Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

ПАТ КБ «Надра», який є правонаступником з 04 лютого 2011 року ВАТ [PERSON] банку «Надра» (надалі Позивач або банк) у червні 2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] (надалі відповідачі) про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] як позичальник за договором №401/14/12/2007/840-7372/КФ від 17 грудня 2007 року та [PERSON] як поручитель за договором поруки №401/14/12/2007/840-7372/КФ від 17 грудня 2007 року тримали кредит на загальну суму 20 350,00 дол. США на споживчі цілі зі сплатою відсотків в розмірі 12,49 % річних строком до 10 грудня 2032 року. 12 серпня 2010 року між банком та відповідачами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору про реструктуризацію кредитної заборгованості та встановлення нового графіку повернення кредиту, враховуючи пільговий період оплати з вересня 2010 року по лютий 2011 року. Порушуючи умови кредитного договору відповідачі своєчасно не сплачували необхідний мінімальний платіж, в наслідок чого станом на 18 травня 2015 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 23 770,18 дол. США та неустойки в сумі 14 827 грн. 19 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду складає: заборгованість за кредитом 19 746,46 дол. США; заборгованість за нарахованими відсотками 4 023,72 дол. США; та пені за неповернення кредиту та сплату процентів за період з 20 грудня 2014 року по 17 травня 2015 року включно 716,35 дол. США, що в еквіваленті станом на 18 травня 2015 року складає 14 827 грн. 19 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, в заяві до суду на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та наполягає на стягненні саме вказаної суми, просить розглянути позов без участі представника позивача, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі двічі в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи в суді. Про причину неявки до суду відповідачі суд не повідомили, письмових заяв та клопотань до суду від них не надійшло. Представник відповідачів в судових засіданнях проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на безпідставність одночасного нарахування до сплати банком і пені і штрафу за порушення умов договору, оскільки це суперечить вимогам Конституції. Також просить суд відмовити в частині стягнення солідарно з поручителя суми заборгованості за кредитним договором, оскільки позивачем протягом шести місяців від дня настання строку виконання забезпеченого порукою зобовязання (від здійснення останнього платежу) вимога до поручителя не предявлялась, у звязку з чим порука припинилась. В заяві до суду просить розглянути справу за відсутності представника відповідачів. Інтереси відповідачів в суді представляла адвокат [PERSON] Відповідачем [PERSON] в жовтні 2015 року до суду було подано зустрічний позов до ПАТ КБ «Надра» про внесення змін до кредитного договору від 17 грудня 2007 року у звязку з істотною зміною обставин, мотивуючи свої вимоги тим, що вона уклала кредитний договір №401/14/12/2007/840-7372/КФ від 17 грудня 2007 року та отримала кредит в розмірі 20 350 дол. США в порядку та на умовах, визначених договором. Вважає, що існуючі зобовязання за кредитним договором в такому стані порушують співвідношення майнових інтересів сторін та позбавляють права позивача того, на що вона розраховувала при укладенні договору. На дату укладення договору та договору поруки офіційний курс гривні до долара США становив 505 грн. за 100 доларів США. У той час вона дохід в розмірі 2 733 грн., достатній до для виконання кредитних зобовязань. З того часу курс гривні неодноразово змінювався та значно зріс, що носить не прогнозований характер та було спричинено обставинами, які жодна із сторін договору не могла передбачити. Вважає, що встановлення Національним Банком України курсу долара США стало для неї критичним та зробило виконання договірних зобовязань неможливим з причин, незалежних від неї. Просить банк внести зміни до кредитного договору №401/14/12/2007/840-7372/КФ від 17 грудня 2007 року в редакції додаткової угоди №1 від 12 серпня 2010 року виклавши абзац 2 п. 2.4 в новій редакції «погашення кредиту здійснюється позичальником у гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту - 5.05 грн. за 1 долар США». Просить суд також звільнити відповідача від сплати штрафних санкцій (штрафу, пені) за несвоєчасне виконання умов кредитного договору. Представник відповідачів просить суд задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі, оскільки наявні всі істотні зміни обставин для зміни умов кредитного договору. Від представника банку надійшло письмове заперечення, в якому просить суд врахувати, що на час видачі кредиту банк мав банківську ліцензію для здійснення операцій з надання кредиту в іноземній валюті. Просить суд врахувати, що за постановою Правління Національного Банку України 05 лютого 2015 року №83 ПАТ КБ «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних та призначено уповноважену особу, з часу запровадження тимчасової адміністрації банком призупинено дію усіх програм реструктуризації кредитної заборгованості, зокрема шляхом її конвертації в національну валюту України чи встановлення змін умов повернення кредиту. Просить суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а зустрічний позов задоволенню не підлягає. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 509, 525, 526, 530, 546, 549, 553, 554, 610-612, 614, 615, 617, 625, 651-652, 1054, 1055 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. За змістом ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України боржник і поручитель відповідають солідарно перед кредитором за порушення зобовязання боржником, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно вимог ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За змістом ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом Відповідно до вимог ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Однією з істотних умов кредитного договору, на яку суд звертає увагу, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобовязань, а також і однією з форм цивільно-правової відповідальності. Судом встановлено, що що [PERSON] як позичальник за договором №401/14/12/2007/840-7372/КФ від 17 грудня 2007 року та [PERSON] як поручитель за договором поруки №401/14/12/2007/840-7372/КФ від 17 грудня 2007 року тримали кредит на загальну суму 20 350,00 дол. США на споживчі цілі зі сплатою відсотків в розмірі 12,49 % річних строком до 10 грудня 2032 року. 12 серпня 2010 року між банком та відповідачами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору про реструктуризацію кредитної заборгованості та встановлення нового графіку повернення кредиту, враховуючи пільговий період оплати з вересня 2010 року по лютий 2011 року. Порушуючи умови кредитного договору відповідачі своєчасно не сплачували необхідний мінімальний платіж, в наслідок чого станом на 18 травня 2015 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 23 770,18 дол. США та неустойки в сумі 14 827 грн. 19 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду складає: заборгованість за кредитом 19 746,46 дол. США; заборгованість за нарахованими відсотками 4 023,72 дол. США; та пені за неповернення кредиту та сплату процентів за період з 20 грудня 2014 року по 17 травня 2015 року включно 716,35 дол. США, що в еквіваленті станом на 18 травня 2015 року складає 14 827 грн. 19 коп. Судом також встановлено, що на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 від 05 червня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банка у ПАТ КБ «Надра» розпочалась процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку. Відповідно до вимог постанови Правління НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Надра» від 04 червня 2015 року №356 банком було повернуто до НБУ банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій. Судом також встановлено, що сторонами було дотримано форми кредитного договору, згідно умов укладеного кредитного договору позичальник та поручитель зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Поручитель з умовами кредитного договору про солідарну відповідальність ознайомлена. На час укладення договору та договору поруки офіційний курс гривні до долара США становив 505 грн. за 100 доларів США. Позивачем було отримано повну та необхідну, доступну та достовірну інформацію про укладення Договору, який був особисто підписаний позивачем, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Суд дійшов висновку, що кредитний договір був укладений та виконаний Банком 17 грудня 2007 року. Сторонами дотримано форми кредитного договору, термін повернення кредиту визначений. Банк мав ліцензію на видачу кредиту в іноземній валюті, кошти були надані позивачу саме в грудні 2007 року. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності. У правовій позиції, що була висловлена Верховним Судом України в постановах від 16 вересня 2015 року у справі №6-190цс15 та 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14 зазначено, що вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Також вказано на те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Із матеріалів справи вбачається, що кредит видавався банком відповідачу в іноземній валюті (долари США), відповідно до банківської ліцензії на здійснення валютних операцій, яку Національним Банком України 22 серпня 2002 року було видано Відкритому акціонерному товариству комерційному банку «Надра». Даних про те, що позивача на той час було позбавлено ліцензії в матеріалах справи немає. Вирішуючи питання про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя, суд звертає увагу на те, що банк уклав кредитний договір, договір поруки та додаткову угоду з позичальником та поручителем, відповідно до якого вони несуть солідарну відповідальність перед кредитором за невиконання або неналежне виконання зобовязань. Із кредитного договору, договору поруки та додаткової угоди вбачається, що сторонами встановлено строк користування кредитними коштами до 10 грудня 2032 року, тобто порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Суд приймає до уваги, що позивачем заздалегідь вжито заходів для повернення кредиту, позивачем доведено в суді, що відповідачі ухиляються від взятих на себе зобовязань по сплаті заборгованості по кредиту. Позовні вимоги за позовом підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що строк виконання позичальником умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобовязань настане 10 грудня 2032 року. У вказаний проміжок часу банк 19 травня 2015 року предявив у письмовій формі вимогу до боржника та поручителя щодо порушення нового графіку погашення кредитної заборгованості та надав до суду докази про направлення відповідачам листа досудову вимогу, отриману відповідачами 22 травня 2015 року рекомендованими листами. Банк повідомив як позичальника так і поручителя про наявний борг та зажадав погашення кредитної заборгованості. Провадження у цій цивільній справі відкрито з червня 2015 року. Суд не погоджується з позицією представника відповідачів що відсутні підстави для стягнення кредитної заборгованості солідарно з поручителя [PERSON], оскільки згідно ст. 555 ЦК України [PERSON] набуває права вимагати від поручителя виконання зобовязання, що витікає з кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобовязання в цілому чи в будь якій його частині не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника. Оскільки відповідач [PERSON] була повідомлена про вимоги Банку щодо погашення заборгованості по кредиту, суд вважає, що поручитель повинен нести солідарну відповідальність із позичальником за порушення зобовязання боржником. За викладених обставин, виходячи з характеру правовідносин, доведеності позовних вимог, а також

Outcome: approved