Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 862,67 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 03.10.2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір, на підставі якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 29,90 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 08.10.2012 року виникла заборгованість по кредиту в сумі 3 862,67 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у позовній заяві просив суд розглядати справу у його відсутність, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, у наданій суду заяві просить суд розглядати справу у його відсутність, позов не визнає та просить застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності і відмовити у позові. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03.10.2007 року між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», було укладено договір №002-03135-031007 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, у відповідності до умов якого банк надав відповідачу строковий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 3 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 29,90 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 12 місяців. Зі свого боку відповідач зобов'язався щомісяця повертати заборгованість та сплачувати нараховані проценти. Судом встановлено, що відповідач не належним чином виконував взяті на себе зобов'язання, в результаті чого станом на 08.10.2012 року виникла заборгованість по кредиту в сумі 3 862,67 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 1.4. Договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. З матеріалів справи також вбачається, що строк дії кредитної картки, яка була видана відповідачу, складає 12 місяців з дати видачі. Тобто зі спливом цього строку у позивача виникло право, а у відповідача зобов'язання щодо повернення всієї суми наданого кредиту, та почався перебіг позовної давності за вимогами до відповідача про повернення кредиту. Оскільки строк позовної давності почав перебіг з 04.10.2008 року, то звернувшись до суду з позовом у грудні 2012 року позивач його пропустив. Згідно ч.ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За таких обставин, коли позивачем пропущено строк позовної давності, відповідач просить застосувати наслідки його пропуску, відсутні підстави для висновку про поважність причин його пропуску, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed