Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . За вказаною адресою на реєстраційному обліку перебуває відповідач [PERSON] , яка з січня 2010 року не проживає в зазначеному будинку, тому в порядку положення статей 71, 72 ЖК України має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням з відповідними наслідками цього, передбаченими ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Вказані обставини зумовили позивача звернутись до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалася, судом вжито максимальні заходи для її повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Суду повернуто повістки про виклик відповідача з довідкою КУ «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» про неможливість вручення виклику з причини відсутності адресату за місцем реєстрації. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Третьою особою Центром надання адміністративних послуг м. Покровськ, письмові пояснення, в порядку ч. 1 ст. 192 ЦПК України, не подано, суду адресовано лист з клопотанням розгляду справу у відсутність представника, ухвалити рішення на розсуд суду. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Бєларецьк Башкартастан, громадянка України, зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта а.с. 3). [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами за адресою: [ADDRESS] (підтверджено правовстановлюючими документами свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане 12.09.2018 року приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області а.с. 5, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 137429070, сформованим 12.09.2019 року а.с. 6). На реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] з 07.04.1998 року перебуває відповідач [PERSON] Зазначені відомості підтверджено домовою книгою для прописки осіб, які проживають в зазначеному житловому приміщенні (а.с. 8-9). Згідно довідки № 4788, виданої 05.06.2019 року Комунальною установою «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» - Буріна А.Д. за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] фактично не проживає з січня 2010 року (а.с. 7). В судовому порядку [PERSON] порушено питання втрати [PERSON] права користування вищезазначеним житловим приміщенням. Судом надано оцінку поданих позивачем доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пред`явлення до суду позовної заяви про позбавлення права користування житловим приміщенням в розумінні ст. ст. 319, 391 ЦК України є однією із форм захисту власником своїх прав на володіння, користування та розпорядження належним нерухомим майном. У судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що відповідач, в контексті ч. 2 ст. 64 ЖК України не є членом сім`ї позивача власника спірного домоволодіння, договір про користування спірним жилим приміщенням між сторонами не укладався, згоди на проживання позивача відповідач не надавав. Виходячи із змісту ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житла мають право на користування житловим приміщенням на умовах що визначається за угодою з його власником. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, виходячи з дійсних обставин справи, суд дійшов висновку, що з набуттям позивачем [PERSON] права власності на будинок, особи, що були членами сім`ї попередніх власників, в даному випадку відповідач [PERSON] - втрачають право користування даним житловим приміщенням, оскільки частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. При цьому, права членів власника сім`ї є похідними від прав власника. Відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованою в спірному житловому приміщенні, з січня 2010 року житлом фактично не користується, та обов`язки члена сім`ї наймача, передбачені ст. 64 ЖК України, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, не виконує, оскільки постійно проживає в іншому місці. При розгляді справи по суті, суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй в цьому. Виходячи з Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи в житловому приміщенні є похідна від проживання цієї особи в ньому, отже сама по собі реєстрація відповідача у спірному жилому приміщенні не надає право на проживання в ньому. У судовому засіданні доказано добровільність мешкання відповідача в іншому жилому приміщенні, без наявності створення будь-яких перешкод для його мешкання в спірному житловому приміщенні. З урахуванням вказаного розглядувана позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме будинком [ADDRESS] підлягає задоволенню як обґрунтована та підтверджена доказами. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Разом з тим, питання про відшкодування понесених судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України позивачем не порушувалося. На підставі\~ст.\~ст.\~319,\~391\~ЦК України,\~ст.\~ст.\~71,\~72,\~150\~ЖК України\~

Outcome: approved