Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» та [PERSON] звернулись до апеляційного суду із апеляційними скаргами на рішення Дебальцевського міського суду Донецької області від 16 січня 2014 року, яким позовна заява ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» в особі відокремленого підрозділу Миронівська ТЕС ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволена частково: стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2011 року по 01.09.2012 року в сумі 10 308 грн. 24 коп., сума інфляції в розмірі 2 845 грн. 07 коп., 3% річних в розмірі 336 грн. 36 коп., та сума судового збору в розмірі 61 грн. 05 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» просить змінити вказане рішення суду в частині стягнення 3% річних, оскільки воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення у цій частині. Зазначає, що розрахунок 3% річних здійснено судом з порушенням норм законодавства, а розрахунок позивача не взятий до уваги необгрунтовано. Так, наводячи власний розрахунок 3% річних, суд помилково зазначив у рішенні інший період нарахування основної заборгованості, що не відповідає матеріалам справи і змісту позовних вимог та потягло помилкову зміну періоду нарахування 3% річних, в результаті чого судом визначено початкову дату розрахунку 3% річних 01.08.2011 року, замість вірного 01.01.2009 року відповідно до позовних вимог. Будь-яких посилань на норми законодавства при цьому судом не зроблено, а також не наведено будь-яких підстав чи мотивів для визначення іншої початкової дати нарахування 3% річних. [PERSON] просить змінити рішення суду, оскільки судом порушені норми матеріального та процесуального права, та понизити стягнуту суму боргу до меж, визначених трирічним строком позовної давності та відмовити в стягненні суми інфляції та 3% річних. Вважає, що суд необгрунтовано дійшов висновку про те, що строк позовної давності прервався та відповідач визнала позов, здійснюючи платежі. Однак, позов вона не визнає, всі платежі були текучі та мали авансовий характер. Представник позивача доводи своєї апеляційної скарги підтримав, заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача. Відповідач в судовому засіданні не приймала участі, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Судом першої інстанції при розгляді цієї справи встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються ПАТ «ДТЕК Донеьцкобленерго» в особі відокремленого підрозділу Миронівська ТЕС ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» за вказаною адресою. Відповідно до довідки про заборгованість за комунальні послуги, відповідач частково внесла оплату за житлово-комунальні послуги, та сума заборгованості за період з 01.01.2009 року по 01.09.2012 року складає 10 308 грн. 24 коп. 13 березня 2013 року ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» в особі відокремленого підрозділу Миронівська ТЕС ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» звернулось до Дебальцевського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2009 року по 01.09.2012 року у розмірі 10 308 грн. 24 коп., суми інфляції в розмірі 2 845 грн. 07 коп., 3% річних в розмірі 1160 грн.74 коп. та суму судового збору в розмірі 122 грн.10 коп. Рішенням Дебальцевського міського суду Донецької області від 16 січня 2014 року позов ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» в особі відокремленого підрозділу Миронівська ТЕС ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволена частково. При ухваленні рішення суд виходив з того, що посилання відповідача на застосування строку позовної давності є необґрунтованими. Так, судом встановлено, що відповідач в період - вересень 2011р. сплатив 1 500 грн., хоча нараховано 182 грн. 56 коп., в період - жовтень 2011 р. сплатив суму 1 000 грн., хоча нараховано 233 грн. 83 коп., тобто вчинив дії, що свідчать про визнання боргу. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за весь період без застосування строків позовної давності у розмірі 10 308 грн. 24 коп., суму інфляційних витрат за період з 01.08.2011 року по 01.09.2012 року та 3% річних. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» в особі відокремленого підрозділу Миронівська ТЕС ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» за адресою: [ADDRESS]. Плату за користування наданими послугами відповідач не вносить у зв»язку з чим утворилась заборгованість в сумі 10 308 грн. 24 коп. за період з 01.01.2009 року по 01.09.2012 року. Вказаний розрахунок суми заборгованості сторонами не оскаржується. За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано стягнув суму заборгованості за надані послуги. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З матеріалів справи вбачається, що відповідач у вересні 2011 року сплатила 1500 грн. у жовтні 2011 року - суму 1000 грн., тобто відповідач здійснила дії, що свідчать про визнання боргу, тому перебіг позовної давності переривається. Згідно до ч.3 ст. 10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст. 20 ч.2 п.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов»язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за надані послуги, суд прийшов до висновку, що відповідачами не доведено, що послуги їм не надавались або що ці послуги були неякісними. Крім того, відсутні підстави для застосування строків позовної давності. За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги за період з 1.01.2009р. по 01.09.2012 року в сумі 10 308 грн. 24 коп. Доводи апеляційної скарги [PERSON] в цій частині висновків суду не спростовують, тому її апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення , постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму інфляційних витрат та 3% річних, але помилково зазначив інший період, ніж вказаний в позовній заяві - з 01.08.2011 року по 01.09.2012 року. Позивач просив стягнути суму заборгованості за період з 1.01.2009р. по 1.09.2012 року. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції судом зроблено правильно і вона складає: 10308,24х1,276-1008,24=2845,07 грн., де 1,276 - сукупний індекс інфляції. Розрахунок 3% річних в зв»язку з неправильно зазначеним періодом заборгованості зроблений невірно. Так 3% річних від суми 10308 грн. 24 коп. за період з 1.01.2009р. по 1.09.2012 року складає: 10308,24х1370х3%:100%:365=1160грн.74 коп., де 1370 - кількість днів прострочення. За таких обставин апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині стягнення 3% річних Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір - 122 грн.10 коп. сплачений при подачі позовної заяви та 121 грн.80 коп. при подачі апеляційної скарги, всього у розмірі 243 грн.90 коп. Згідно із статтею 309 ЦПК України апеляційний суд рішення суду в частині стягнення 3% річних необхідно скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги в повному обязі, в іншій частині рішення суду необзідно залишити без змін.

Outcome: approved