Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Обґрунтовуючи свій позов [PERSON] вказала, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Луганська область, смт. Станиця Луганська, вул. 2-а лінія, 16-а. На даний час у будинку зареєстровані вона та відповідач. Відповідач був формально зареєстрований у будинку у 2008 році ще за життя колишнього його власник [PERSON] . 18.03.2011 між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вказаного будинку. На цей час [PERSON] в її будинку не проживає, раніше він проживав у м. Луганську, а 2014 року виїхав до Російської Федерації. Наявність реєстрації відповідача у належному їй будинку створює їй перешкоди, зокрема у звязку зі сплатою надмірних платежів за комунальні послуги та неможливістю оформити субсидію. До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Третя особа Станично-Луганська селищна рада Станично-Луганського району Луганської області також надала заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності її представника. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідача за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном, а також власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу житлового будинку від 18 березня 2011 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], підтверджується, що позивач купила будинок, розташований за адресою: Луганська область, смт. Станиця Луганська, вул. 2-а лінія, 16-а, та є його власником. З домової книги на будинок йдеться, що в ньому на цей час зареєстровані позивач та відповідач. Також з цієї книги вбачається, що відповідач був зареєстрований у будинку ще за колишнього власника [PERSON] Актом від 07.09.2017, складеним самим позивачем за участю сусідів, який засвідчений секретарем Станично-Луганської селищної ради [PERSON], підтверджується факт, що відповідач [PERSON] у будинку, що на цей час належить позивачу, ніколи на проживав і не проживає на цей час. Копії квитанцій про сплату за комунальні послуги свідчать, що ці послуги оплачує лише позивач, відповідач в їх оплаті участі не бере. У своїй позовній заяві позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування її житловим будинком, оскільки їй створюються перешкоди у користуванні ним, зокрема, вона обмежена в користуванні правом на оформлення субсидії. Застосовуючи наведені вище норми закону суд вважає, що створені відповідачем позивачу перешкоди підлягають усуненню, які вона має право вимагати усунути в будь-який час та будь-яким шляхом. Такий висновок цілком відповідає правовій позиції Верховного Суду України, який у постанові від 16.11.16 р. у справі № 6-709цс16 зазначив, що аналіз статті 391 Цивільного кодексу України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За таких обставин, достовірно встановивши, що позивач є власником будинку, розташованого за адресою: Луганська область, смт. Станиця Луганська, вул. 2-а лінія, 16-а, а відповідачем їй створюються перешкоди у користуванні цим будинком, суд вважає вимогу [PERSON] щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування її будинком, обґрунтованою. Разом з цим, суд вважає неможливим застосування до спірних правовідносин положень статей 71,72 Житлового кодексу УРСР, на які посилається позивач, як на правове обгрунтування позову, оскільки ці норми регулюють відносини щодо житловими приміщенями у будинках державного і громадського житлового фонду. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України при задоволенні позову позивача, з відповідача на користь [PERSON] також слід стягнути сплачений нею за подання цього позову судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved