районної лікарні із заявами, скаргами та інформаційними запитами, на більшість з яких отримала відповіді. Після цього позивач звернулась до відповідача з проханням ознайомитись і зняти фотокопії з матеріалів перевірки по її зверненням, однак їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що вказана інформація є службовою. [PERSON] вважає, що дії відповідача по ненаданню такої інформації є неправомірними, а тому вона звернулася до суду для відновлення порушеного права. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти пред'явленого позову, вказувала, що запитувана інформація відноситься до службового користування, тому позивачці Бориспільська центральна районна лікарня відмовила правомірно, з огляду на що, представник просить відмовити у пред'явленому позові. Заслухавши учасників цивільного процесу, дослідивши всі докази та всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, суд приходить до наступних висновків. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] неодноразово зверталась до Бориспільської центральної районної лікарні із заявами, скаргами та інформаційними запитами, на більшість з яких вона отримала відповіді. Також [PERSON] зверталась до відповідача з приводу надання їй можливості ознайомитись і зняти фотокопії з матеріалів перевірки по її зверненням, однак позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що вказана інформація призначена для службового користування. Згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ч.2 ст. 6 вказаного Закону Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Згідно ч.1 ст. 21 Закону інформація з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні представником відповідача було надано певні документи, які являють собою матеріали перевірки по зверненнях позивачки [PERSON] Вказані документи долучені до матеріалів цивільної справи. Позивачка мала можливість ознайомитись з вказаними документами під час провадження справи у суді. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач не надала обґрунтовані докази, що доводять правомірність її дій, а тому вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed