Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

ПАТ «А-Банк» у листопаді 2016 року звернувсь з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилавсь на те, що 20.10.2010 р. між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір б/н згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушує умови договору та своєчасно не сплачує кредит та проценти за нього і станом на 24.10.2016р. має 16682,34 грн. заборгованості, з яких: 167,46 грн. заборгованість за кредитом; 11896,06 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3348,23 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також згідно з п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. штрафу (фіксована частина), 770,59 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача звернувсь до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити, з вищенаведених підстав. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності, оскільки останній платіж [PERSON] здійснив 21 червня 2013 року, а позивач звернувсь до суду з позовом 26 жовтня 2016 року. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 20 жовтня 2010 р. між ПАТ «А-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ «А-Банк» і [PERSON] уклали кредитний договір шляхом приєднання останнього до запропонованих банком Умов і Правил надання банківських послуг. Сторони визначили, що заява клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг та Памятка клієнта становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг. Подавши позивачеві анкету-заяву клієнта від 20 жовтня 2010 р., [PERSON] приєднався до запропонованих Банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах Умовах та Правилах, Тарифах і Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому, [PERSON] своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування. Тому, ПАТ «А-Банк» і [PERSON] у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] порушує умови договору та своєчасно не сплачує кредит та проценти за нього та станом на 24 жовтня 2016р. має 16682,34 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 20 жовтня 2010 р., з яких: 167,46 грн. заборгованості за кредитом; 11896,06 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3348,23 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також згідно з п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. штрафу (фіксована частина), 770,59 грн. штраф (процентна складова). Вказані обставини підтверджуються даними розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 20 жовтня 2010 р.; даними анкетизаяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «А-Банк» від 20.10.2010р.; даними довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» від 20.10.2010р.; даним умов та правил наданення банківських послуг Банку та частково визнаються представником позивача в тій частині, що 20.10.2010р. [PERSON] отримав кредитну картку в ПАТ «А-Банк» та має заборгованість по тілу кредиту в сумі 167,46 грн. За невчасне погашення заборгованості [PERSON] за договором повинен щомісячно сплачувати банку пеню 1 і пеню 2, що розраховується: пеня 1 з базової процентної ставки, поділеної на 30, за кожний день прострочення кредиту, пеня 2\~-1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму 50 грн. і більше. У випадку порушення відповідачем термінів платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязався сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих прострочених процентів (п.8.6 Умов та правил наданя банківських послуг). Стаття 627 Цивільного кодексу України\~передбачає, що відповідно до\~ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1\~ст.1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1\~ст.1048 цього ж Кодексу\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України\~визначено, що одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Згідно п.1\~ст.611 вказаного Кодексу\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Частиною 1\~статті 546 цього Кодексу\~встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу ч.ч.1, 2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Оцінивши в сукупності надані докази, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не виконав свого грошового зобов'язання перед ПАТ «А-Банк» за кредитним договором б/н від 20 жовтня 2010р. Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду пропустив строк позовної давності на застосуванні якого наполягає представник відповідача. Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Із положень ч. ч. 1, 5 ст.261; ч. 4 ст.267 ЦК Українивбачається, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно зі змістом заяви клієнта та Умов строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти, при цьому кредитом (кредитною лінією, кредитним лімітом) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності і повернення і порядок погашення заборгованості встановлено щомісячними платежами. Договір діє на протязці 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не прінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий сток (п.9.12 Умов). Оскільки, за умовами кредитного договору [PERSON] мав виконувати зобов'язання частинами, то позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування кредитом, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Банк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, при цьому кредитним договором установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту та сплати процентів, а й кінцевий строк повного погашення кредиту. Отже, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Зазначені висновки відповідають правовим позиціям, висловленим Верховним Судом України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13) і від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14). З матеріалів справи вбачається, що 20 жовтня 2010р. між сторонами укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що позичальник останній раз сплатив кошти по кредиту 21 червня 2013 року та не сплачував кошти на погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами починаючи з 22 червня 2013р. (а.с.4), а Банк звернувсь до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 14 листопада 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності і вимоги про поновлення строків позовної давності не заявлено. Разом з тим, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Згідно\~статті 599 ЦК України\~зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки, кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та неустойка підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 29 червня 2016 року (справа № 6-1188 цс 16), прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Отже, позовна давність щодо стягнення з відповідача на користь банку 11868,6 грн. процентів за період з листопада 2013 року по листопад 2016 року, згідно наданого банком розрахунку (а.с.4-5) не сплила, а позовна давність щодо стягнення з відповідача на користь банку 167,46 грн. тіла кредиту та 27,46 грн., нарахованих процентів за його користування до листопада 2013 року сплила і в цій частині позову слід відмовити. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь банку слід стягнути 11868,6 грн. процентів за користування кредитом. Разом з тим, при вирішення позовних вимог банку про стягнення з відповідача на користь банку пені та штрафу суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 61 Конституції Україниніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору, а саме довідкою-памяткою про умови кредитування та передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості. У той самий час, згідно з довідкою-памяткою про умови кредитування та Правилами та умовами передбачена сплата позичальником штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобовязань, тобто несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Враховуючи вищевикладене і те, що відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003 цс 15), прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. Отже, з врахуванням викладеного, слід прийти до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення неустойки у вигляді окремо пені та штрафу підлягають задоволенню частково, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 500 грн. фіксованої частини штрафу та 770,59 грн. процентної складової штрафу, а всього 1270,59 грн., а в стягненні пені слід відмовити.\~ Всього з [PERSON] на корить ПАТ «А БАНК» підлягає стягненню 13139,19 грн. заборгованості по кредитному договору б/н від 20.10.2010р., з яких заборгованість по відсоткам 11868,6 грн. та штраф в сумі 1270,59 грн., а також відповідно до положень ст.88 ЦПК України - 1378 грн. судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial