Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

На праві приватної власності [PERSON] належить 1/4 частина житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Севастопольська, буд. 30, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданого державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] 19.09.1991, зареєстрованого в реєстрі за №1-4731 (а.с .9). Відповідно до довідок №№ 495, 519 засвідчених головою вуличного комітету №4 від 29.10.2017 по теперішній час за вказаною вище адресою значиться зареєстрованим місце проживання [PERSON] (а.с. 10, 11). Крім того, як вказувала позивач, вона добровільно зареєструвала відповідача на прохання своїх знайомих. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та його знайомим, у звязку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319, ч.1 ст.391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як вказувала позивач, [PERSON] в житловому приміщенні, розташованому за адресою: вул. Севастопольська, 30, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, не проживає тривалий час, оскільки фактично там і не жив, йому потрібна була лише реєстрація. Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачеві житлі не проживає з моменту реєстрації, а саме з 2007 року, в той час як добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а його реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні належною їй власністю, обмежуючи майнові права [PERSON], яка вимушена сплачувати за відповідача [PERSON] додатково комунальні послуги. Враховуючи також визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Севастопольська, 30 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved