Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує наступним. 16 липня 2008 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №163/08, відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит у сумі 20 500 доларів США на строк до 15 липня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 13,8% річних. Згідно з п.1.1.3 кредитного договору за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором, процентна ставка встановлюється 19,8% річних. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав повністю, На підставі меморіальних валютних ордерів № TR.1892.1.1.108 і № 98_59 від 16.07.2008 року кредитні кошти в сумі 20 500 доларів США були спрямовані на картковий рахунок відповідача. 30.01.2012 року згідно Додаткової угоди відбулась реструктуризація кредитної заборгованості шляхом зміни кредиту валюти кредит у на гривню, що підтверджується заявою на переказ готівки № 6992_10 та квитанцією № SALE_6783_24 про здійснення валютно-обмінної операції від 30.01.2012 р. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.11.2013 року у справі №308/1635/13-ц стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 145 576, 88 грн., розрахованої станом на 28.01.2013 року. 01.08.2017 року Ужгородським МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області по виконавчому провадженню відносно [PERSON] було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням відповідно до платіжного доручення від 21.06.2017 року. Датою фактичного виконання рішення суду позивач вважає 27.07.2017 року, тобто день фактичного надходження коштів на відповідні банківські рахунки по обліку заборгованості відповідача. Позивач вказує на те, що сам по собі факт надіслання відповідачу письмової вимоги про повернення заборгованості з подальшим звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості не є підставою для припинення кредитних правовідносин між Банком та відповідачем та зокрема й припинення нарахування процентів за користування кредитними коштами. Відповідач вважає, що положення ст. 1048 ЦК України допускає нарахування Банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості, оскільки на його думку наявність судового рішення за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання не свідчать про припинення договірних правовідносин сторін або припинення зобов`язань. Позивач вказує на те, що станом на 17.03.2017 рік згідно відповідного розрахунку заборгованість відповідача за кредитом за період з 29.01.2013 року по 27.07.2017 рік складає 101 235, 68 грн., в тому числі: 0, 00 грн. - строкова заборгованість по кредиту; 0,00 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; поточна заборгованість по процентах; 101 235, 68 грн. - прострочена заборгованість по процентах. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача прострочену заборгованість по процентах за кредитним договором № 163/08 від 16.07.2008 року у розмірі 101 235, 68 грн. та сплачений позивачем судовий збір. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.04.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч був повідомлений про дату та час розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї письмові докази, судом встановлено наступне. 16 липня 2008 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №163/08, відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит у сумі 20 500 доларів США на строк до 15 липня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 13,8% річних. Згідно з п.1.1.3 кредитного договору за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором, процентна ставка встановлюється 19,8% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником 16.07.2008 року між Банком і [PERSON] був укладений договір іпотеки № 163/08-01, згідно якого передано в іпотеку нерухоме майно - земельна ділянка несільськогосподарського призначення, площею 0, 0595 га, кадастровий номер 210100000:01:38:003:0035, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] . Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав повністю. На підставі меморіальних валютних ордерів № TR.1892.1.1.108 і № 98_59 від 16.07.2008 року кредитні кошти в сумі 20 500 доларів США були спрямовані на картковий рахунок відповідача. 30.01.2012 року згідно Додаткової угоди відбулась реструктуризація кредитної заборгованості шляхом зміни кредиту валюти кредит у на гривню, що підтверджується заявою на переказ готівки № 6992_10 та квитанцією № SALE_6783_24 про здійснення валютно-обмінної операції від 30.01.2012 р. Зі змісту позову слідує, що відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.11.2013 року у справі №308/1635/13-ц стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 145 576, 88 грн., розрахованої станом на 28.01.2013 року. 01.08.2017 року Ужгородським МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області по виконавчому провадженню відносно [PERSON] було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням відповідно до платіжного доручення від 21.06.2017 року. Датою фактичного виконання рішення суду позивач вважає 27.07.2017 року, тобто день фактичного надходження коштів на відповідні банківські рахунки по обліку заборгованості відповідача. Позивач вказує на те, що сам по собі факт надіслання відповідачу письмової вимоги про повернення заборгованості з подальшим звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості не є підставою для припинення кредитних правовідносин між Банком та відповідачем та зокрема й припинення нарахування процентів за користування кредитними коштами. Зі змісту позовної заяви слідує, що станом на 17.03.2017 рік згідно відповідного розрахунку заборгованість відповідача за кредитом за період з 29.01.2013 року по 27.07.2017 рік складає 101 235, 68 грн., в тому числі: 0, 00 грн. - строкова заборгованість по кредиту; 0,00 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; поточна заборгованість по процентах; 101 235, 68 грн. - прострочена заборгованість по процентах. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до умов договору скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту. Слід зазначити, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, строк дії якого був змінений і настав. Таким чином право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). У цьому разі положення абзацу 2 частини 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. В подальшому права та інтереси Банку підлягають захисту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, за змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог банк не заявляв. Відтак, встановивши, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, та врахувавши, що у подальшому права та інтереси банку підлягають захисту відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, проте, такі вимоги позивачем не заявлялися, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed