Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Наприкінці липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 25 квітня 2016 року [PERSON] отримав від нього в борг грошові кошти у сумі 97000 гривень, які зобовязався повернути до 12 червня 2016 року. На підтвердження отримання грошових коштів від позивача [PERSON] надав власноруч написану розписку від 25 квітня 2016 року. [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, проте відповідач ігнорує вказані вимоги. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу за договором позики від 25 квітня 2016 року у розмірі 97000 гривень, 3% річних від простроченої суми у розмірі 365 гривень 74 копійки, а також проценти від суми позики у розмірі 4477 гривень 62 копійок, а всього на загальну суму 101843 гривень 36 копійок та судові витрати у розмірі 1018 гривень 43 копійки. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився. Проте, надав до суду заяву, в якій вказав, що на позові наполягає, просить його задовольнити, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про своє ставлення до предявленого позову суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи він повідомлений у встановленому порядку. На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 25 квітня 2016 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 97000 гривень, а [PERSON] зобовязався повернути грошові кошти до 12 червня 2016 року. Вказана обставина підтверджується копією розписки від 25 квітня 2016 року (а.с.4). У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику». Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 25 квітня 2016 року був укладений договір позики. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобовязання за договором позики та повернув грошові кошти. Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути борг за договором позики у розмірі 97000 гривень. У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, з 12 червня 2016 року по день звернення позивача до суду з даним позовом період прострочення виконання зобовязання відповідачем становить 46 днів. Тому три проценти річних від простроченої суми за період з 12 червня 2016 року по 28 липня 2016 року становить 365 гривень 74 копійок (97000 грн. * 3% річних / 366 днів у році * 46 днів прострочки). Згідно з положенням ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до постанови Правління НБУ «Про регулювання грошово-кредитного ринку» №278 від 21 квітня 2016 року уперіод з 22 квітня 2016 року по 26 травня 2016 року запроваджено облікову ставку на рівні 19%. Згідно постанови Правління НБУ «Про регулювання грошово-кредитного ринку» №25-рш від 26 травня 2016 року уперіод з 27 травня 2016 року по 23 червня 2016 року запроваджено облікову ставку на рівні 18%. Відповідно до постанови Правління НБУ «Про регулювання грошово-кредитного ринку» №88-ршвід 23 червня 2016 року уперіод з 24 червня 2016 року та по даний час діє облікова ставка у розмірі 16,5%. Таким чином, розмір процентів у період з 25 квітня 2016 року (тобто з дати одержання грошових коштів у борг по 26 травня 2016 року становить 1611 гривень 36 копійок (19% - облікова ставка НБУ * 97000 грн. / 366 днів у році * 32 дні користування коштами). Розмір процентів у період з 27 травня 2016 року по 23 червня 2016 року становить 1335 гривень 73 копійок (18% - облікова ставка НБУ * 97000 грн. / 366 днів у році * 28 дні користування коштами). Відповідно за період з 24 червня 2016 року по 28 липня 2016 року розмір процентів становить 1530 гривень 53 копійки (16,5% - облікова ставка НБУ * 97000 грн. / 366 днів у році * 35 дні користування коштами). Тому, розмір процентів за користування грошовими коштами становить 4477 гривень 62 копійок. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики, що у загальному розмірі складає 101843 гривні 36 копійок. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З платіжного доручення від 27 липня 2016 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1018 гривень 43 копійок. Предявлений ним позов задоволений у повному обсязі. Тому, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1018 гривень 43 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved