Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свій позов обгрунтовує тим, що 25.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11339035000, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 50000 дол. США, зі сплатою 13,50 % річних, з кінцевим терміном повернення 25.04.2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25.04.2008 року між між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] який діяв як представник іпотекодавця [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, останнім було передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме - двохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 62,50 кв.м., житловою площею 47,40 кв.м, яка належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26.10.2007 року виконкомом Луцької міської ради на підставі рішення від 18.10.2007 року за № 674-1. Оскільки, позичальник [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, станом на 12.08.2013 року у неї утворилась заборгованість в розмірі 55117,75 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу НБУ становить 440556,18 грн. 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором укладеним з [PERSON] А тому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, а саме: двохкімнатну квартиру, загальною площею 62,5 кв.м., житловою площею 47,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26.10.2007 року виконкомом Луцької міської ради на підставі рішення від 18.10.2007 року за № 674-1, шляхом визнання за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки; зобов'язати Державну реєстраційну службу здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру за ПАТ «Дельта Банк»; припинити право власності іпотекодавця на квартиру, припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які зареєстровані в квартирі; виселити з квартири [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані в ній та стягнути судові витрати у справі. Представник позивача [PERSON], просив розгляд справи проводити у його відсутності. Позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача - Державної реєстраційної служби України [PERSON] просила розглянути справу у її відсутності. Позов не визнала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON].в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки суд не повідомили. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за відсутності осіб, які беруть участь у справі за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11339035000, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 50000 дол. США, зі сплатою 13,50 % річних, з кінцевим терміном повернення 25.04.2013 року (а.с.12-25). 01.04.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] були укладені додаткові угоди № 3 до договору про надання споживчого кредиту, відповідно до умов яких сторони домовились про перенесення строків виконання зобов'язань позичальника зі сплати процентів за договором, зміну кінцевого терміну повернення не пізніше 25.04.2023 року (а.с.26-27). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25.04.2008 року між між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] який діяв як представник іпотекодавця [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, останнім було передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме - двохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 62,50 кв.м., житловою площею 47,40 кв.м, яка належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26.10.2007 року виконкомом Луцької міської ради на підставі рішення від 18.10.2007 року за № 674-1 (а.с.28-31). 24.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] який діяв як представник іпотекодавця [PERSON] був укладений додатковий договір до договору іпотеки, відповідно до умов якого, сторони погодиди повернення кредитних коштів, терміни їх повернення не пізніше 25.04.2011 року, та розмір процентної ставки (а.с.32-33). Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту укладеного з позичальником [PERSON] (а.с.34-37, а.с.71). Таким чином, права кредитора за договором про надання споживчого кредиту №11339035000, що було укладено між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] належать ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що позичальник [PERSON], порушуючи умови кредитного договору, свої зобов'язання за договором належним чином не виконала, що стверджується довідкою, з якої вбачається, що станом на 12.08.2013 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість розмірі 55117,75 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу НБУ становить 440556,18 грн., яка складається з: тіла кредиту - 39695,85 доларів США, що еквівалентно - 317288,93 грн., відсотків - 15421,90 дол. США, що еквівалентно - 123267,25 грн., а також прострочена заборгованість по тілу кредиту - 4232,08 доларів США, що еквівалентно 33827,02 грн., прострочені відсотки 8142,29 доларів США, що в еквіваленті 65081,32 грн. (а.с.48). За змістом ст.ст. 589, 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, а право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону на іпотекодержателя покладається обов'язок надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору встановленої форми із зазначенням строку, протягом якого боржнику слід усунути порушення і який не повинен бути меншим ніж тридцять днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Надіслання такого повідомлення є обов'язковою передумовою для початку звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки Відповідно до умов договору іпотеки, банк має право задовольнити із вартості предмету іпотеки свої вимоги щодо повернення суми наданого кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати пені за прострочення повернення кредиту та сплати процентів, відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням кредитних договорів, у випадку несплати відповідачем будь-якої суми у такому розмірі, в такій валюті, у таких строк, та в такому порядку, як це встановлено в кредитному договорі. Оскільки позичальник [PERSON] не виконала належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором що виразилося у неповерненні кредитних коштів згідно з умовами договору та графіку платежу та призвело до утворення заборгованості і порушення прав позивача як кредитора, то вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає до задоволення. Розділом 5 Договору іпотеки «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя» (а.с.30) установлено, що у разі настання обставин, що тягнуть за собою звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотеко держатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотеко держателя як способу задоволення вимог, право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення. З матеріалів справи вбачається, що позичальнику [PERSON] та іпотекодавцю [PERSON] «Дельта Банк» були направлені письмові повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання вимоги та передачу предмету застави кредитору (а.с.64-67). Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 39 Закону передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Позивач не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. Наявність в іпотечному договорі пункту про позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. За таких обставин справи та відповідно зазначених норм матеріального права і положень договору іпотеки, суд приходить до висновку про наявність у даному випадку у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У пункті 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що при визначенні початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Оскільки, сторонами не погоджена ціна продажу предмета іпотеки, та початкову ціну вартості предмета іпотеки слід встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. За змістом ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення громадян, що мешкають у житловому будинку, на який як на предмет іпотеки звернуто стягнення, передбачено і в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Тобто, для виселення мешканців у судовому порядку на підставі рішення суду із житлового будинку чи іншого житлового приміщення, що є предметом іпотеки і на яке звернуто стягнення, обов'язковою передумовою є надіслання іпотекодержателем таким мешканцям письмової вимоги про необхідність добровільного звільнення житлового будинку чи іншого житлового приміщення і лише у разі відмови мешканців добровільно звільнити у вказаний місячний або інший погоджений між сторонами строк житловий будинок чи інше житлове приміщення примусове виселення таких мешканців може бути здійснене на підставі рішення суду за зверненням іпотекодержателя. Оскільки, стороною позивача не надано суду доказів про направлення та отримання відповідачем письмової вимоги про добровільне виселення, в задоволенні позовної вимоги про виселення відповідача слід відмовити. Не підлягають до задоволення вимоги позову про припинення права власності [PERSON] на квартиру, припинення її права користування житлом, оскільки такі права припиняються в іншому порядку, установленому законом. Також, не підлягають до задоволенні вимоги позову про зобов'язання Державної реєстраційної служби здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру за ПАТ «Дельта Банк», оскільки діючим законодавством України визначено процедуру державної реєстрації речових прав на нерухоме майно органами державної реєстравції прав за заявницьким принципом. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: partial