Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в інтересах [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів, після уточнення позовних вимог (а.с. 165) просив суд визнати недійсним договір № 5434 купівлі-продажу квартири [ADDRESS], виданий 26.11.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., який укладений 26.11.2013 року між [PERSON], [PERSON], з одного боку та [PERSON], з іншого. Свої вимоги обгрутовує тим, що на обліку в органі опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації перебуває [PERSON], якого рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09.04.2008 року визнано недієздатним. [PERSON] відпоповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11.11.2008 року призначено опікуном [PERSON] У червні 2014 року недієздатний [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування та надав копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, з якої вбачається, що квартира [ADDRESS] продана та новим її власником є [PERSON] Позивачем були направлені відповідні листи до РУ ГУ МВС України щодо вжиття заходів, у зв'язку з незаконним відчуженням житла недієздатної особи. Опікун недієздатного перебуває на стаціонарному лікуванні, у звязку з психічним захворюванням та сама потребує стороннього догляду, тому згідно ст. 65 СК України функції опікуна покладаються на орган опіки та піклування. В порушення вимог ст.ст. 41, 71 ЦК України спірний договір укладений недієздатною особою без дозволу опікунської ради, отже є нікчемним. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у заяві та захистити права недієздатної особи. Відповідач [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, про що в справі містяться відповідні документи, заяв, заперечень, клопотань суду не надавали, в зв'язку з чим суд визнає, повторну неявку відповідаів без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у їх відсутності, та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Есталіна Анатоліївна в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена судом належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без участі третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, уточнену позовну заяву, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.11.2013 року між [PERSON], [PERSON], від імені яких на підставі довіреності діяла [PERSON], з одного боку та [PERSON] з іншого, укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вказана квартира, що відчужується належить продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.11.1993 року ДБК-4 корпорації «Київміськбуд», зареєстрованої комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 17.12.1993 року і записана у реєстровій книзі за № 5451 (а.с. 92-93) Як зазначила представник позивача недієздатний [PERSON] продовжує проживати в зазначеній квартирі та не знятий з реєстрації за вказаною адресою, що підтверджується довідкою КП «Житлосервіс «Приозерне» у Оболонському районі м.Києва № 16937. ( а.с.8) Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, одним із правових наслідків договору купівлі-продажу є перехід майна та права власності на це майно до покупця. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. N 9 визначено: «Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановленихКонституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.» Нормами ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). Нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09.04.2008 року [PERSON], [INFO], проживаючого в [ADDRESS] визнано недієздатним. (а.с.6) Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.11.2008 року призначено [PERSON] опікуном над недієздатним сином [PERSON] (а.с.7) Згідно ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Оскільки фізична особа, яка визнана недієздатною, взагалі не здатні усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, ЦК позбавляє її права укладати будь-який правочин, а відтак і нести відповідальність за його невиконання або неналежне виконання. Разом з тим недієздатна особа не позбавляється цивільної правоздатності, а тому усі правочини, які вчиняються опікуном в її інтересах, вчиняються водночас і від її імені. Тобто, стороною правочину буде вважатися недієздатна особа, права та обов'язки якої представляє її опікун. В порушення ст. 41 ЦК України 18.11.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. посвідчено довіреність на представництво інтересів [PERSON] - [PERSON] (а.с. 126) яка відповідно до вказаної довіреності розпорядилась квартирою [ADDRESS], від імені [PERSON], проте вказана особа не є опікуном над недієздатною особою та не може від його імені вчиняти правочини, в тому числі купівлі-продажу квартири.. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. За п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Крім того, згідно п. 3 ст. 71 ЦК України опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Судом встановлено, що [PERSON] з 11.02.2014 року перебуває на стаціонарному лікуванні в медичному об'єднанні «ПСИХІАТРІЯ» у м. Києві (а.с. 26), тому згідно ст. 65 ЦК України захист прав та законних інтересів покладається на орган опіки та піклування. При розгляді справи судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири від 26.11.2013 від імені недієздатного укладено особою яка не є його опікуном та без дозволу органу опіки та піклування. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що договір купівлі-продажу квартири від 26.11.2013 було вчинено з недодержанням в момент укладення договору вимог, які встановлених ст. 203 ЦК України щодо наявності необхідного обсягу цивільної дієздатності у представника продавця, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання недійсним договору купівлі продажу квартири [ADDRESS], укладений 26.11.2013 року між [PERSON], [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Есталіною Анатоліївною та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за номером 5434. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 30, 41, 71, 203, 215, 237, 244, 248 ЦК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року та

Outcome: approved