Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

ПАТ «[PERSON] Кредит» звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив: 1) визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України [PERSON] по відмові у відкритті виконавчого провадження відносно боржника ТОВ «Сінтезпродсервіс» на підставі виконавчого листа № 242/113/15-ц, виданого Приазовським районним судом Запорізької області незаконними; 2) скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову у відкритті виконавчого провадження відносно ТОВ «Сінтезпродсервіс» на підставі виконавчого листа, виданого Приазовським районним судом Запорізької області від 14.06.2016 року у справі № 242/113/15-ц; 3) зобовязати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження стосовно боржника ТОВ «Сінтезпродсервіс» на підставі виконавчого листа у справі № 242/113/15-ц, виданого Приазовським районним судом Запорізької області від 14.06.2016 року. Скарга обґрунтована тим, що 04.07.2016 року банк звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження відносно боржника ТОВ «Сінтезпродсервіс» на підставі виконавчого листа виданого Приазовським районним судом Запорізької області 14.06.2016 року. 08.08.2016 року банк отримав постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 02.08.2016 року ВП 51819539, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Із зазначеною постановою заявник не погоджується, вважає її незаконною, оскільки м. Донецьк, де зареєстрований боржник, та м. Марїнка, де знаходиться заставне майно, не належать до окремих районів Донецької та Луганської областей, де запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. Крім того, державним виконавцем не наведено передбачених законом обставин, що виключають можливість здійснення виконавчого провадження. В судове засідання уповноважений представник ПАТ «[PERSON] Кредит» не прибув, але надіслав заяву, в якій просив розглянути скаргу без участі представника банку, на задоволенні скарги наполягає. Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України [PERSON] в судовому засідання вимоги скарги не визнала, надала письмові заперечення в яких вказала, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії з опису і арешту майна державному виконавцю необхідно вчиняти за місцезнаходженням такого майна. Відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ, і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року, Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року, боржник та заставне майно знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції, що виключає можливість здійснення державним виконавцем заходів зі звернення стягнення на заставне майно. Крім того, на підставі ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін, в тому числі боржника, про відкриття виконавчого провадження шляхом надіслання рекомендованим листом копії постанови про відкриття виконавчого провадження. У звязку зі знаходженням боржника в зоні проведення антитерористичної операції, державний виконавець позбавлений можливості повідомити боржника про відкриття виконавчого провадження. На зазначених підставах, просила в задоволенні скарги відмовити. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено судом, 14.06.2016 року Приазовським районним судом Запорізької області на користь ПАТ «[PERSON] Кредит» на виконання рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 09.11.2015 року у справі № 242/113/15-ц був виданий виконавчий лист стосовно звернення стягнення на майно боржника ТОВ «Сінтезпродсервіс». 04.07.2016 року ПАТ «[PERSON] Кредит» звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження відносно боржника ТОВ «Сінтезпродсервіс» на підставі виконавчого листа виданого Приазовським районним судом Запорізької області 14.06.2016 року. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України [PERSON] від 02.08.2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова обґрунтована тим, що у звязку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ, і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року, здійснення виконавчих дій щодо звернення стягнення на майно боржника за адресою: м. Марїнка, пр. Ворошилова, б. 16 Донецька область, та здійснення заходів примусового виконання щодо арешту та опису виявленого та зареєстрованого майна боржника на даний час є неможливим. Також, державний виконавець позбавлений можливості повідомити боржника про відкриття виконавчого провадження у порядку, визначеному ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження». В статті 3 Конституції України закріплений принцип верховенства права, відповідно до якого права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 124 Конституції України, статтею 14 Цивільного процесуального кодексу України, закріплений принцип обовязковості виконання судового рішення на всій території України. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, який в рішенні «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обовязкове виконання судових рішень\~складовою права на справедливий судовий розгляд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Пунктом 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що у випадку передбаченому п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право відмовити у відкритті виконавчого провадження лише у разі наявності обставин, які передбачені законом і при цьому безпосередньо визначені як такі, що виключають здійснення виконавчого провадження. Закон України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та постанова Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ, і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року не передбачають обставин, які виключають здійснення виконавчого провадження на зазначеній території. Обставини, викладені державним виконавцем у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження, щодо неможливості проведення виконавчих дій в зоні проведення антитерористичної операції та неможливості повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження не передбачені Законом України «Про виконавче провадження» як такі, що виключають відкриття виконавчого провадження. За таких умов, суд приходить до висновку, що державним виконавцем було неправомірно відмовлено у відкритті виконавчого провадження, чим порушені права стягувача на виконання судового рішення, а тому постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження підлягає скасуванню. Виходячи з положень ст.ст. 19, 21, 22, 25 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги заявника в частині зобовязання відкрити виконавче провадження, суд, задовольняє частково, та зобовязує орган державної виконавчої служби вирішити питання про відкриття виконавчого провадження. На підставі викладеного та

Outcome: partial