Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» звернулося до суду з позовом та прохає суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 30 червня 2011 року, яка утворилася станом на 25 серпня 2015 року, в розмірі 14 886 грн 72 коп. Свої вимоги обгрунтовує тим, 30 червня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON] банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № BLаЖГА00048230. Відповідно до умов кредитного договору, відповідачу був наданий кредит на поточні потреби в розмірі 10 000 грн. на умовах сплати 15 % річних за користування кредитними коштами, а також щомісячної сплати комісії за управління кредитом в розмірі 1, 75 % від суми кредиту. Кредит був наданий строком до 30 червня 2014 року. Свої зобов»язання за кредитним договором ПАТ «Всеукраїнський [PERSON] банк» виконало в повному обсязі. В свою чергу, [PERSON] зобов»язана була щомісяця здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до графіку погашення заборгованості. Однак, свою частину зобов»язань, що випливають з кредитного договору, відповідач не виконала. Кредитним договором від 30 червня 2011 року також передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних зобов»язань, строк виконання яких настав і які мають бути виконані на день прострочення виконання за ставкою 0,5 %. Станом на 25 серпня 2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 30 червня 2011 року становила 14 886 грн 72 коп та включала в себе заборгованість за кредитом в розмірі 7 651 грн 34 коп; заборгованість по сплаті процентів в розмірі 999 грн 50 коп; заборгованість по сплаті комісії в розмірі 1 761 грн 29 коп, а також пеню за несвоєчасне виконання зобов»язань в розмірі 4 474 грн 59 коп. Позивач в судове засідання не з»явився, представник ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» за довіреністю [PERSON] (а.с. 35) надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному (а.с. 34). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі. У своїй заяві [PERSON] зазначила, позов визнає частково, прохає зменшити розмір нарахованої їй пені з урахуванням того, що вона на даний час не працює, проживає разом із сином, який також не працює та вони існують за рахунок тимчасових заробітків. В іншій частині позов визнає повністю (а.с. 43). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 30 червня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] був укладений договір № BLаЖГА00048230 (а.с. 8-15). За умовами договору від 30 червня 2011 року, [PERSON] був наданий кредит у національній валюті України на поточні потреби в розмірі 10 000 грн. 00 коп. строком до 30 червня 2014 року включно із сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 15 % річних. Договором визначено, що позичальник сплачує банку комісію за управління кредитом в розмірі 1,75 % від суми кредиту (п.п 1.1.-1.6. Загальної частини договору та п.п. 1-4 Спеціальної частини договору) (а.с. 9, 10). Пунктом 1.2. Загальної частини договору передбачено, що грошові кошти надаються [PERSON] у формі відкличної не відновлюваної кредитної лінії (а.с. 10). Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Свої зобов»язання за договором від 30 червня 2011 року ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» виконало. Пунктом 2.5.2 Загальної частини договору, укладеного між сторонами, встановлений обов»язок [PERSON] не пізніше дати, встановленої графіком погашення заборгованості та процентах, поповнювати рахунок ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», вказаний п. 6 Спеціальної частини договору у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах, не менших від суми платежів, встановлених у графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом (а.с. 12, 17). Однак, взяті на себе зобов»язання за договором від 30 червня 2011 року відповідачем [PERSON] виконані не були (а.с. 4-5). Згідно п. 4.3 Загальної частини договору 30 червня 2011 року, у випадку прострочення позичальником сплати за графіком банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов»язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 9 Спеціальної частини договору 0, 5 % (пеня розраховується за методом «факт/360») (а.с. 9, 15). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 30 червня 2011 року, заборгованість [PERSON] станом на 25 серпня 2015 року становила 14 886 грн 72 коп та включала в себе заборгованість за кредитом в розмірі 7 651 грн 34 коп; заборгованість по сплаті процентів в розмірі 999 грн 50 коп; заборгованість по сплаті комісії в розмірі 1 761 грн 29 коп, пеню за несвоєчасне виконання зобов»язань в розмірі 4 474 грн 59 коп (а.с. 4-5). [PERSON] звернулася до суду з заявою про зменшення розміру пені, яка нарахована їй за договором № BLаЖГА00048230 від 30 червня 2011 року (а.с. 43). Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як роз»яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано до сум, які нараховуються як неустойка, та не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, та мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов»язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов»язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов»язання). Суд вважає можливим зменшити розмір нарахованої [PERSON] пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором від 30 червня 2011 року, враховуючи розмір заборгованості за кредитним договором, ту обставину, що позивач мав змогу звернутися до суду безпосередньо після виявлення порушення своїх прав, але звернувся з позовом до суду лише 29 серпня 2015 року, тобто зі спливом часу більше ніж один рік, чим непрямо сприяв збільшенню суми заподіяних йому збитків, негативних наслідків через прострочення виконання відповідачем зобов»язань за кредитним договором для позивача не настало. Крім того, суд враховує, що відповідач на даний час не працює, проживає із сином, який також не має доходів (а.с. 45-48), а також конституційно-правовий аналіз правовідносин зі сплати пені, що виникають між фізичними особами-споживачами та банками у правовідносинах споживчого кредитування, викладений в п. 3 Рішення Конституційного Суду від 11 липня 2013 року №7-рп/2013, за яким наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. З урахуванням наведеного суд приходить висновку про необхідність зменшення розміру пені з 4 474 грн 59 коп до 1 000 грн 00 коп. На підставі постанови Правління НБУ від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку», згідно з яким 20 березня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації Департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно. Частиною 6 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що до повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відноситься вжиття передбачених законодавством заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 48 та п. 5 ч. 2 ст. 37 вищевказаного закону, уповноважена особа Фонду має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду За таких обставин, з відповідача на користь ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» слід стягнути заборгованість за договором № BLаЖГА00048230 від 30 червня 2011 року, яка утворилася станом на 25 серпня 2015 року, в розмірі 11 412 грн 13 коп (7 651 грн 34 коп заборгованість по кредиту + 999 грн 50 коп заборгованість по процентам + 1 761 грн 29 коп заборгованість по сплаті комісії + 1 000 грн 00 коп пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань). На час звернення з позовом до суду (29 серпня 2015 року), ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки від сплати судового збору звільняються уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов»язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене, з відповідача у прибуток держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial