Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 08.07.2011 р. між банком та [PERSON] було укладено договір кредитний договір № ВL ЖГ100050853, відповідно до якого останній відповідач отримав кредит на поточні потреби у сумі 7500,00 грн. зі строком користування кредитними коштами до 08.04.2014 р. Встановлена процента ставка 0,01% річних та за управління кредитом встановлена комісія 3,00 %. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобовязання за договором у повному обсязі, а відповідач від виконання зобовязань ухиляється. Відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, які передбачені п. 2.5 Кредитного договору. Так, з 2012 року виникла прострочена заборгованість за Кредитом. П. 2.7.1 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання позичальником своїх боргових та інших зобовязань за кредитним договором, банк має право вимагати дострокового виконання зобовязання в цілому або у визначеній ним частині. Згідно пункту 4.3 договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника достроково сплатити пеню, що розраховується від суми не виконаних боргових зобовязань (а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або не сплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконанні на день прострочення виконання. Ставка яка застосовується для обчислення пені зазначена в п. 9 спеціальної частини договору, а саме 0,50% відсотка, та розраховується за методом «факт/360». Станом на 15.08.2015 р. відповідач має заборгованість у сумі 15808,53 грн., яка складається з наступного: 2534,08 грн. заборгованість за кредитом; 1385,04 грн. комісія за розрахункове обслуговування; 11889,41 грн. плата за пропуск платежів. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 15808,53 грн. за кредитним договором № ВL ЖГ100050853 від 08.07.2011 р. та судові витрати. У судове засідання представник позивача не прибув, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та письмові заперечення на позов до суду від нього не надходили. Суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст.ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)\~припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4)\~відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 08.07.2011 р. між банком та [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування № ВL ЖГ100050853, відповідно до якого останній отримав у тимчасове користування на поточні потреби 7500 грн. зі строком користування кредитними коштами до 08.04.2014 р. Згідно пунктів 1.1-1.7 договору банк надав позичальнику кредит на придбання на поточні потреби в розмірі 7500,00 грн., термін повернення кредиту 08 квітня 2014 року. Встановлена процентна ставка 0,01% річних. За управління кредитом передбачена комісія 3,00% від суми кредиту. Відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, які передбачені п. 2.5 Кредитного договору. Так, з 2012 року виникла прострочена заборгованість за Кредитом. П. 2.7.1 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання позичальником своїх боргових та інших зобовязань за кредитним договором, банк має право вимагати дострокового виконання зобовязання в цілому або у визначеній ним частині. Відповідно до умов кредитного договору банк виконав зобовязання перед відповідачем, однак [PERSON] порушив умови договору і не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором. Заборгованість відповідача перед банком станом на 15.08.2015 р. становить 3919,12 грн., яка складається з наступного: 2534,08 грн. заборгованість за кредитом; 1385,04 грн. комісія за розрахункове обслуговування. Згідно пункту 4.3 договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника достроково сплатити пеню, що розраховується від суми не виконаних боргових зобовязань (а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або не сплачених проценті та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконанні на день прострочення виконання. Ставка яка застосовується для обчислення пені зазначена в п. 9 спеціальної частини договору, а саме 0,50% відсотка, та розраховується за методом «факт/360». Станом на 15.08.2015 р. [PERSON] нарахована пеня (плата за прострочення платежів) у сумі 11889,41 грн. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року передбачено що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Суд приходить до висновку, що розмір неустойки (пені) за кредитом слід зменшити до 2000,00 грн., враховуючи те, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом та те, що негативних наслідків для позивача через прострочення виконання відповідачем зобов'язання, не настало. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на користь ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» слід стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № ВL ЖГ100050853 від 08.07.2011 у сумі 5919,12 грн. у тому числі: 2534,08 грн. заборгованість за кредитом; 1385,04 грн. комісія за розрахункове обслуговування, 2000 грн. - плата за прострочення платежів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позов. Позов заявлено з ціною 15808,53 грн. та задоволено на суму 5919,12 грн., тобто на 37,44% (5919,12 х100: 15808,53). Таким чином, з відповідача у дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 91,20 грн. (243,60х37,44:100).

Outcome: partial