Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернувся до суду з позовом до позивачів, про стягнення заборгованості по кредитному договору, який представник позивача підтримав у судовому засіданні, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до кредитного договору від 18.09.2008р. № 3499-035/08Р ПАТ КБ «Правекс-Банк» відповідачу було видано кредитні кошти в сумі 15134 дол. США, із строком повернення до десятого числа кожного місяця та сплатою 13,99 відсотків річних за користування кредитом. Оскільки, відповідачем не було виконано належним чином прийняті на себе зобовязання в частині своєчасного погашення кредитної заборгованості та відсотків, тому позивач просить стягнути на свою користь заборгованість у сумі 28814,48 дол. США. В судове засідання представник позивача надав заяву в якій свої вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглядати без його участі. Відповідач до суду не зявився, про час розгляду справи повідомлявся.Надав суду заяву в якій просить застосувати строк позовної давності та відмовити ПАТ КС в задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні просить відмовити позивачу в звязку з пропущенням останніми строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено що відповідно до кредитного договору від 18.09.2008р. № 3499-035/08Р . ПАТ КБ «Правекс-Банк» відповідачу було видано кредитні кошти в сумі 15134 дол. США, із строком повернення до десятого числа кожного місяця та сплатою 13,99 відсотків річних за користування кредитом з кінцевим строком повернення 18.09.2013р.(а.с. 11-16). В забезпечення, виконання зобов'язань за кредитним договором позивач і відповідач [PERSON] 18.09.2008року уклали договір поруки № 3499-035/08Р, за яким останній поручається перед Банком за виконання зобовязань [PERSON] відповідно до умов кредитного договору у тому ж обсязі.(а.с.19-20) Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, тому позичальник зобовязаний своєчасно вносити плату за користування майном. Відповідачем не були виконані належним чином прийняті на себе зобовязання в частині погашення кредитної заборгованості. Розмір заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком ( а. с. 8-10 ). Поручитель [PERSON] помер19.10.2012р.( а.с.32). Разом з цим до початку розгляду справи відповідач подав письмові заперечення проти позову, згідно яких просив застосувати до спірних правовідносин строки загальної і спеціальної позовної давності і відмовити позивачу у задоволенні його вимог (а.с.33-34). Перевіряючи вищевказані доводи відповідача, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 вказаної норми Закону встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Із вказаної суми заборгованості по пені позивачем списано Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку, прострочена заборгованість за кредитом у позивача виникла в період з 31.01.2011р. Тобто, починаючи з 31.01.2011р відповідач припинив виконувати свої зобов'язання за договором щодо повернення суми основного боргу за кредитом та сплати відсотків за користування кредитом у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 4 вересня 2015 року. За умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця по 253 дол. США п.п. 4.4 (а.с.12), початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань Згідно умов договору сторін а саме: п.п.9.2 в якому зазначено, що дія зазначеного договору припиняється достроково на 10й день наступного місяця за місяцем у якому виникла заборгованість (а.с.15) Заборгованість за пенею, яка періодично нараховувалась позивачем взагалі не сплачувалась. Таким чином згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та в строки, визначені договором, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення повернення кредиту та процентів за користування ним. Так як за умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця по 253 дол. США п.п. 4.4 (а.с.12), початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань Таким чином у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В даному випадку з 1.01.2011р, коли банк дізнався, що позичальником погашення чергової частини (чергового щомісячного платежу). У подальшому кредит не погашався позичальником до, що призвело до зростання заборгованості. Тому суд дійшов висновку, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Крім цього, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки (штрафу, пені), накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин, включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідач у письмовій заяві наполягав на застосуванні наслідків спливу строку позовної давності. Позивач не просив суд поновити строк звернення до суду з вказаним позовом та не навів поважних причин пропуску строку давності. Не встановлені такі причини і судом в ході розгляду справи. За встановлених в судовому засіданні обставин заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача заслуговує на увагу, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності визначеного ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed