Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . В позові зазначив, що відповідач, яка є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , злісно ухиляється від виконання обов`язку з виховання та утримання дитини, у зв`язку з чим 5 листопада 2018 року хлопчик взятий на облік як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах, службою у справах дітей Запорізької міської ради. 30 жовтня 2018 року у відсутність материнського волевиявлення через відсутність матері дитини вдома протягом кількох днів хлопчика влаштовано до комунальної установи «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня № 5» з діагнозом: вроджена вада серця, стан після пластики легеневих вен, закриття дефекту міжшлуночкової та міжпредсердної перегородок, дебандаж легеневої артерії, закриття ВАП, важке порушення ритму і провідності, фібриляція передсердь, постійна форма суправентрикулярної екстрасистології, серцева недостатність. За час перебування дитини в стаціонарі медичного закладу, який простирався до 3 січня 2019 року, мати хлопчика не відвідала сина жодного разу, інтересу до стану його здоров`я не виказувала, заяв про повернення хлопчика до родини не подавав. З 3 січня 2019 року хлопчик приміщений до комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради. На підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району головний лікар спеціалізованого будинку дитини «Сонечко» Лебедєва О . В. призначена представником дитини, що залишилася без батьківського піклування, для транспортування до науково-дослідницького інституту кардіології та хірургії м. Києва з метою подальшого лікування дитини, зокрема оперативного втручання. Відповідач повністю усунулася від виконання покладених на неї законом обов`язків, не бере участі в утриманні сина, бажання повернути дитину в сім`ю не висловлює; місцезнаходження матері дитини станом на час подання позову є невідомим. На підставі викладеного просить про позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина та стягнення з неї аліментів на утримання [PERSON] на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитися хлопчик, у твердій грошовій сумі в розмірі 960 грн. 50 коп. на місяць, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без її участі, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи - комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, до суду не з`явився, надавши клопотання про вирішення справи без його участі. Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили проведення судового розгляду у відсутність зазначених учасників. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явилася з невідомих причин. Відзив на позов та клопотання про вирішення справи у її відсутність не надала. Зазначені обставини в силу ст. 280 ЦПК України є підставою для вирішення справи при заочному розгляді на підставі згоди представника позивача, висловленої в її письмовій заяві. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а. с. 7). В силу ст. ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наведені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов`язок вчинення цих дій. Навмисне невиконання цього обов`язку, про що свідчить ухилення від виховання дитини, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України. Як випливає з роз`яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Надані суд фактичні дані, а саме: висновок органу опіки та піклування, наявність якого в силу ст. 19 СК України є обов`язковою при розгляді справ цієї категорії (а. с. 16-18) і який містить посилання на повну відсутність проявів батьківського піклування щодо дитини з боку відповідача, а також висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав; акт про знайдену дитину та її доставку до закладу охорони здоров`я (а. с. 15); інформація про постановку на облік як дитини, що опинилася у складних життєвих обставинах (а. с. 10); звернення комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради до служби у справах дітей Запорізької міської ради з клопотанням про термінове надання розпорядження на дозвіл на оперативне втручання та подальше лікування дитини в НДІ кардіології та кардіохірургії м. Києва без участі матері (а. с. 11); розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про призначення представника малолітнього [PERSON] для здійснення його соціального захисту (а. с. 12); інформація комунальної установи «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня № 5» Запорізької міської ради про перебування у вказаному закладі [PERSON] і про те, що мати хлопця жодного разу не зателефонувала, не відвідала дитину в цьому закладі (а. с. 14), - підкріплюють міркування суду щодо можливості вирішення спору на користь позивача, оскільки свідчать про свідоме невиконання матір`ю своїх обов`язків з виховання хлопчика. Встановлені судом фактичні обставини також свідчать про те, що відповідач з моменту поміщення дитини до лікувального закладу не вчинила жодних дій з захисту своїх батьківських прав шляхом звернення до органу опіки та піклування або до суду з вимогами про визначення способу участі у вихованні сина, жодного разу не навідалася до хлопчика за більш ніж річне перебування того в дитячому центрі, що не дає підстав для ухвалення рішення на її користь. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Дослідженими судом доказами встановлено, що відповідач повністю усунулася від утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України ураховує стан здоров`я й матеріальне становище дитини, а також платника аліментів, відсутність у неї непрацездатних батьків, в утриманні яких вона брала б участь, інших дітей, інші суттєві обставини. Так як законодавством встановлений мінімальний розмір аліментів на утримання дитини, відповідач непрацевлаштована і не має постійного доходу, суд у відповідності до ст. ст. 182, 184 СК України суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення хлопцем повноліття. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 1409 коп. 60 коп., пільги зі сплати якого має позивач.

Outcome: approved