Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Орган опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради звернувся в суд з позовною заявою, в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба (управління) у справах дітей відділу по Шевченківському району Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав, зазначивши, що згідно свідоцтва про народження Відповідач є батьком дитини, [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від виховання доньки, ніякої участі у її житті не приймає, не цікавиться її здоров'ям, інтерес до навчання дитини не проявляє. З боку відповідача контроль за життям доньки повністю відсутній. Дитина [PERSON] має статус дитини-інваліда. Дитина на даний час мешкає зі своєю матір'ю. Мати дитини [PERSON] є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього догляду. 28.02.2017 року комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Марганецької міської ради винесено рішення про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON], [INFO]. Представник позивача в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Суду пояснила, що неповнолітня [PERSON] проживає зі своєю матір'ю. Батько матеріально дитину не утримує, не цікавиться її життям, розвитком. Питання про стягнення аліментів з відповідача не ставить, оскільки таке питання не ставилося матір'ю дитини. Відповідач на розгляд справи не з'явився. Повідомлений належним чином про час, дату та місце слухання справи. Заяв чи клопотань не надходило. Представник третьої особи надала суду заяву про слухання справи у їхню відсутність. У наданій заяві зазначила, що позовні вимоги позивача підтримуює у повному обсязі. Просить ухвалити рішення з максимально можливими урахуванням прав та інтересів дитини. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки представника позивача, яка в судовому засіданні не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідачів у заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є батьком дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів громадянського стану Марганецького міського управління юстиції в Дніпропетровській області 07 грудня 2001 року, актовий запис № 352 /а.с 5/. Відповідач ухиляються від виховання доньки, ніякої участі у її житті не приймає, не цікавиться її здоров'ям, розвитком. З боку відповідача контроль за життям дитини повністю відсутній. Згідно інформації Служби (управління) у справах дітей відділу по Шевченківському району Запорізької міської ради за № 01-09/774 від 29.08.2016 року в якій ставиться питання і звернення до начальника служби у справах дітей Марганецької міської ради щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON]. Оскільки, [PERSON] на протязі багатьох років не цікавиться життям, розвитком, навчанням доньки, не приймає участі у її вихованні не допомагає матеріально. Донька проживає зі своєю матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Ситуація в родині дуже складна. Діти з 21.07.2016 року по 19.08.2016 року перебували у КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». 19.08.2016 року були повернуті додому, але з 29.08.2016 року мешкають з бабусею. Мати [PERSON] інвалідом першої групи, потребує постійного стороннього догляду /а.с.7/. Згідно інформації директора Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 95 за № 01-23/190 від 15.08.2016 року; № 01-23/320 від 17.11.2016 року [PERSON] відвідує ЗОШ № 95 міста Запоріжжя. Батько дитини - [PERSON] школу не відвідує /а.с.9-10/. Згідно інформації Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Запорізької міської ради від 02.08.2016 року за вих. № 38/01-26, [PERSON], [INFO] має статус дитини-інваліда, перебуває під наглядом їхнього закладу. Мати дитини за станом здоров'я з квартири не виходить. На огляд до лікарів дитину приводить її вітчим. Батько дитини здоров'ям доньки не цікавиться і до закладу не звертається /а.с.11/. 28 лютого 2017 року комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Марганецької міської ради винесено рішення про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON],[INFO]. 10 березня 2017 року за № 15/20-436 органом опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини: [PERSON] /а.с. 15,17/. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Вирішуючи даний спір, суд приймає висновок № 15/20-436 від 10.03.2017 року органу опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини: [PERSON]; інформацію Служби (управління) у справах дітей відділу по Шевченківському району Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON], як належні докази, які ґрунтується на достатній доказовій базі, містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Суд також враховує той факт, що після того, як неповнолітня [PERSON] була тимчасово влаштована у КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», відповідач жодного разу не вчинив спроб побачити свою доньку або будь-яким іншим чином виявити батьківське піклування та виконати батьківські обов'язки. Та факт, що донька є дитиною-інвалідом постійно потребує медичних оглядів і відповідач жодного разу не поцікався у медичному закладі щодо стану здоров'я доньки. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її долею, не забезпечує медичного догляду, не спілкується з донькою. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідача від виховання доньки, оскільки він свідомо нехтує своїми обов'язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав на підставі ст.164 ч.1 п.2 СК України, що відповідає інтересам дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень наданих в а. 7 п 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину . Отже, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, хоча має таку можливість, бо є людиною молодою та працездатною, то суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною 18 років. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved