Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Наприкінці лютого 2014 року позивачка звернулась до суду з вказаною позовною заявою, обґрунтовуючи яку зазначила, що з 21 січня 2011 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. З 16 вересня 2013 року спільне життя між подружжям фактично припинено, вони проживають окремо. Від шлюбу у подружжя народилась малолітня дитина - син [PERSON] [INFO]. Позивач вказує, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку, передбаченого ст. 180 СК України, оскільки в добровільному порядку матеріальної допомоги на виховання та належне утримання сина не надає. Тому позивач просила суд в примусовому порядку стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, а також стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісяця на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що Встановлено, що позивачка з 21 січня 2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Даний шлюб зареєстрований у відділі РАЦС Дніпровського районного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №53(а.с.3). Відповідно до свідоцтва про народження дитини, від шлюбу у подружжя народився син [PERSON] [INFO](а.с.4). Згідно довідки Рогозівської сільської ради Київської області від 26 лютого 2014 року №236 позивач разом з малолітнім сином фактично проживають за адресою: [ADDRESS] в домоволодінні [PERSON](а.с.6). На підставі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька, або у твердій грошовій сумі. Верховний суд України, в абзаці другому п. 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за №3 роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; та обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, судом враховуються обставини, передбачені ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України і розмір не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вказаний у позовних вимогах розмір аліментів є доведеним. Обставин, які б перешкоджали стягненню з відповідача аліментів в заявленому розмірі, в судовому засіданні не встановлено. В той же час, відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тому заявлені вимоги позивача в частині стягнення аліментів від дати 16 вересня 2013 року є безпідставними і підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: partial