Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» 19 квітня 2017 року пред`явило позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 11 759,23 грн. У обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору від 26 листопада 2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2., п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України та згідно цієї статті договором приєднання є Договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 6.3. до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Однак, [PERSON] належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, а саме не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору і її заборгованість за кредитним договором станом на 28.02.2017 складає 11 759,23 грн., з яких: 743,31 грн. - заборгованість за кредитом; 7 775,77 грн. - заборгованість за процентам за користування кредитом; 2 200, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 536,15 грн. - штраф (процентна складова). ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку із чим на підставі рішення загальних зборів змінено найменування позивача на ПАТ КБ «ПриватБанк» і 17 вересня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. На підставі ухвали судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 1 червня 2017 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 червня 2017 року. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково, у встановлений строк подала заперечення, у якому посилалася на те, що у відповідності до вимог ст. ст. 256-258 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку позовної давності; при цьому позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Тобто, позивач може вимагати стягнення несплачених нею вчасно сум кредиту із процентами за період з 19 квітня 2014 року по 19 квітня 2017 року, а штрафних санкцій з 19 квітня 2016 року по 19 квітня 2017 року, тому заявлена сума стягнення не відповідає дійсності. Крім цього, у позовній заяві є посилання на те, що вона ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, однак це не відповідає дійсності, оскільки їй було лише повідомлено про існування таких умов та правил в мережі інтернет, однак жодного Договору із зазначенням у позовній заяві умовами вона не підписувала та примірника такого не отримувала ( а. с. 28-29). Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» 06.07.2017 подав письмові пояснення на заперечення відповідачки, у яких посилався на те, що згідно до умов договору від 26.11.2007 відповідачка отримала кредитну картку «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом. Відповідно до п. 3.1.1. 5.4. правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності за ст. 257 ЦК України щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та постанові від 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки за договором, картка була надана клієнту зі строком дії до 01/18, тобто строк дії картки до 31 січня 2018, відтак банком позовну заяву подано до суду 14 квітня 2017 року, тобто у межах строку позовної давності. Також відповідачкою особисто підписано анкету-заяву від 26.11.2007, де міститься запис про те, що вона ознайомлена і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді ( а. с. 40-42). Відповідачка [PERSON] 24 травня 2019 року подала клопотання про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог з урахуванням правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12 ( а. с. 94-95). Вислухавши пояснення відповідачки та її представника, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи із такого. Із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду» та паспорта громадянина України відомо, що ПАТ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 800 грн. на платіжну карту зі сплатою 36 % за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та [PERSON] ознайомлена із даними Умовами та Правилами (а. с. 8-9, 10-15, 16). Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки (ст. 257 ЦК). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК передбачає, що позовна давність тривалістю один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч.1 та 5 ст. 261 ЦК). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору та зміст правових норм слід дійти висновку, що за договором про надання кредиту, яким установлено щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. Така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Тобто, суд дійшов висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки за договором відомо, що картка № [NUMBER] надана [PERSON] зі строком дії до 01/18, тобто строк дії картки до 31 січня 2018 року ( а. с. 43). Із розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, вбачається, що останнє погашення [PERSON] за вказаним договором відбулося 6 червня 2014 року у сумі 38,94 грн., однак із вказаним позовом позивач звернувся лише 19 квітня 2017 року, хоча і в межах строку позовної давності. Відтак, із відповідачки необхідно стягнути суму заборгованості за кредитом, яка виникла станом на 30 червня 2014 року у розмірі 747,31 грн. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Ураховуючи наведене, розмір відсотків із [PERSON] слід стягнути у розмірі 123,75 грн. Також, із зазначеного розрахунку заборгованості вбачається, що банком [PERSON] за зазначеним договором одночасно нарахована пеня і штрафи, що відповідно до ст. 549 ЦК України є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Із зазначеного розрахунку заборгованості вбачається, що банком [PERSON] за зазначеним договором одночасно нарахована пеня і штрафи, що відповідно до ст. 549 ЦК України є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Також, відповідно до вимог ст. 266 та ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Тому, стягнення пені із [PERSON] підлягає за період з 28.02.2016 по 28.02.2017, тобто на момент проведення банком розрахунку заборгованості за договором, сума якої складає 1 300,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із [PERSON] судових витрат в розмірі 295,40 грн., пов`язаних зі сплатою судового збору.

Outcome: partial