Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

ПАТ «Дніпрогаз» 25 лютого 2014 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення збитків в вигляді заборгованості за спожитий природний газ та судових витрат. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що з відповідачем укладено договір (шляхом оформлення і укладання договору та відкриттям особового рахунку) на постачання природного газу до його житла: [ADDRESS], під час планової перевірки стану виконання умов цього договору за вказаною адресою, абонентом по якій є відповідач [PERSON], було виявлено, що поставлений відповідачу газ належним чином не обліковується, оплати за спожитий газ немає, внаслідок чого газопостачальнику завдано матеріальної шкоди, про що був складений акт, надсилалися попередження, є заборгованість по сплаті спожитого природного газу. Відповідальність за завдання збитків, скоєння цієї шкоди і заборгованість згідно з умов договору та закону повинен нести відповідач. При цьому заборгованість за спожитий газ по цьому житлу є з 2006 року і хоча відповідач став власником вказаного житла в 2011 році, але він, на думку позивача, прийняв на себе раніше виниклі зобов'язання, в тому числі і по комунальним платежам, тобто і по газопостачанню, а отже і повинен погасити борг за весь цей час. Вартість збитків позивача з урахуванням часу користування газом відповідачем, сезонності та показників лічильника з урахуванням уточнень і перерахунків складає 1100 грн. 50 коп. Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму збитків, а також витрати на оплату судового збору, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, пояснивши, що став власником вказаного житла лише в 2011 році, тоді ж уклав з позивачем договір, а отже і повинен платити заборгованість за спожитий газ з цього часу. Неодноразово і наполегливо звертався до позивача з питанням перерахунку коштів, належних ним до сплати в якості боргу, але позивач наполягав на всій сумі з 1996 року (це потім він став говорити за 2006 рік), через це він і не погашав борг. Готовий сплачувати витрати позивача з газопостачання до його квартири в межах строку позовної давності і з того часу, як він став власником цього житла, нічиїх зобов'язань за попередній час він на себе не брав і не бере. Але і після цього позиція позивача не змінилася, а тому відповідач вважає вимоги безпідставними і просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача і відповідача, з'ясувавши думку учасників спору, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ «Дніпрогаз» відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надає фізичній особі - споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за його місцем проживання. Зазначені правовідносини є складовою частиною правочину найму житлового приміщення, передбаченого нормами ЖК України, що виникли з дій боржника та ПАТ «Дніпрогаз», спрямованих на набуття цивільних прав та обов'язків щодо поставки газу та його оплати. Відповідач [PERSON] у вказаний позивачем період (частково - з 2011 року) був зареєстрований і мешкає за адресою [ADDRESS] (зараз позивач зареєстрований в іншому місці), де абонентом послуг позивача є саме відповідач [PERSON], що користується послугами постачання природного газу до його оселі, з ним укладено договір, відкрито особовий рахунок та видана розрахункова книжка, цей відповідач готовий частково виконувати умови договору про надання цих послуг щодо їх оплати (до завдання збитків в вигляді боргу, тільки за себе, починаючи з 2011 року). При цьому позивачем відповідачу роз'яснено порядок користування та оплати за спожитий природний газ, відповідач зобов'язався споживати природний газ у вказаному ним житлі своєю сім'єю і не використовувати для зайняття підприємницькою діяльністю. Але за спожитий природний газ відповідач повністю не розраховувався з позивачем, мається заборгованість. Під час планової перевірки представниками ПАТ «Дніпрогаз» виявлена заборгованість по сплаті за спожитий газ на 30 червня 2014 року в сумі 1100 грн. 50 коп., внаслідок чого газопостачальнику завдано збитки, про що був складений акт і розрахунок боргу. В добровільному порядку питання не вирішене і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору на постачання природного газу (шляхом оформлення і видачі розрахункової книжки і відкриттям особового рахунку) та «Правил надання населенню послуг газопостачання» (п. 29) споживач зобов'язаний вносити своєчасно і в повному розмірі плату за надані послуги по газопостачанню. З договору та пояснень причетних осіб встановлено, що природний газ відповідачем використовується без обліково, відповідальність за це несе відповідач. Суд приймає до уваги також і ті обставини, що газовий лічильник в помешканні відповідача знаходиться, договір на постачання природного газу до житла відповідача є, особовий рахунок відкрито і плата за користування спожитим газом раніше була. Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову за період з 2011 року в межах строків позовної давності, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не базуються на фактичних даних та об'єктивно нічим не підтверджені. Сама по собі відсутність договору на газопостачання чи його лонгація з відповідачем (на думку відповідача), відсутність зареєстрованої власності на житло мешкання чи інше не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині, оскільки відповідач мешкав і був зареєстрований у вказаному житлі, вважає його своїм і претендує на нього, на цю адресу уклали договір з позивачем, користуються послугами газопостачання і частково виконує умови договору про надання цих послуг щодо їх оплати (до завдання збитків). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. За таких обставин суд вважає, що позивач довів вину відповідача в завданні збитків, згідно розрахунку кількості спожитого відповідачем природного газу і наступною не сплатою витрат (заборгованості) за користування цим природним газом з урахуванням часу користування природний газом відповідачем, сезонності та показників лічильника складає 1011 грн. 50 коп. Але вказана сума збитків розраховувалася позивачем за період з 31 травня 2006 року по 30 червня 2014 року. Згідно договору дарування від 06 липня 2011 року [PERSON] став власником житла за адресою: [ADDRESS] з липня 2011 року, право його власності на це житло зареєстроване 07 серпня 2011 року. На думку суду, саме з цього часу і потрібно вести розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем, заборгованість цього житла перед позивачем до цього часу складає 585 грн., що підтвердив в судовому засіданні представник позивача і визнано сторонами, отже залишок заборгованості (з липня 2011 року) складає 515 грн. 50 коп. (1100.50 - 585 = 515.50). Саме на вказану суму і заборгував відповідач перед позивачем. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Таким чином неправомірними діями відповідача, пов'язаними з незаконним і неправильним використанням наданого йому позивачем природного газу (за період з 2011 року по 2014 рік) позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач [PERSON] повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача за вказаний проміжок часу. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього по обліку газопостачання, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов'язань стосовно позовних вимог (у вказаних судом термінах) є припущенням. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Дніпрогаз» збитки в вигляді заборгованості за спожитий природний газ в сумі 515 грн. 50 коп. та витрати в вигляді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., а всього 759 грн. 10 коп., в задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Дніпрогаз» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити. Таким чином обставини позовних вимог знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону і підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial