Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором розстрочення заборгованості. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 12 листопада 2020 року вказану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. За результатами автоматизованого розподілу від 22 грудня 2020 року справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Свяченій Ю.Б. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито у порядку спрощеного позовного провадження у справі за позовною заявою Одеського державного університету внутрішніх справ та призначено судове засідання для розгляду справи на 29 березня 2021 року. 12 січня 2021 року, 19 січня 2021 року, 26 січня 2021 року, 29 січня 2021 року від представника позивача до суду надійшли заяви про уточнення позовних вимог,, в яких він просить стягнути з [PERSON] витрати пов`язані з її утриманням у Одеському державному університеті внутрішніх справ з урахування 3% річних, пені та втрат з інфляції в сумі 24 875, 00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 197,00 грн. Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року заяву представника позивача про уточнення позовних вимог повернуто без розгляду у зв`язку з не наданням до суду доказів щодо надіслання копії заяви з додатками іншим учасникам справи. До суду від 16 лютого 2021, 24 лютого 2021 року від представника позивача надійшли заяви про уточнення позовних вимог, в яких він просить стягнути з [PERSON] витрати пов`язані з її утриманням у Одеському державному університеті внутрішніх справ з урахування 3% річних, пені та втрат з інфляції в сумі 24 875, 00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 197,00 грн. Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року заяву представника Одеського державного університету внутрішніх справ про уточнення позовних вимог по цивільній справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором розстрочення заборгованості - повернуто без розгляду. 24 лютого 2021 року представник Одеського державного університету внутрішніх справ повторно направив заяву про уточнення позовних вимог по цивільній справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором розстрочення заборгованості. 29 березня 2021 року учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, справу відкладено на 15 червня 2021 року. 15 червня 2021 року представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, згідно заяви про уточнення позовних вимог від 24 лютого 2021 року, просить розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 15 червня 2021 року відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, за наявної згоди позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідач у судові засідання 29 березня 2021 року та 15 червня 2021 року не з`явився, сповіщався належним чином за адресою згідно даних отриманих судом з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. До суду повернувся конверт з судовою повісткою на 29 березня 2021 року з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Після повторного направлення судом відповідачу конверта з ухвалою суду від 24 грудня 2020 року про відкриття провадження та копіями матеріалів позову, конверт повернувся до суду з відміткою «за місцем обслуговування». На судове засідання, яке призначене на 15 червня 2021 року, судова повістка відповідачу надсилалась конвертом та до суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з якого вбачається, що [PERSON] отримала конверт, що підтверджується її власним підписом. Виходячи з правової позиції Верховного Суду від 01 квітня 2021 року по адміністративній справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування. Такий підхід підтверджується чіткою та послідовною судовою практикою, закрема постановою Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 814/1469/17, постановами Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17. Тому, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до п.п. 6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Судом встановлено, що 23.07.2019 року між [PERSON] та Одеським державним університетом внутрішніх справ було укладено Договір про розстрочення заборгованості згідно Контракту про здобуття освіти в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 01.09.2017 року Пунктом 1 вказаного Договору передбачено, що відповідно до Контракту про здобуття освіти в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 01.09.2017 р., Позивач та відповідач домовилися, що відповідачу надається розстрочка у погашенні заборгованості по відшкодуванню витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в Одеському державному університеті внутрішніх справ строком на 12 місяців з дня підписання даного Договору. У відповідності з п.2 Договору заборгованість відповідача перед позивачем складає суму у розмірі 20438,00 грн. Розрахунок вартості курсанта 2 курсу [PERSON] з 14.08.2017 р. по 19.07.2019 р. складає у сумі 20438,00 грн., що було погоджено відповідачем 19.07.2019р., про що свідчить його особистий підпис на вказаному розрахунку. Згідно п.3.2.1 Договору в день, не пізніше 01.08.2019 р. після укладення цього Договору відповідач зобов`язаний здійснити погашення Позивачу частини заборгованості у сумі, що становить 500 грн., шляхом перерахування на визначений розрахунковий рахунок. Відповідно до п.7 Договору погашення частини заборгованості, визначеної в п. 6 Договору (20438,00 грн.) буде здійснюватись відповідачем з 02.08.2019 р. до 02.08.2020 р., рівними частинами, до 25 числа щомісячно, шляхом перерахування на визначений розрахунковий рахунок. Пунктом 9 Договору визначено, що відповідач зобов`язується належним чином і своєчасно виконувати всі свої зобов`язання зі сплати платежів в рахунок погашення заборгованості відповідно до умов цього Договору. Одночасно, п.11 Договору встановлено, що при належному і своєчасному виконанні відповідачем зобов`язань, що встановлені п. 3.2.1. та п. 6 цього Договору, позивач зобов`язується не здійснювати стягнення заборгованості в примусовому порядку протягом терміну дії цього Договору. Пунктом 13 Договору визначено, що у разі припинення оплати погашення заборгованості або прострочки щомісячної оплати більш ніж на 2 місяці підряд, позивач має право на примусове стягнення залишку заборгованості. На виконання вимог п.3.2.1 Договору, 01.08.2019 року відповідач сплатив на користь позивача суму у розмір 500 грн. Станом на 18.09.2019 року відповідач зобов`язання у повному обсязі за договором не виконав, залишок заборгованості у сумі 19938,00 грн. не сплатив. З метою досудового врегулювання спору, позивач листами від 18.12.2019 року №Ю-574 та 18.12.2019 року №Ю-575 повідомив відповідача про необхідність сплатити вказану заборгованість. Однак, відповідач зобов`язання за Договором не виконала, заборгованість у сумі 19938,00 грн. не сплатила. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Статтею 202 Цивільного Кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Приписами ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено п.п.1,4 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Як зазначає позивач, на даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, що є порушенням законних прав позивача. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором Відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. У відповідності зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст.611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема у вигляді сплати неустойки. Відповідно до положень ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення свого зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договором, відповідачем не було сплачено кошти, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивач просить стягнути суму основного боргу у розмірі 19 938,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 577,00 грн. (період розрахунку 02.10.2019 року по 18.09.2020 року), пеню у розмірі 4001,00 грн., втрати від інфляції у розмірі 359,00 грн. Зазначена сума заборгованості не спростована належними та допустимими доказами, а тому з урахуванням викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Суд вбачає, що не сплачуючи заборгованість відповідач порушує вимоги діючого законодавства України, а саме: ст.526 ЦК України, яка передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ст.629 ЦК України, згідно якої, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Виходячи з положень ч.1 ст.13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином позовні вимоги знаходять своє підтвердження матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved