Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 17 листопада 2007 року вона вступила в шлюб з відповідачем по справі. Вказаний шлюб зареєстровано Новогеоргіївською сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №03. Даний шлюб у позивача та відповідача перший. Як зазначає позивачка, що між нею та відповідачем погіршувались взаємовідносини, на момент звернення з позовною заявою до суду проживають окремо та близько двох років взагалі не підтримують шлюбних стосунків. З позовної заяви вбачається, що між позивачкою та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя та сімейні відносини. Час від часу виникали сварки та конфлікти. Фактично сім`я розпалася в зв`язку з повною несумісністю характерів. Крім того, позивачка вказує, що за два роки , котрі вона та відповідач не проживають разом, в неї утворилася нова сім`я, вона підтримує фактичні шлюбні стосунки з іншим чоловіком. Подальше збереження зареєстрованого шлюбу суперечить інтересам позивачки, то при вказаних обставинах вона прийняла рішення щодо розірвання даного шлюбу, дане рішення є остаточним, примирення неможливе. Позивачка вказує, що вона пропонувала відповідачу розірвати шлюб через органи державної реєстрації актів цивільного стану, однак її прохання відповідачем було проігноровано. Тому, за наведених обставин позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою та просить суду винести рішення, котрим розірвати шлюб між нею та [PERSON] , котрий зареєстровано 17 листопада 2007 року Новогеоргіївською сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №03, залишивши їй прізвище після розірвання шлюбу « [PERSON] ». Ухвалою суду від 09 червня 2020 року у справі було відкрито провадження, прийнято рішення про здійснення її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу, у вказаній ухвалі, було роз`яснено право та надано час для подання відзиву на позовну заяву, роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою. З супровідного листа наявного в матеріалах справи вбачається, що 09 червня 2020 року на зареєстроване місце проживання відповідача було направлено рекомендованим відправленням за вихідним №491/452/20/3561/2020 копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї документами (а.с.16). При цьому, в матеріалах справи міститься «Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу» (а.с.19), з якого вбачається, що відповідачу було вручено особисто рекомендоване відправлення за вихідним №491/452/20/3561/2020. Однак, як вбачається з матеріалів справи, що відповідач в установлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі не скористався своїми процесуальними правами та не подав до суду відзив на позовну заяву та не пред`явив зустрічний позов. При цьому, частино 8 статті 178 ЦПК України, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання 15 жовтня 2020 року позивачка [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була повідомлена належним чином (а.с.31). Однак, суд бере до уваги заяву позивачки від 01 червня 2020 року, що подана разом з позовною заявою, в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.7) Відповідач [PERSON] у судове засідання, котре призначене на 15 жовтня 2020 року не з`явився, про дату, час та місце проведення повідомлений, оскільки на зареєстроване його місце проживання було направлено рекомендованим відправленням судову повістку про виклик до суду. Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі було відповідачеві було роз`яснено, що він може отримати на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/ та сайті Ананьївського районного суду Одеської області за адресою в мережі Інтернет https://an.od.court.gov.ua/sud1501/gromadyanam/csz/, яка знаходяться у вільному доступі інформацію по справі, а саме відомості про дату та час проведення судового засідання призначеного по вказаній справі. Проте, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що відповідачеві достеменно відомо про те, що на розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває вищевказана цивільна справа, що підтверджується ним, що ним було отримано поштовий концерт, в якому знаходилася копія ухвали про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками. При цьому, жодного разу у судові засідання відповідач не з`явився, будь-яких заяв та клопотань від нього на адресу суду не надходило, причини своєї неявки не повідомляв. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, неодноразово був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судові засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданий 24 грудня 2007 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.5). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , відповідно до довідки Ананьївського РС ГУ ДМС України в Одеській області зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий 09 липня 1997 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.12). Судом встановлено, що 17 листопада 2007 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис за №03, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 17 листопада 2007 року Новогеоргіївською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.4). Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що предебачено частиною 1 статті 4 ЦПК України. Зі змісту частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України визначено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивачка та відповідач тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховуючи бажання позивачки, вважає за можливе залишити судові витрати по справі за позивачем. Згідно зі статтею 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до статті 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved