Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Національний університет «Києво-Могилянська академія» звернувся до суду з позовом про стягнення майнової шкоди з [PERSON] , посилаючись на те, що відповідача з 01.11.2015 року зараховано до аспірантури Національного університету «Києво-Могилянська академія» за державним замовленням та призначено стипендію. 01.09.2016 року [PERSON] аспірантку першого року навчання відраховано з Національного університету «Києво-Могилянська академія» у зв`язку зі складними сімейними обставинами (з правом поновлення) та припинено виплату стипендії. У зв`язку з порушенням наданого терміну переривання навчання і не поновлення на навчання [PERSON] з 01.09.2017 року відраховано з аспірантури. За період навчання з листопада 2015 по серпень 2016 року [PERSON] виплачена стипендія в розмірі 29 199,00 грн., яка підлягає відшкодуванню відрахованими аспірантами, які навчалися за державним замовленням. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача завданої майнової шкоди у розмірі 29 199,00 грн. витрат за весь період навчання як аспірантки, яка навчалась за державним замовленням з відривом від виробництва та стягнути сплачений судовий збір. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19.10.2019 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 21.10.2019 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона заперечує проти її задоволення та просить суд відмовити у повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що вона 19.07.2016 року подала заяву до відділу докторантури та аспірантури НаУКМА, в якій просила відрахувати її з аспірантури у зв`язку з різким погіршенням здоров`я та додала необхідні довідки. В усному порядку на кафедрі її запевнили, що її відрахування погоджене, вважала, що її відносини з університетом завершені за згодою сторін та без жодних претензій. В заяві просила саме про відрахування повністю і не планувала поновлюватися, оскільки хотіла змінити рід діяльності за рекомендацією лікарів. Крім того, в заяві вказала, що просить відрахувати у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, а не про складні сімейні обставини. З наказами про відрахування з аспірантури вона не була ознайомлена, жодних документів про відрахування їй на поштову адресу не надходило. Зазначає, що позивачем неправомірно, в односторонньому порядку було прийнято рішення про зміну формулювання причин її відрахування та без її відома та інформування змінено відрахування з постійного та тимчасове. Крім того, зазначила, що вона понесла судові витрати на правничу допомогу в сумі 2 000 грн. та просить суд стягнути понесені витрати з позивача. Відповідно до ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] за наказом № 38-а від 28.10.2015 року з 01.11.2015 року було зараховано до аспірантури Національного університету «Києво-Могилянська академія» за спеціальністю 03.00.15- генетика» з відривом від виробництва за державним замовленням, що підтверджується витягом з наказу «Про зарахування до аспірантури вступників 2015 року» (а.с. 17). Наказом № 43-а від 16.11.2015 року «Про призначення стипендій аспірантам вступу 2015 року» [PERSON] призначено стипендію з 01.11.2015 року в сумі 2611 грн. (а.с. 18). Наказом № 52-а від 01.12.2015 року розмір стипендії з 01.12.2015 року збільшено до 2872,00 грн. (а.с. 19). Наказом № 3-АС від 10.05.2016 року розмір стипендії з 01.05.2016 року збільшено до 3 057,00 грн. (а.с. 20). 19.07.2016 року [PERSON] звернулася до відділу докторантури та аспірантури НаУКМА з заявою, в якій просила відрахувати її з аспірантури у зв`язку з різким погіршенням здоров`я та додала необхідні довідки. Дана заява була погоджена 21.07.2016 року посадовими особами НаУКМА (а.с. 34). Наказом № 35-а від 31.08.2016 року «Про переривання терміну навчання в аспірантурі» [PERSON] за її заявою від 19.07.2016 року було відраховано з аспірантури НаУКМА з 01.09.2016 року в зв`язку з складними сімейними обставинами (з правом поновлення) (а.с. 37). Наказом № 26-а від 23.08.2017 року «Про відрахування з аспірантури» [PERSON] з 01.09.2017 року відраховано з аспірантури НаУКМА, як аспіранта денної форми навчання з відривом від виробництва як таку, яка порушила наданий їй термін переривання навчання і не поновилася на навчання (а.с. 38). Згідно довідки НаУКМА за період навчання [PERSON] з державного бюджету було виплачено 29 199,00 грн. стипендії (а.с. 41), яка згідно акту ревізії фінансово-господарської діяльності НаУКМА, проведеної за період з 01.01.2013 року по 01.09.2017 року, залишилася не відшкодованою (а.с. 39-40). Відповідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. На правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем поширюється дія Закону України «Про вищу освіту» № 1556-VII від 01.07.2014 року та Постанова КМУ № 309 Про затвердження Положення про підготовку науково - педагогічних і наукових кадрів від 01.03.1999 року. Згідно Закону України «Про вищу освіту», визначено порядок проходження навчання в аспірантурі, за яким громадяни, які не завершили навчання за кошти державного або місцевого бюджету, мають право повторно здобути вишу освіту в державних або комунальних ВНЗ за тим самим ступенем освіти, за умови відшкодування до державного або місцевого бюджету коштів, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, у порядку, визначеному КМУ. Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999р. № 309, затверджено «Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів», яке регламентує діяльність у галузі підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів і є обов`язковим для всіх вищих навчальних закладів та наукових установ України незалежно від їх підпорядкованості та форми власності. Відповідно до положень п. 22 Постанови КМУ аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи положення ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що представником позивача жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачем [PERSON] як аспірантом не було виконано взяті на себе зобов`язання, тобто порушено умови в частині зобов`язання виконувати індивідуальний план роботи аспіранта, та те, що останньою він не був виконаний суду не надано, а навпаки спростовується матеріалами справи, зокрема, витягом з протоколу № 5 засідання кафедри біології ФПрН від 23.12.2015 року; витягом з ухвали Вченої ради НАУКМА протокол № 3 від 25.02.2016 року; індивідуальним планом підготовки аспіранта, витягом з протоколу № 7 засідання кафедри біології ФПрН від 23.03.2016 року, протоколом № 3 від 24.05.2016 року засідання комісії з приймання кандидатського іспиту з англійської мови; протоколом № 2 засідання комісії з приймання кандидатського іспиту з філософії від 15.06.2-16 року (а.с. 21-33). Отже, суд зазначає, що наказом № 35А від 31.08.2016 року «Про переривання терміну навчання в аспірантурі» [PERSON] відраховано з аспірантури НаУКМА з 01.09.2016 року у зв`язку зі складними сімейними обставинами (з правом поновлення). Підставами видання даного наказу зазначено заява аспірантки [PERSON] та Ухвали Вченої ради факультету природничих наук НаУКМА (протокол № 8 від 31.08.2016 року). Разом з тим, в заяві аспірантки [PERSON] від 19.07.2016 року вказано підставою її відрахування з аспірантури - погіршення стану здоров`я з 01.08.2016 року. Згідно Протоколу № 8 засідання Вченої ради факультету природничих наук від 31.08.2016 року ухвалено задовольнити заяву [PERSON] - відрахувати з аспірантури у зв`язку з погіршенням здоров`я (з правом поновлення) з 01.09.2016 року. Таким чином, позивачем, в односторонньому порядку, було прийнято рішення про зміну формулювання причини відрахування [PERSON] з аспірантури. Матеріали справи свідчать, що відповідача відраховано не з причин, зазначених в п. 22 Положення, що дає право позивачу на відшкодування вартості навчання, відрахування в наказі № 26-А від 23.08.2017 року зазначено на підставі наказів № 31-А, № 32-А; № 33-А, № 34-А; № 35-А; № 36-А від 31.08.2016 року, що спростовує позицію представника позивача, що відповідача відраховано саме у зв`язку із невиконанням індивідуального плану роботи та порушення в свою чергу взятих на себе зобов`язання. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК України). Так як, відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Враховуючи те, що стипендія виплачувалась відповідачу університетом добровільно, як засіб для існування, тому відсутні підстави для її стягнення, з такою позицією до подібних правовідносин погодився Верховний Суд у постанові від 29 березня 2018 року по справі № 607/7379/17. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі з підстав його необґрунтованості. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом. В матеріалах справи мається договір № 16091904 про надання правової допомоги юридичних послуг від 16.09.2019 року укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] . Доказів того, що ФОП [PERSON] є адвокатом матеріали справи не містять. Також стороною відповідача не надано акт виконаних робіт, в якому було б зазначено обсяг виконаних адвокатом робіт, не наведено відповідні розрахунки за надані послуги. А тому, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що у зв`язку із відсутністю достатніх доказів понесених витрат та документів, які підтверджували б факт надання правничої допомоги адвокатом, суд до висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про вирішення питання про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed