Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Комунарському району звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: КУ «ЗОСБД «Сонечко» ЗОР про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР перебуває дитини, яка залишилися без батьківського піклування - [PERSON], [INFO]. Встановлено, що 02.06.2015 року дитина з Запорізького пологового будинку № 3 була переведена разом із матір'ю [PERSON] до дитячої лікарні № 1, але матір з дитиною залишатися відмовилася. [PERSON] зареєструвала народження дитини у Комунарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України та написала заяву на тимчасово поміщення малолітнього сина до КУ «ЗОСБД «Сонечко» ЗОР. Але з 02.07.2015 року по теперішній час [PERSON] сина не відвідує у закладі, матеріально не утримує, ні з письмовими, ні з усними запитами до закладу не звертається. Згідно з актом закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я від 11.01.2016 року малолітній [PERSON], [INFO], переведений до КУ «ЗОСБД «Сонечко» ЗОР 02.07.2015 року з дитячої лікарні № 1 у супроводі медичного працівника. За час перебування дитини у закладі з 02.07.2015 року дитину ніхто із батьків, родичів не відвідував, станом здоров'я, умовами виховання та утримання не цікавився ні особисто, ні усно. Письмових, усних запитів на адресу закладу про дитину від батьків, родичів не надходило. Про подальші наміри щодо долі дитини мати не повідомляла. Згідно з інформацією КУ «ЗОСБД «Сонечко» ЗОР від 15.06.2016 року за № 907 мати фактично самоусунулася від виховання, утримання свого сина. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться фізичним та розумовим розвитком сина, матеріально його не утримує, аліменти на користь закладу, в якому перебуває дитина, не сплачує, що суперечить моральним засадам суспільства. Посилаючись на зазначене, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON] аліменти на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки усіх видів доходу (заробітку), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву відповідно до якої просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, у разі повторної неявки відповідача не заперечує стосовно заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Представник третьої особи, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримує у повному обсязі, при цьому у заяві зазначив, що [PERSON] свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на повному державному утриманні в КУ «ЗОСБД «Сонечко» ЗОР, за час його перебування у закладі з 02.07.2015 року жодного разу не відвідувала та до установи не дзвонила, станом здоров'я, умовами виховання і утримання дитини не цікавилася. Письмових та усних запитів про дитину на адресу установи від батьків, родичів не надходило. Про подальші наміри щодо долі дитини мати не повідомляла. Суд, взявши до уваги надані учасниками процесу заяви, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, дійшов наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 510 (а.с. 4). Згідно з листом заступника головного лікаря дитячої лікарні № 1 [PERSON] № 01-14/342 від 02.07.2015 року, у вказаній лікарні знаходилася дитина [PERSON], [INFO], переведена 02.06.2015 року з пологового будинку № 3 разом із матір'ю, але остання залишатися з дитиною відмовилася, написала заяву на головного лікаря на соціальний захист, та надала згоду на співпрацю з соціальними службами та зі службою з управління у справах дітей в Комунарському районі. Мати виконала свої обіцянки, відвідала ССД КРА, залишала заяву на тимчасове поміщення дитини до Будинку дитини «Сонечко». Зареєструвала дитину та надала документи до дитячої лікарні № 1. Медикаментами та харчуванням дитину забезпечувати не змогла за відсутністю коштів та місця проживання. Станом дитини цікавилася у телефонному режимі. При переведенні дитини до КУ «ЗОСБД «Сонечко» ЗОР мати була відсутня, повідомила у телефонному режимі, що знаходиться на заробітках в м. Кирилівка. Дитина знаходилася в лікарні з 02.06.2015 року по 02.07.2015 року (а.с. 8 зв.арк.) Згідно з актом закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я від 11.01.2016 року малолітній [PERSON], [INFO], переведений до КУ «ЗОСБД «Сонечко» ЗОР 02.07.2015 року з дитячої лікарні № 1 у супроводі медичного працівника. За час перебування [PERSON] у закладі з 02.07.2015 року по теперішній час дитину ніхто з батьків, родичів не відвідував, станом здоров'я, умовами виховання і утримання дитини не цікавилися ані особисто, ані усно. Письмових, усних запитів на адресу КУ «ЗОСБД «Сонечко» ЗОР про дитину від батьків, родичів не надходило. Про подальші наміри щодо долі дитини мати не повідомляла. Місце перебування матері установі на теперішній час невідомо (а.с. 6). Як вбачається з листів головного лікаря КУ «ЗОСБД «Сонечко» ЗОР [PERSON] № 501 від 05.04.2016 року, № 907 від 15.06.2016 року, № 1010 від 07.07.2016 року про міру участі матері у вихованні [PERSON], у зазначеній установі перебуває малолітній [PERSON], [INFO]. Дитину влаштовано з дитячої лікарні № 1 м. Запоріжжя за направленням дитячої лікарні № 1 від 02.07.2015 року за згідно з листом ЗМЦСССДМ від 20.07.2015 року як дитина батьківська, зі складних життєвих обставин. 04.06.2015 року [PERSON] перебуваючи в адміністрації Будинку дитини написала заяву на тимчасове влаштування свого сина. З останньою була проведена бесіда, роз'яснено її права та обов'язки. [PERSON] надані номери телефонів та адреса будинку дитини для письмових та усних звернень матері в разі неможливості особисто відвідати сина. Але за час перебування малолітнього [PERSON] у КУ «ЗОСБД «Сонечко» ЗОР з 02.07.2015 року по теперішній час мати, дитину не відвідала жодного разу, письмових, усних запитів від матері про сина, його стан здоров'я, умови утримання на адресу Будинку дитини не надходило. Матеріально мати дитину не підтримувала. Дитину ніхто з інших близьких родичів не відвідував (а.с. 7, 8). Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися зі своїми батьками поза їх бажанням, за винятком випадків, коли таке рішення суд приймає в її інтересах. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону здоров'я» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виключною мірою відповідальності за невиконання батьківського обов'язку є позбавлення батьківських прав. Це допускається лише на підставі та в порядку, визначеному законом. Підстави для позбавлення батьківських прав визначені у ст. 164 СК України, зокрема, мати і батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ч. 2 п. 16 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач не виявляє до малолітнього сина ніякої уваги та турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме не утримує його матеріально, не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться станом його здоров'я, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, тому позовні вимоги стосовно позбавлення її батьківських прав є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із змісту ч. 3 ст. 181 СК України слідує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері батька і (або) у твердій грошовий сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, приймаючи до уваги інтереси малолітнього [PERSON], його стан здоров'я, стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, той факт, що відповідач має змогу сплачувати аліменти, а також те, що відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини не виділяє, враховуючи те, що відповідач не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України та не надала суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати КУ «ЗОСБД «Сонечко» ЗОР матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Так як позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ст. 88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved