Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, на обґрунтування якого вказав, що відповідно до кредитного договору №DNH4KP20920232 від 12.09.2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2479,09грн. на термін до 10.09.2007 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобовязання не виконала, в звязку з чим станом на 13.02.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 38204,36 грн., з яких: 2479,10 грн. заборгованість за кредитом, 11891,72 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 21538,09грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. штраф (фіксована частина), 1795,45грн. штраф (процентна складова). Виходячи з наведеного, ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на їх користь суму заборгованості за кредитним договором, а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву в якій заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позов заперечила, просила в позові відмовити у звязку з спливом строку позовної давності. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.09.2005року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DNH4KP20920232, відповідно до умов якого [PERSON] надав Позичальнику строковий кредит у сумі 2479,10 грн. на термін 24 місяці, відсоткова ставка 25,08% на рік. Ціль кредитування: купівля ТНС та сплата комісії банку та компанії. (а.с.5,6,7,8,9-16). Тобто, з 11 вересня 2007 року зобовязання, що випливають з Договору є припиненими та невиконаними. Позивачем зазначено, що у відповідача виникла заборгованість станом на 13.02.2013 року в розмірі 38204,36 грн., з яких: 2479,10 грн. заборгованість за кредитом, 11891,72 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 21538,09грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. штраф (фіксована частина), 1795,45грн. штраф (процентна складова). За таких обставин право Банку звернутися до суду з вимогою за зобовязаннями, що випливають із Договору виникло 11 вересня 2007 року. Враховуючи те, що банк звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості в 2013 році, то у відповідності до статті 256 Цивільного кодексу України позивачем пропущено трирічний строк на звернення до суду із позовною заявою. Згідно із правовою позицією ВСУ у справі № 6-16цс15 позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с.15). Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України щодо застосування наслідків спливу позовної давності, викладених в Постанові пленуму від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно розрахунку заборгованості у відповідача виникла заборгованість станом на 13.02.2013 року в розмірі 38204,36 грн., з яких: 2479,10 грн. заборгованість за кредитом, 11891,72 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 21538,09грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. штраф (фіксована частина), 1795,45грн. штраф (процентна складова). Однак, позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості 20.02.2013 року, представником відповідача заявлено про сплив позовної давності, межами позовної давності для стягнення суми заборгованості в даному спорі слід рахувати з 10.09.2009 року (строк кінцевого виконання договору) по 10.09.2012 року (загальний строк позовної давності для основної вимоги), суд приходить до висновку, що перебіг строку на звернення до суду за захистом порушеного права у позивача закінчився 10.09.2012 року (загальний строк позовної давності), а тому у задоволенні позовної заяви слід відмовити у зв'язку із спливом строків для звернення до суду за захистом порушеного права. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 207, 259 ЦК України,ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ст. 10, 11, 60, 212-215, Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: dismissed