Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.08.2020 року між ним та фізичною особою [PERSON] було укладено договір позики на суму 1500 доларів США, який оформлений письмовою розпискою. За умови розписки від 16.08.2020 [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму в строк до 16.11.2020. 500 доларів США відповідач повернув, що підтверджується розпискою про отримання, однак, частину боргу, що залишилась, а саме 1000 доларів США, відповідач так і не повернув. Витрати на інфляцію, за період з 17.11.2020 по 18.06.2021 складають 1918,95грн. 3% річних за користування коштами, за аналогічний період складають 475,11грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 1000 доларів США, 3% річних за період з 17 листопада 2020 року по 18 червня 2021 року в розмірі 475,11 грн. та інфляційні збитки за вказаний період 1918,95 грн. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 06.07.2021 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/4380/21 було відкрито провадження у цій цивільній справі. 29.11.2021 року позивач надав клопотання, в якому просив справу розглядати без його участі. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що відповідач внаслідок не виконання належним чином умови договору позики допустив утворення заборгованості за ним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі його та позивача, на позовних вимогах наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про відкладення розгляд справи та відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що згідно з розпискою від 16.08.2020, [PERSON] отримав від [PERSON] 1500 доларів США, який зобов`язався повернути трьома рівними частками, не пізніше 16.11.2020 року. Згідно з розписок: [PERSON] отримав від [PERSON] 15.03.2021 - 2000 гривень, що еквівалентно 70 доларів США; 15.04.2021 - 2450 гривень, що еквівалентно 80 доларів США, 30.04.2021 - 9900 гривень, що еквівалентно 350 доларів США. Мотивувальна частина Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до положень ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3 % річних за період з 17.11.2020 року по 18.06.2021 року складають 475,11 грн. Щодо стягнення інфляційних збитків, слід зазначити наступне. Враховуючи, що предметом позики були долари, що борг у розписці був визначений сторонами договору у доларах і відповідно відповідач зобов`язаний повернути долари (або - допустимо - вказану суму у гривнях в еквіваленті, розрахованому за курсом валют на день платежу), - то відсутні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат, передбачених у ч.2 ст.625 ЦК України. При цьому суд бере до уваги наступне: За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції покриваються відповідним еквівалентом іноземної валюти. У випадку невиконання грошового зобов`язання, предметом якого є іноземна валюта, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки вони передбачені виключно для гривні, а відшкодування втрат від коливання курсу іноземних валют - статтею 625 ЦК України не передбачено. Такого висновку дійшов Верховний Суд у його постанові від 20.02.2019 у справі №638/10417/15ц, а також у постанові від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17. Таким чином, оскільки грошове зобов`язання відповідача за умовами договору виникло і існує до повного його виконання у доларах США, при цьому всі ризики від коливання валют мають покладатись на обидві сторони (у разі підвищення курсу долару - такі ризики і негативні наслідки покладаються на боржника, відповідно у разі зменшення курсу долару кредитор не вправі перекладати негативні наслідки на боржника у спосіб перерахування суми боргу у національну валюту з тим, щоб стягнути інфляційні втрати. Ніяких додаткових умов сторони не приймали і відповідних змін до укладеного між ними договору позики з приводу переведення суми боргу у гривню сторони не вносили, а при розгляді даної справи слід виходити з вимог закону і з умов договору, які не суперечать чинному законодавству, і які для вирішення конкретного спору між сторонами договору мають головне значення. Предметом позики є долари, грошове зобов`язання визначене в іноземній валюті, всі ризики від знецінення національної валюти для кредитора захищені самим курсом валюти; частиною 2 ст. 625 ЦК передбачено відшкодування інфляційних втрат виключно у разі прострочення гривневого грошового зобов`язання. Отже, сума втрат від інфляції за період прострочення зобов`язання у сумі 1918,95 грн. стягненню не підлягає. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та за таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 51254 від 18.06.2020 про сплату судового збору на суму 908,00 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 849,07 грн.

Outcome: partial