Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

ОСББ «Сонечко» звернулось до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості та просить суд стягнути з [PERSON] на користь ОСББ «Сонечко»: заборгованість по внескам та платежам співвласників обєднання за період з 01.02.2013 року по 01.02.2016 року в сумі 3\~085,20 гривень; інфляційні витрати в сумі 1\~485,87 гривень та сплачений судовий збір. В обґрунтуванні своїх позовних вимог ОСББ «Сонечко» посилається на наступне. [PERSON] є власником квартири № 3 в будинку № 56 «Б» по вул.. Південна в м. Білгород-Дністровському який перебуває на утриманні та обслуговуванні ОСББ «Сонечко». У відповідності до законодавства та Статуту ОСББ «Сонечко» [PERSON] повинна сплачувати щомісячно протягом 30 календарних днів звітного періоду внески в сумі 85,70 гривень за місяць, відповідно до тарифів затверджених протоколом загальних зборів та рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 04.10.2012 року. Однак відповідні виплати [PERSON] не здійснювала, в наслідок чого за період з 01.02.2013 року по 01.02.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 3\~085,20 гривень, інфляційні витрати за вказаний період склали 1\~485,87 гривень. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви та просили суд задовольнити їх. Відповідач у судове засідання не зявилась, її представник [PERSON], заперечував проти задоволення позовних вимог. А саме наголошував на тому, що позивачем не надано відповідних документів про членство відповідача в ОСББ «Сонечко», про наявність у відповідача певного обовязку перед ОСББ «Сонечко» та відповідні документи на діяльність самого ОСББ. Також, представником відповідача було звернено увагу суду на тому, що ОСББ «Сонечко» не зверталось до [PERSON] з відповідними письмовими обґрунтованими вимогами про сплату коштів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені докази та обставини, заслухавши доводи сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є титулованим користувачем квартири № 3 в багатоквартирному будинку № 56 «Б» по вул.. Південна в м. Білгород-Дністровському Одеської області. Даний факт представником відповідача не заперечувався, до того ж, в оформленій Довіреності на представлення інтересів [PERSON], що надавалась [PERSON], місце реєстрації та проживання відповідача зазначене саме квартира № 3 в будинку № 56»Б» по вул.. Південна. Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує. Житловий будинок № 56 «Б» по вулиці Південна в м. Білгород-Дністровському є багатоквартирним і багатоповерховим будинком. Обслуговування будинку здійснює ОСББ «Сонечко», яке було створено з метою забезпечення належного утримання будинку та прибудинкової території. ОСББ «Сонечко» діє у відповідності до ЗУ «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» та Статуту, зареєстрованого відповідним рішенням Виконкомом Білгород-Дністровської міськради 04.10.2012 року. Між ОСББ «Сонечко» як колективним замовником послуг і постачальниками комунальних послуг постійно укладаються відповідні договори, які щорічно враховуються загальними зборами членів ОСББ при призначенні щомісячних платежів і зборів на утримання будинку і прибудинкової території. Стаття 4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року № 2866-III також передбачає, що в одному багатоквартирному будинку може бути створено тільки одне обєднання. Як зазначено в п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 08.10.1992 року №572 (зі змінами) власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Хоча сторонами суду не було надано письмовий Договір про надання житлово-комунальних послуг, суд вважає доведеним факт перебування сторін в певних правовідносинах щодо надання позивачем та отримання відповідачем послуг по утриманню будинку і прибудинкової території. В подібні правовідносини особа вступає автоматично, набувши певні права на користування та розпорядження нерухомим обєктом яке входить до комплексу будівель, що обслуговуються ОСББ. Тому право вимагати заборгованість за надані послуги кореспондується саме з тих договірних умов, що були прийняті сторонами в момент отримання відповідачем речових прав на квартиру чи створення ОСББ. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» ОСББ має право забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов'язків, вимагати своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених законом та статутом об'єднання платежів, зборів і внесків від власників приміщень, а також відрахувань резервного і ремонтного фондів, звертатись до суду з позовом про звернення стягнення на майно власників приміщень, які відмовляються відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим законом та статутом об'єднання платежі, збори і внески, а також відрахування до резервного та ремонтного фондів. Згідно з ч.2 ст. 68 ЖК УРСР, квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісячно. Рішенням виконкому Білгород-Дністровської міської ради від 04.10.2012 року № 662 були встановлені тарифи, затверджені загальними зборами членів ОСББ «Сонечко», з утримання житлового будинку та прибудинкової території, у розмірі 1,0 гривень за 1 кв.м. загальної площі квартири. За період з 01.02. 2013 року по 01.02.2016 року [PERSON] не сплачувала встановлені збори і платежі, повязані з обслуговуванням і утриманням будинку та прибудинкової території, тому утворилась заборгованість на суму 3 085,20 грн. Наданий представником позивача розрахунок заборгованості з урахуванням інфляції, в якому чітко розраховано проценти за кожну добу окремо з індексом інфляції, не викликає сумніву в правильності його складання. Суд вважає, що позивач належним чином довів факт надання у період з лютого 2013 по лютий 2016 року житлово-комунальних послуг підприємствами-виконавцями послуг, з якими укладено ОСББ відповідні договори. Сума заборгованості відповідачки перед ОСББ у розмірі 3\~085,20 грн., що повязана з обслуговуванням, ремонтом і утриманням будинку та прибудинкової території підтверджена наданими обєднанням розрахунками та доказами. Відповідач, та її представник, не довели (і навіть не стверджували ні в запереченнях ні в поясненнях в судових засіданнях), що такі послуги не надавались, не оспорювали розмір заборгованості. Суд критично сприймає наголошення представника відповідача [PERSON] про те, що позивач не звертався до [PERSON] з письмовою обґрунтованою вимогою про сплату відповідних коштів, оскільки, як зазначалось вище, обовязок щодо сплати коштів за отримання житлово-комунальні послуги накладається на відповідача з моменту отримання нею речового права на квартиру чи створення ОСББ. До того ж, на стадії судового розгляду справи відповідач не виявила бажання самостійно погасити заборгованість до винесення судового рішення чи врегулювати спір шляхом укладення мирової угоди. Конституційним судом України 09.07.2002 року за № 15рп/2002 розтлумачено: обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обовязком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обовязкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Вирішуючи вимоги щодо стягнення інфляційних збитків у розмірі 1485,87 грн. суд виходить з наступного. Вирішуючи спори в цій частині вимог суд дійшов до висновку, що правовідносини, які складаються між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобовязаннями, у яких, серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин як грошових зобовязань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання. Передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону від 24 червня 2004 р. № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625 ЦК (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Крім того, вирішуючи питання щодо застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК у випадку відсутності між сторонами договору на надання житлово-комунальних послуг, але за наявності між ними фактичних відносин з надання таких послуг суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обовязок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Таким чином, суд вважає за можливе в разі існування прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати житлово-комунальних послуг покласти на боржника відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК. Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Відповідно до змісту ч.1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved