Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк», яке є правонаступником ТзОВ «Комерційний Банк «Дельта», звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між ними було укладено кредитний договір № 005-25501-191010 від 19 жовтня 2010 року. Відповідно до якого банк відкрив держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000,00 грн. та на день укладення кредитного договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку у сумі 3 000,00 гривень із щомісячним поверненням кредиту згідно графіку платежів. Банк належним чином виконав зобов'язання по видачі кредиту, однак [PERSON] порушила умови кредитного договору і станом на 18 червня 2015 року за кредитним договором № 005-25501-191010 складає 3 399,02 грн., в тому числі: тіло кредиту 1 204,62 грн.; прострочене тіло кредиту 745,94 грн.; заборгованість за відсотками 1448,46 грн.; заборгованість за комісіями 0,00 грн. У звязку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 005-25501-191010 від 19 жовтня 2010 року в сумі 3 399,02 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Вiдповiдач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Вказувала на те, що вона погашала даний кредит, вважала, що сплатила його повністю. Посилалася на те, що сплатити заборгованість не може, так як у неї важке матеріальне становище. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 жовтня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 005-25501-191010 згідно якого [PERSON] отримала ліміт кредитної лінії на рахунок у сумі 3 000,00 гривень із щомісячним поверненням кредиту згідно графіку платежів. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору позивач відкриває відповідачу картковий рахунок № 26257903948874 в національній валюті України гривні, випускаю та надає Держателю платіжну картку, а також пінкод до картки, здійснює обслуговування Держателя на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в додатку № 1 до договору. Встановлено, що відповідачкою всього зі свого карткового рахунку за кредитним договором № 005-25501-191010 було знято 4 028 грн. Також встановлено, згідно розрахунку, що відповідачка здійснювала погашення за договором в розмірі мішальних платежів, всього було сплачено 5 483 грн. В квітні червні 2013 року відповідачем проплат не здійснювалося, а в серпні 2013 року було сплачено 600 гривень, після чого остання ввійшла в графік платежів. Станом на 18 червня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 3 399,02 грн., в тому числі: тіло кредиту 1 204,62 грн.; прострочене тіло кредиту 745,94 грн.; заборгованість за відсотками 1448,46 грн.; заборгованість за комісіями 0,00 грн. Вказані розміри заборгованості виникли на підставі умов, передбачених кредитним договором та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. З огляду на встановлені обставини справи, суд відхиляє посилання відповідачки, що нею було повністю погашено заборгованість за кредитним договором. Будь яких доказів про повне погашення заборгованості відповідачкою [PERSON] суду не надано. Так, статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки грошове зобов'язання виконано боржником не було, то мало місце порушення вимог ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. Стаття 612 ЦК України вказує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши досліджені письмові докази, які є належними та допустимими і такими, що мають значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Разом з тим, згідно Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на час звернення до суду із даним позовом) за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Таким чином, судовий збір відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 243,60 гривень. На пiдставi викладеного, ст.ст. 509, 524-526, 530, 532, 533, 536, 546, 612, 1050, ЦК України,

Outcome: approved