Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Обґрунтовуючи свій позов [PERSON] вказала таке. Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 14, виданого на підставі рішення виконавчого комітету від 19 квітня 2006 року, вона оселилася у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З того часу і до тепер вона зареєстрована, проживає та сплачує комунальні послуги за вказаною адресою. Маючи на меті використати своє право на приватизацію трикімнатної квартири за вищевказаною адресою, 14 серпня 2017 року вона звернулася до Біловодської селищної ради за консультацією, щодо можливості її приватизації, надавши при цьому усі існуючи документи, що підтверджують право на приватизацію. 28 серпня 2017 року на її заяву вона отримала відповідь, у якій зазначено, що приватизація квартири є неможливою у зв`язку з тим, що нею не було надано довідки з попереднього місця проживання, що підтверджує невикористання мною житлового чеку для приватизації державного житлового фонду та було рекомендовано для вирішення виниклого питання звернутися до суду. В період з 1992 року до 2004 року вона проживала у м Алчевську Луганської області. Отримати довідку про невикористання нею житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 1992 по 2004 роки наразі не має можливості з поважних причин, оскільки м Алчевськ на теперішній час знаходиться на території непідконтрольній Україні будь-який документ, виданий органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово неконтрольованих територіях, не створює правових наслідків. Не зважаючи на це, 19 липня 2018 року, для надання до суду доказів стосовно того, що вона не використала свої житлові чеки у період проживання у місті Алчевську, вона все ж таки звернулася до «Алчевского городского управления юстиции Отдела государственной регистрации прав на недвижимое имущество, их обременении и технической инвентаризации» і отримала відповідь, у якій значиться, що по стану на 18 травня 2014 року, право власності на нерухоме майно за нею не значиться (оригінал довідки до заяви додається). Для підтвердження того, що нею не було використано житловий чек на приватизацію державного житлового фонду, вона також звернулася за юридичною допомогою до адвоката Овчаренка В.І. з приводу складання запиту до Державного ощадного банку України. На даний запит було отримано відповідь від 11.10.2017 №110.22-14/902/28345/2017-12, у якій зазначено, що дана інформаціє є банківською таємницею. З викладених причин вона змушена була звернувся із даним позовом до суду. До початку розгляду справи від позивача надійшла заява в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Крім того, у підготовчому провадженні за клопотанням позивача судом була витребувана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Представник відповідача Просвіркіна М.С. та представник третьої особи - Біловодського РЕП Удовенко С.Г. також надали заяви, в яких просили розглядати справу за їхньої відсутності, заперечень проти позову не мали. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. За змістом ст. 41 Конституції України, ст.ст. 179, 181, 316, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Законом України від 04 вересня 2008 року № 500-VІ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» внесені зміни до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад. Надалі Законом України від 08 вересня 2011 року № 3716-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків. При цьому як Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» так і Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що спори, які виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду та щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків, вирішуються судом. За змістом ст.ст. 3, 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього закону, набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі; гуртожитків у власність територіальних громад. Згідно ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать в тому числі і житлові приміщення у гуртожитках. Положеннями ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що сфера дії цього закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Копією ордеру, виданим на ім`я позивача, підтверджується факт, що [PERSON] було надано право на вселення до трикімнатної квартири [ADDRESS] . Паспорт позивача свідчить, що вона й до цього часу проживає та зареєстрована за вказаною в ордері адресою. Згідно довідки Біловодського ремонтно-експлуатаційним підприємством від 13 серпня 2018 року № 37 будинок (гуртожиток) [ADDRESS] знаходиться на балансі цього підприємства, засновником і власником якого є Біловодська селищна рада Біловодського району Луганської області. Із позовної заяви йдеться, що підставою цього позову є те, що позивачем при наявності усіх необхідних документів, що необхідні для приватизації майна, не надано відповідачеві довідки, що нею не використовувалось право на приватизацію. Відповідачем не заперечується право позивача на приватизацію наданого їй для проживання житла, про що йдеться у поданій до суду заяві його представника Просвіркіної М.С. про розгляд справи за її відсутності. Інформаційна довідка № 231216418 від 08.10.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта підтверджує, що [PERSON] не має у власності нерухомого майна, що набуте нею в порядку приватизації. За таких обставин у суду не виникає сумнівів в обґрунтованості позовної вимоги [PERSON] , тому її позов слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved