Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Орган опіки і піклування виконавчого комітету Бобрицької сільської ради (далі також - заявник) звернувся до суду з заявою про визнання особи безвісно відсутньою, мотивуючи свої вимоги тим, що в 1996 році [PERSON] , 1956 р.н., уродженка м. Новосибірськ, Російської Федерації та її син [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Новосибірськ, Російської Федерації, придбали на підставі Договору купівлі-продажу від 23.04.1997, який посвідчений Канівською районною державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-783 квартиру [ADDRESS] . Останній раз спілкування з [PERSON] та [PERSON] , які зникли відбувалось років 10 тому. В цей час їх бачили за місцем їхнього проживання в [ADDRESS] . По місцю їх реєстрації та проживання залишався жити чоловік [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] . З того часу будь-який зв`язок з ними втрачено. Вони ні разу не приїздили за місцем своєї реєстрації в с. Бобрицю, Черкаської області, не телефонували, не написали листи, не повідомляли іншим способом про місце свого перебування представникам органу місцевого самоврядування. Заявник намагався встановити місцезнаходження [PERSON] та [PERSON] . З цією метою орган опіки виконавчого комітету Бобрицької сільської ради публікував оголошення в пресі та на сайті Бобрицької сільської ради, в соціальних мережах, але намагання знайти матір та сина [PERSON] та [PERSON] виявились безрезультатними. Орган опіки виконавчого комітету Бобрицької сільської ради звертався з офіційною заявою до Відділу поліції № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області про розшук [PERSON] та [PERSON] . Зазначені особи є власниками квартири [ADDRESS] і на даний час має занедбаний стан, оскільки знаходиться без вікон, дверей. В даній будівлі постійно збирається соціально-кримінальна ланка суспільства, яка своїми діями створює суспільно-небезпечні вчинки, розпиваючи спиртні напої в будівлі, а також, вживаючи наркотичні та психотропні препарати. Тому заявник звернувся до суду з заявою про визнання [PERSON] та [PERSON] безвісно відсутніми з метою встановлення опіки над майном вказаних осіб на час їх відсутності. За таких обставин, заявник просить визнати [PERSON] , 1956 р.н., уродженку м. Новосибірськ, Російської Федерації та її сина [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Новосибірськ, Російської Федерації, безвісно відсутніми. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19.07.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною заявою Органу опіки і піклування виконавчого комітету Бобрицької сільської ради (а.с.14). Ухвалою суду від 27.07.2021 замінено первісну заінтересовану особу Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Бобрицької сільської ради на належну - Виконавчий комітет Бобрицької сільської ради (а.с.19). Представник заявника - адвокат Хорошун О.В. в судовому засіданні вимоги викладені в заяві підтримала повністю та просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи - Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради в судове засідання не з`явився, матеріали справи містять письмове клопотання в якому Виконавчий комітет Бобрицької сільської ради підтримує подану заяву та просить її задовольнити. Також розгляд справи просить проводити за відсутності його представника (а.с.18). Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника заявника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з погосподарської книги, наданого виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради Черкаської області від 29.06.2021 № 508, житловий об`єкт знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Номер об`єкта ПГО 0545-1 в погосподарській книзі № 5 відкритий на гр. [PERSON] . Власником кв. [ADDRESS] є [PERSON] . В квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає понад 15 років (а.с.4). Згідно довідки виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаської області від 29.06.2021 № 507, [PERSON] , 1956 р.н. та [PERSON] , 1984 р.н. за адресою: [ADDRESS] не проживають тривалий час, понад 15 років (а.с.5). Відповідно до довідки виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаської області від 09.07.2021 № 525, [PERSON] дійсно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та помер [INFO] (актовий запис про смерть від 21.11.2007 № 29) (а.с.3). З метою надання допомоги у встановленні місцезнаходження [PERSON] , 1956 року народження, уродженки м. Новосибірськ, Російської Федерації, проживаючої в [ADDRESS] та її сина [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Новосибірськ, Російської Федерації, проживаючого в [ADDRESS] , голова Органу опіки і піклування Бобрицької сільської ради О. Штефан зверталася з заявою до Відділу поліції № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області (а.с.6). Як вбачається з довідки ст. о/у СКП ВП № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області капітана поліції Вячеслава Ступенка від 15.06.2021 про результати розгляду заяви від гр. [PERSON] , в ході проведення розшукових заходів, встановити теперішнє місце проживання [PERSON] , 1956 р.н. та її сина [PERSON] , 1984 р.н., не представилось можливим та зазначено, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення, а тому вносити дане повідомлення до бази ЄРДР недоцільно (а.с.7). Крім цього, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії з газети «Дніпрова зірка» за № 20 від 20.05.2021, на стор. 7 було опубліковано оголошення про розшук [PERSON] , 1956 р.н. та [PERSON] , 1984 р.н. (а.с.8). Також, з метою підтвердження або спростування факту смерті [PERSON] та [PERSON] , сільський голова виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області Штефан О.В. зверталася до керівника Канівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Матвійчук С.І. із запитом від 04.07.2019 № 154 (а.с.30), на який надано інформацію про те, що Канівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області не виявлені актові записи про смерть стосовно вказаних громадян (а.с.29). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в с. Бобрицю приїхала сім`я [PERSON] , яка була досить нормальною сім`єю. Через деякий час після їх приїзду чоловік і жінка стали вживати алкогольні напої, а потім жінка зникла та чоловік залишився жити один. Скільки часу він проживав один точно не пам`ятає, однак зазначила, що це було приблизно років три-п`ять. Останній раз бачила жінку і чоловіка приблизно в 2002-2003 роках, точно не пам`ятає. Коли помер чоловік, жінку та їх сина більше ніхто в селі не бачив, ніхто про них нічого не чув та в с. Бобрицю вони не приїжджали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює на посаді секретаря Бобрицької сільської ради з 2002 року, на вказану посаду обирається періодично, проживає в с. Бобриця з 1995 року. Щодо сім`ї [PERSON] , то ця сім`я їй відома такою, що часто вживала алкогольні напої, вони пропивали все, виносили з дому речі (побутову техніку, посуд, тощо). Приблизно в 2002-2004 роках, точно не пам`ятає, [PERSON] з сином пропали, а [PERSON] років з три-чотири до дня своєї смерті залишився жити один, часто вживав алкогольні напої. Свідок [PERSON] , яка проживає в тому ж будинку де й проживала сім`я [PERSON] по [ADDRESS] , в судовому засіданні пояснила, що у 1987 році отримала квартиру від держави в двохквартирному будинку. В іншій квартирі цього будинку проживав вчитель фізкультури, потім вчитель історії. Через деякий час, точно не пам`ятає, купили квартиру сім`я [PERSON] , яка переїхала з м. Новосибірська. Зазначила, що ця сім`я не була пристосовано до сільського життя, вживала алкогольні напої. Одного разу [PERSON] попросила, щоб її відвезли в м. Київ, оскільки там проживала мати її чоловіка. Як зазначила свідок, в них був автомобіль «Москвич» та вони підвезли [PERSON] та її сина на вокзал, щоб звідти посадити їх на поїзд до Києва. Зазначила, що [PERSON] віддала їй на зберігання документи на квартиру з яких свідок чітко пам`ятає, що квартира була оформлена на [PERSON] та її сина, тобто порівну. Через деякий час [PERSON] повернулася в с. Бобрицю одна та після приїзду зі своїм чоловіком ще частіше почали вживати алкогольні напої. Потім, через деякий час, [PERSON] знову попросила відвести її до Києва, на що свідок їй допомогла та відвезли [PERSON] до м. Миронівки, щоб звідти посадити її на поїзд, після чого [PERSON] в с. Бобрицю більше не поверталася. В квартирі залишався жити чоловік [PERSON] - [PERSON] , який проживши деякий час, помер. Зазначила також, що за життя [PERSON] , останній показував їй листа від [PERSON] , вона вела аморальний спосіб життя, жила в підвалах. Вказала, що на її думку, [PERSON] немає в живих, однак її син [PERSON] , який є співвласником квартири має бути живим, оскільки як їй відомо, його відправили до м. Новосибірська. Свідок надала також телефонні номери родичів сім`ї [PERSON] , які як вона вказала, можуть проживати в Києві. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України). Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Предметом доказування у справі про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою є обставини, які підтверджують відсутність відомостей про місцеперебування особи у місці її постійного проживання протягом одного року, вживання заявником заходів до розшуку особи, неможливість встановлення місця знаходження даної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 1 ст. 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 306 ЦК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Положення статті 43 ЦК України передбачають перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (постанова Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц). Крім того, Верховний Суд підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою, зокрема, у постанові від 22 листопада 2018 року у справі № 225/882/17. Таким чином, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Під час розгляду справу суду необхідно з`ясувати місце постійного проживання особи на час її зникнення, заходи, які приймала заявник для встановлення місцезнаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд зазначає, що саме на заявника покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав заяви довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх вимог і відповідно, що наявні підстави для застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, заявник повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини. Як вбачається з поданої до суду заяви про визнання фізичних осіб безвісно відсутніми, підставою для звернення заявника з вказаною заявою є його намір встановити опіку над майном [PERSON] та [PERSON] на час їх відсутності. Однак, суд зазначає, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б у достатній мірі надавали змогу підтвердити факт безвісної відсутності [PERSON] , 1956 року народження та її сина [PERSON] , [INFO] . Заявник не повідомив про наявність в нього складнощів в отриманні доказів на підтвердження вимог поданої заяви. Так, заявником не надано суду будь-якої інформації з Пенсійного фонду України про перебування або ж не перебування вказаних осіб на обліку та отримання останніми відповідних виплат. Також не надано будь-якої інформації з відповідного центру зайнятості населення в якому можуть бути відомості стосовно можливого працевлаштування вказаних осіб, не долучено до матеріалів справи інформації з управління соціального захисту населення про перебування або ж не перебування зазначених осіб на обліку та отримання чи не отримання ними державної допомоги. Також матеріали справи не містять будь-якої інформації з Державної прикордонної служби України за допомогою якої можливо було б встановити або спростувати факт перетинання кордону особами, яких заявник просить визнати безвісно відсутніми. Клопотань про витребування будь-яких доказів заявником до суду подано не було. Згідно з ч. 2 ст. 294 ЦПК України, з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Так, ухвалою суду від 29.07.2021 судом за власною ініціативою було витребувано у Державної прикордонної служби України відомості щодо перетину державного кордону України та повернення на територію України за період з 01.01.2002 по 12.07.2021 громадянкою [PERSON] , 1956 р.н. та громадянином [PERSON] , [INFO] (а.с.33-34). Листом від 05.08.2021 № 91-29216/0/15-21-Вих, Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомив про те, що не може надати запитувану інформацію, оскільки не зазначено обов`язкових реквізитів «Громадянство» вказаних осіб та «Дата народження» (число, місяць) [PERSON] , що унеможливлює проведення їх однозначної ідентифікації (а.с.46). Натомість, матеріали справи не містять, а заявником не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б надавали можливість ідентифікувати особи зниклих, а також встановити число та місяць народження [PERSON] , 1956 р.н. Вказаною інформацією також не володіють свідки, які надавали пояснення в судовому засіданні. Неможливість одержання особових даних стосовно фізичних осіб про визнання безвісно відсутніми яких заявлено у справі не дає суду підстав для встановлення таких відомостей за відсутності доказів, які посвідчують особу [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, матеріали справи не містять будь-якої інформації з Державної прикордонної служби України, за допомогою якої можливо було б встановити або спростувати факт перетинання кордону України [PERSON] та [PERSON] , яких заявник просить визнати безвісно відсутнім, враховуючи той факт, що як зазначав заявник, вказані особи є громадянами Російської Федерації. Суд зазначає, що визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, а тому мають бути вжиті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку. Процес розшуку безвісно відсутніх осіб регулюється такими нормативно-правовими актами законодавчого рівня, як Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, закони України «Про Національну поліцію» та «Про оперативну-розшукову діяльність». Так, статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб; початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. Згідно з ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Стаття 18 цього Закону встановлює, що заява про розшук особи, зниклої безвісти, подається до відповідного територіального органу Національної поліції України. Суд критично ставиться до доводів заявника щодо того, що він звертався до Відділу поліції № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області з офіційною заявою про розшук [PERSON] , 1956 р.н. та її сина [PERSON] , [INFO] , та того, що Відділ поліції № 1 розшукував зазначених осіб, оскільки, як вбачається зі змісту заяви вона подавалася не про їх розшук, як це передбачено Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», а про надання допомоги у встановленні їх місцезнаходження (а.с.6). При цьому, як вбачається з довідки ст. о/у СКП ВП № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області капітана поліції Вячеслава Ступенка від 15.06.2021, заява голови Бобрицької сільської ради гр. [PERSON] про встановлення теперішнього місця проживання гр. [PERSON] , 1956 р.н. та її сина [PERSON] , 1984 р.н. надійшла до Відділу поліції № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області 25.05.2021, а вже 15.06.2021, тобто через 21 день, Відділом поліції № 1 надано відповідь про те, що в ході проведення розшукових заходів, встановити теперішнє місце проживання [PERSON] , 1956 р.н. та її сина [PERSON] , 1984 р.н., не представилось можливим та в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення, а тому вносити дане повідомлення до бази ЄРДР недоцільно. Крім цього, як вбачається з цієї ж довідки, розгляд вказаної заяви фактично зводився лише до опитування голови Бобрицької сільської ради гр. [PERSON] , тобто заявника по даній справі та яка пояснила, що близько 20 років гр. [PERSON] та гр. [PERSON] в с. Бобриця не проживають, теперішнє місце проживання невідоме, в будинку, який належить останнім ніхто не проживав, після чого вирішили звернутися до поліції з метою встановлення теперішнього їх місця проживання. Суд звертає увагу на те, що за вимогами Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», розшук припиняється тільки після встановлення місця перебування особи, зниклої безвісти, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи з повідомленням про це родичів та заявника, якщо заявник не є родичем. Більше того, суд вважає, що в такий короткий термін як 21 день об`єктивно неможливо вчинити всі передбачені Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» дії щодо розшуку безвісти зниклих осіб. Доказів заведення розшукової справи та відкриття кримінального провадження з приводу зникнення [PERSON] та її сина [PERSON] суду не надано. Крім того, в судовому засіданні представник заявника повідомила, що розшукова справа щодо вказаних осіб не заводилася. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії з газети «Дніпрова зірка» за № 20 від 20.05.2021, на стор. 7 було розміщено оголошення про розшук [PERSON] , 1956 р.н. та [PERSON] , 1984 р.н. (а.с.8). Натомість, заявником не надано доказів того, чи зверталися будь-які громадяни до Бобрицької сільської ради з приводу відомої їм інформації щодо місця перебування та самих гр. [PERSON] та [PERSON] , а також у випадку звернення, яка інформація їм відома. В судовому засіданні 29.07.2021 судом поставлено на обговорення питання про виклик в якості свідка іншого співвласника будинку [ADDRESS] , а саме: [PERSON] . З приводу вказаного питання представник заявника не заперечував, а тому зазначеного свідка допитано в судовому засіданні 13.09.2021. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є жителькою с. Бобриця та проживає також в будинку по [ADDRESS] , крім усних пояснень, надала суду інформацію про родичів [PERSON] та [PERSON] , а саме: [PERSON] та його дочки [PERSON] , які проживають в м. Києві. З метою повного та об`єктивного розгляду справи, судом на адресу [PERSON] направлений запит від 16.09.2021 з метою повідомлення в найкоротший термін після його отримання інформації стосовно того, чи дійсно вказані громадяни є його родичами, інформації про можливе проживання (перебування) [PERSON] , 1956 р.н. та [PERSON] , [INFO] , число, місяць та рік їх народження, а також громадянами якої країни вони являються (а.с.54). Вказаний запит отримано [PERSON] 24.09.2021, про що матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.55). Однак, станом на теперішній час будь-якої відповіді на запит суду [PERSON] не надано. Крім цього, як зазначалося вище, з метою підтвердження або спростування факту смерті [PERSON] та [PERSON] , сільський голова виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області Штефан О.В. зверталася до керівника Канівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Матвійчук С.І. із запитом від 04.07.2019 № 154 (а.с.30). Однак, суд звертає увагу на те, що при зверненні з вказаним запитом заявником не було зазначено числа, місяця та року народження [PERSON] та [PERSON] , а з відповіді Канівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області не виявлені актові записи про смерть стосовно вказаних громадян (а.с.29). При цьому, з цієї ж відповіді вбачається, що пошук актових записів про смерть стосовно [PERSON] проводився за числом, місяцем та роком його народження - [INFO] , хоча як зазначає заявник у своїй заяві про визнання особи безвісно відсутньою, [PERSON] народився [INFO] , а не [INFO] . З огляду на зазначене, суд вважає, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б могли у своїй сукупності свідчити про наявність обставин, які входять до предмету доказування в даному випадку. Надані заявником докази не доводять в достатній мірі всієї сукупності обставин, необхідних для визнання фізичної особи безвісно відсутньою, викладених в ст. 43 ЦК України з урахуванням правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 07.05.2018 у справі № 225/1297/17. Сам по собі факт непроживання вказаних вище осіб за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність у заявника відомостей про їхнє місце перебування не є безумовною підставою для визнання цих осіб безвісно відсутніми. Водночас, суд звертає увагу на те, що правові наслідки визнання фізичної особи безвісно відсутньою є більш об`ємними за своїм правовим змістом, оскільки, відповідно до ст. 44 ЦК України, тягнуть за собою також обмеження права власності такої особи, яке є непорушним та абсолютним, зокрема, шляхом встановлення опіки над майном особи, яка визнана безвісно відсутньою, виконання опікуном цивільних прав та обов`язків, а саме погашення зобов`язань за рахунок майна такої особи. Суд зазначає, що необхідність визнання особи безвісно відсутньою повинна бути достатньо вагомою та такою, що не може бути досягнута за рахунок інших процедур. Виходячи з встановлених обставин, наданих доказів та вимог закону, вбачається, що при розгляді справи не встановлено наявності юридичного складу для визнання [PERSON] , 1956 року народження та [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутніми, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені заяви Органу опіки і піклування виконавчого комітету Бобрицької сільської ради про визнання особи безвісно відсутньою. Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 ЦПК України, судові витрати по цій справі не відшкодовуються учасникам справи, оскільки іншого не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed