Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] в обґрунтування якого зазначило, що між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та [PERSON] 26.12.2007 укладений кредитний договір № 20 на суму 2644000,00 доларів США на строк з 26.12.2007 до 25.12.2012 зі сплатою 12,5% річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та іпотекодавцями [PERSON], [PERSON] укладений договір іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008, відповідно до п. 2.1.1 якого предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок літ. В-5, загальною площею 6422,9 кв.м, житловою площею 2285,6 кв.м (в житловому будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться у м. Харкові по вул. Тимурівців, № 31. З дозволу банку квартири № 17, 29, 32, 36, 40, 50, 55-56, 58-59, 65-66, 68, 71, 84, 88-90, 92-93, 95, 104-106, 108, 114 вказаного будинку виведено з іпотеки та відчужено власником. Відомості про іпотеку внесені до Державного реєстру іпотек та накладено заборону на відчуження предмету іпотеки. Пунктом 3.2.8 кредитного договору передбачено, що «в разі невиконання Позичальником зобов'язань, передбачених цим договором, відшкодування заборгованості за дійсним договором здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки. Згідно приписів пункту 3.1.6. Договору іпотеки визначено, що «Іпотекодержатель/банк» має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення Іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами. Позичальник взяті на себе зобов'язання не виконує з грудня 2008 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 у справі № 2-1404/10 та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.07.2010 у справі № 22-ц-10856/2010 на користь банку стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] 1664543,02 грн., 2630252,33 доларів США, судові витрати у сумі 1700 грн. та 120 грн. Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 31363558 від 22.02.2012 відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження щодо [PERSON] на суму 1664543,02 грн. та 2630252,33 доларів США. Постановою ВП № 29965421 від 11.11.2011 відділом примусового виконання рішень ДВС України відкрито виконавче провадження щодо [PERSON] на суму 1664543,02 грн. та 2630252,33 доларів США. Рішення суду боржниками [PERSON] та [PERSON] не виконується, примусові дії щодо виконання рішення суду позитивних наслідків не мають. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 договір іпотеки № 16/9-Б, укладений 09.06.2008, визнаний недійсним, запис про іпотеку виключений з реєстру іпотек. 04.04.2012 апеляційним судом Харківської області рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 у справі № 2-9061 скасоване, в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено. Відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмету іпотеки та реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна поновлені. Як стало відомо позивачу, [PERSON] та [PERSON] відчужена квартира №[ADDRESS] літ. В-5 в м. Харкові, власником якої стала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2009. Позивач вказує, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, тому [PERSON] стала іпотекодавцем квартири № 72 та позивач, відповідно, має право звернути стягнення на цю квартиру в рахунок погашення заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором. Вимога банку про повернення заборгованості за кредитом від 10.08.2012 № 2234 отримана [PERSON] особисто 09.08.2012. Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги (т. 1, а.с. 70-71; т. 3, а.с. 114), в останнє просив суд в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № 20 від 26.12.2007 позичальника [PERSON] у розмірі 3664801,99 доларів США, що складається з простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 2382796,72 доларів США, простроченої заборгованості по процентах в розмірі 1282005,27 доларів США та 23800945,13 грн. пені, яка складається з пені за прострочення погашення кредиту у сумі 16956872,78 грн., пені за прострочку погашення процентів у сумі 6884072,35 грн. звернути стягнення на квартиру № 72, що розташована у літ. «В-5», будинку № 31 по вул. Тимурівців у м. Харкові, що є складовою частиною предмету іпотеки житлового будинку № 31 по вул. Тимурівців у м. Харкові та належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Реалізацію квартири № 72, що розташована у літ. «В-5», по вулиці Тимурівців, 31 у м. Харкові, що є частиною предмету іпотеки - житлового будинку за вказаною адресою, яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу провести шляхом надання Банку права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 345000,00 грн. з наданням Банку всіх повноважень продавця, стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір 114,70 грн. Представник позивача в суді позов підтримав, просив задовольнити, в письмових поясненнях посилався на судову практику в аналогічних спорах, якими позови щодо інших квартир вказаного вище будинку задоволені. Надав письмові заперечення на заяву про застосування строків позовної давності та заяву про закриття провадження у справі. В останнє судове подав суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутністю, позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, надав суду письмові заперечення, послався на судову практику в аналогічних спорах, просив застосувати строк позовної давності та закрити провадження у справі. В процесі розгляду справи відмовився від клопотання про закриття провадження у справі. В останнє судове засідання подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, у задоволенні позову відмовити. Треті особи: [PERSON] та [PERSON], приватний нотаріус ХМНО [PERSON] про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явились, тому суд розглянув справу за їх відсутності на підставі наданих доказів. Представник третьої особи Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши надані докази як окремо, так і в сукупності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини: між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та [PERSON] 26.12.2007 укладений кредитний договір № 20, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 2644000,00 доларів США на строк з 26.12.2007 по 25.12.2012 зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 12,5% річних (т. 1, а.с. 8-12). [PERSON] та [PERSON] взяті зобов'язання не виконували належним чином та рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 у справі № 2-1404/10 та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.07.2010 на користь банку стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] 1664543,02 грн., 2630252,33 доларів США, судові витрати у сумі 1700 грн. та 120 грн. (т. 1, а.с. 30-32). Постановою ВП № 31363558 від 22.02.2012 відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження щодо [PERSON] на суму 1664543,02 грн. та 2630252,33 дол. США (т. 1, а.с. 40). Постановою ВП № 29965421 від 11.11.2011 відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження щодо [PERSON] на суму 1664543,02 грн. та 2630252,33 дол. США (т. 1, а.с. 41). Як вбачається з листа від 12.12.2013 Відділу примусового виконання рішень ДВС України, рішення суду про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] не виконано (т. 1, а.с. 169). Станом на 08.09.2014 виконавчий лист знаходиться на виконанні, рішення відносно [PERSON] ( ВП 43496271) не виконано (т. 2, а.с. 140-143). ВП 29965421 закінчено в звязку з поверненням виконавчого документа стягувачу постановою від 07.10.2014 (т. 2 а.с. 148-150). Доказів на підтвердження виконання або невиконання судового рішення на час розгляду справи сторонами не надано. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та іпотекодавцями [PERSON] і [PERSON] укладено договір іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 (т. 1, а.с. 17-24). Відповідно до п. 2.1.1. Договору предметом іпотеки є нерухоме майно житловий будинок літ. В-5, загальною площею 6422,9 кв. м, житловою площею 2285,6 кв. м, (в житловому будинку розташовано 123 квартири серед яких є й спірна квартира), що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців, 31. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 договір іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 визнано недійсним, запис про іпотеку виключено з Реєстру іпотек (т. 1, а.с. 27-29). Квартира № 72 по вул. Тимурівців, 31літ. В-5 в м. Харкові була відчужена, власником стала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2009, реєстровий № 4651, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] (т. 1, а.с. 126). У вказаній квартирі зареєстровані та мешкають відповідач [PERSON] та її малолітня донька [PERSON], [INFO] (т.1, а.с. 127). 04.04.2012 судовою колегією судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області рішення Московського районного суду від 11.09.2009 у справі № 2-9061 скасоване. В задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до банку про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено (т. 1, а.с. 33-37). Відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмету іпотеки поновлено, реєстраційний номер 12489264, що підтверджено Витягом з Державного реєстру іпотек № 36009183 від 14.05.2012. Відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна також поновлено, реєстраційний номер 12488862, що підтверджено Витягом від 14.05.2012 № 36008860 (т. 1, а.с. 38, 39). ПАТ АБ «Укргазбанк» 10.08.2012 звертався до [PERSON] з вимогою про повернення заборгованості по кредиту, яка була отримана 09.08.2012 (т. 1, а.с. 42). Суд вважає вказаний доказ недостовірним, оскільки вимога направлена та отримана відповідачем раніше за дату самої вимоги. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Частиною 5 ст. 3 Закону передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Судом встановлено, що строк дії кредитного договору визначено до 25.12.2012. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Статтею 23 Закону визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3 ст. цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у ч. 2 ст. 3 Закону, відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 № 410 (втратив чинність 31 січня 2013 року). Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, за таких умов у разі скасування судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, якщо презумпцію правомірності договору не спростовано (а у випадку, що розглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) то всі права, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню. Так, відповідно до приписів ст. 5 Закону (в редакції на час укладення договору), частина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом; іпотека поширюється на частину обєкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. При попередньому розгляді справи Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.08.2014 позов ПАТ «Укргазбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволений у повному обсязі (т. 2, а.с. 68-71). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.11.2014 рішення Московського районного суду м. Харкова від 07.08.2014 змінено та встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки (т. 2, а.с. 154-155). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 скасовані вказані рішення першої та апеляційної інстанції, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2, а.с. 251-257). Підставою скасування рішень є порушення вимог ЦПК України щодо загальних засад цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності, не надано оцінки співмірності суми заборгованості та вартості іпотечного майна, не належно досліджені надані позивачем розрахунки заборгованості, не встановлено дійсного розміру кредитної заборгованості, неврахування судами загального розміру вимог та всіх його складових, опису нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя, заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, спосіб реалізації предмета іпотеки, встановленої ст. 38 Закону, пріоритету розміру вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до вимог ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Позивач просив звернути стягнення на квартиру 72, що розташована в багатоквартирному будинку № 31 по вул. Тимурівців в м. Харкові, який є предметом іпотеки за договором №16/08-Б. Суд вважає доведеним, що спірна квартира дійсно обтяжена іпотекою, оскільки є складовою частиною багатоквартирного житлового будинку, який є предметом іпотеки. Разом з тим, як зазначено вище, за договором №16/08-Б предметом іпотеки було визначено не окремі квартири, а будинок 31 загалом (який складається зі 123 квартир). При цьому договором №16/08-Б було визначено вартість предмету іпотеки - житлового будинку в цілому в розмірі 17070000 гривень (п. 2.2. договору іпотеки). Як встановлено судом та визнається позивачем, за погодженням сторін договору іпотеки з-під іпотеки було виключено 26 квартир, розташованих у будинку № 31 по вул. Тимурівців в м. Харкові, при цьому попередня вартість предмета іпотеки не змінювалась. Отже, така вартість визначена з тим розрахунком, що предмет іпотеки містить 123 квартири. Відповідно до п. 3.3.14 вказаного договору іпотеки, у разі проведення іпотекодавцями реконструкції, в результаті якої зміниться назва предмета іпотеки, функціональне призначення, загальна площа, правовстановлюючі документи на предмет іпотеки та інше, іпотекодавці зобов'язані повідомити про це іпотекодержателя в 5-денний строк з моменту проведення реконструкції та внести відповідні зміни до цього договору іпотеки, шляхом укладення з іпотекодержателем нотаріально посвідченого додаткового договору. Даних про укладання такого додаткового договору матеріали справи не містять. Не надано суду доказів існування будь-яких інших договорів, якими б вносилися відповідні зміни до договору іпотеки у зв'язку з виділенням окремих квартир у будинку 31 в натурі; реєстрації права власності на них, як на окремі об'єкти нерухомості. Отже, спірна квартира на час укладення договору №16/08-Б була невідокремленою складовою частиною предмета іпотеки, і наразі не має правових підстав вважати, що ця квартира стала самостійним предметом іпотеки. Той факт, що в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відображено, що об'єктом обтяження є квартири, розташовані в житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців, 31, не підтверджує набуття спірною квартирою статусу самостійного предмету іпотеки, оскільки відповідні зміни до договору іпотеки сторонами договору не вносились. Договір іпотеки, копія якого наявна у матеріалах справи, передбачає право банку звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки (п. 6.1 договору іпотеки), та не містить процедури звернення стягнення на квартиру, як складову частину предмета іпотеки. Таким чином, для вирішення спору та правильного застосування приписів ст. 23 Закону необхідно встановити, як співвідноситься предмет іпотеки з його частиною та вартість предмета іпотеки (будинку) з вартістю квартири, набутої відповідачем. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, щодо наявності правових підстав для звернення стягнення на спірну квартиру, як на частину предмету іпотеки, у визначений позивачем спосіб, хоча надання таких доказів є процесуальним обов'язком позивача. Звіт про оцінку майна, наданий позивачем суду в якості доказу вартості спірної квартири, яким визначено вартість квартири 345000,00 грн. (т. 3, а.с. 20-46), не дає можливості встановити як співвідноситься предмет іпотеки з його частиною та вартість предмета іпотеки (будинку) з вартістю квартири, набутої відповідачем. Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивач при повторному розгляді справи суду не надав. Крім того, позивач не надав до суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що на день звернення судом стягнення на предмет іпотеки основна заборгованість за договором кредиту існувала у заявлених у позові розмірах, що свідчить про відсутність передбачених ст.ст. 33, 39 Закону підстав для звернення стягнення. Так, у матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості станом на 01.06.2013 (т. 2, а.с. 104), розрахунку заборгованості, яка існує на час розгляду справи, матеріали справи не містять. Щодо посилань представника відповідача про пропуск строку звернення до суду з позовом, оскільки боржник перестав погашати заборгованість у 2008 році та застосування строків позовної давності, суд вказує наступне. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, позивач має переважне право самостійно вирішувати, коли саме звернутися із позовом до суду, як до закінчення строку дії договору кредиту (достроково), так і у трирічний строк з дня закінчення терміну договору. Позивач звернувся до суду з позовом 11.01.2014, тому строк звернення до суду не пропущений. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Без наявності доказів, які б свідчили про те, що на момент передачі багатоквартирного будинку № 31 по вул. Тимурівців в м. Харкові в іпотеку він був введений в експлуатацію у встановленому законом порядку, та доказів, які б встановлювали співвідношення предмету іпотеки зі спірною квартирою, яка є його частиною та вартості предмета іпотеки (будинку) з вартістю спірної квартири, суд позбавлений можливості правильно вирішити спір, оскільки в такому випадку рішення не буде відповідати положенням статті ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості і таким загальним принципам цивільного судочинства як розумність, добросовісність та справедливість. Під час повторного розгляду справи судом позивач, знаючи про дійсні обставини справи, не виконав свого процесуального обов'язку та не надав належних і допустимих доказів для правильного вирішення спору, а тому суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову через його недоведеність. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed