Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість по кредитному договору на загальну суму 1675,98 (Одна тисяча шістсот сімдесят п'ять гривень 98 копійок) грн.; покласти на [PERSON] обов'язок відшкодувати сплачений судовий збір на його користь у розмірі 243,60 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, проте у позовній заяві міститься прохання розглянути справу без участі представника позивача, а також зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності, просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги не визнає. Дослідивши письмові докази: копії кредитного договору № 002-23051-060807, укладеного 06.08.2007 р. між сторонами, розрахунок заборгованості, анкету позичальника, рахунку № У-2348 від 06.08.2007р., накладної №У-2133 від 06.08.2007 р та інші письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного 06.08.2007 р. між позивачем Публічним акціонерним банком «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний Банк «Дельта») та відповідачем [PERSON] кредитного договору № 002-23051-060807 відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 1499 грн. на придбання певного майна/послуг на умовах, визначених договором, зі сплатою 5 відсотків річних за користування кредитом та за ведення кредитної справи плату в розмірі 3 % в місяць. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши 06.08.2007 р. відповідачу кредит в розмірі 1499 грн. Станом на 14.03,2014 р. за відповідачем рахується заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 1675,98 грн., яка складається з: заборгованість за сумою кредиту 1164,02 грн.; заборгованість за відсотками: 25,54 грн.; заборгованість за комісіями: 486,42 грн. Згідно з п.1 кредитного договору № 002-23051-060807від 06.08.2014 р. остаточний термін повернення кредиту та сплати процентів і комісійних визначений не пізніше ніж 05.08.2008 р. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Тобто у даному випадку перебіг позовної давності почався 05.08.2008 р., а не з дня повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Згідно з п.7 ч.13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Оскільки відповідно до кредитного договору кредит надавався на придбання майна (послуг) згідно з рахунком № У-2348 від 06.08.2007 р. (придбання мобільного телефону), то кредит є споживчим. Згідно із ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З позовом про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду 24.05.2014 року, тобто після спливу строку позовної давності (05.08.2011 року), встановленого ст. 257 ЦК України у три роки. Із заявою про поновлення строків позовної давності позивач не звертався. Згідно із ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п. 31 постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що позивачем пропущений строк позовної давності, із заявою про поновлення строку він не звертався, відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю у зв'язку із спливом позовної давності. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача у розмірі 243грн. 60 коп. задоволенню також не підлягають.

Outcome: dismissed