Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Орган та піклування Буринської районної державної адміністрації Сумської області звернувся до суду з цим позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки та стягнення на її утримання аліментів, оскільки відповідачка не виконує передбачені законодавством батьківські обов`язки, зловживає спиртними напоями та не створила для дитини необхідних умов проживання. В судовому засіданні представник позивача Гончарова К.О. заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Вважала, що відповідачка свідомо нехтує виконання своїх обов`язків по відношенню до дитини. Відповідачка [PERSON] позов не визнала. Підтвердила, що протягом 2016-2018 років декілька разів, коли її відвідували працівники служби у справах дітей, в будинку було не прибрано. На обліку в лікаря нарколога не перебуває, але раніше вживала алкогольні напої. Однак тепер змінила свої ставлення до виконання свої обов`язків по відношенню до дитини. Систематично цікавиться навчанням дитини, коли було необхідно ходила на ремонт класу. З березня 2019 року офіційно працевлаштувалася в м. Києві. Коли вона їде на роботу дитина залишається у сім`ї брата. Має намір знайти житло в м. Київ та забрати дитину, щоб вона там навчалася. По мірі фінансової можливості намагається в будинку зробити ремонт за місцем її проживання. Звертала увагу суду, що вона повністю усвідомлює свою відповідальність за виховання дитини, просила не позбавляти її батьківських прав. У цьому році за допомогою родичів посадила присадибну ділянку. Щодо випадків притягнення її до адміністративної відповідальності повідомила, що вона вперше про це чує. На розгляд справ про адміністративне правопорушення її ніхто не викликав, з протоколами та відповідними постанови не ознайомлювали. Свідок [PERSON] пояснив, що відповідачка є його рідною сестрою. Із січня 2019 року донька відповідачки [PERSON] , проживає у їхній сім`ї, оскільки [PERSON] розпочала ремонт в її будинку. Потім вона знайшла роботу в м. Києві, куди їздить на декілька неділь. Коли приїздить займається ремонтом в будинку. З дитиною регулярно спілкується та надає їм матеріальну допомоги, коли вона відсутня. Спростував, що [PERSON] систематично вживає спиртні напої, оскільки бачив її напідпитку лише 2-3 рази у рік. Дочка останньої говорила їм, що матір любить та хоче із нею жити. Свідок [PERSON] , що у січні 2019 року був випадок, коли їм зптелефонували сусіди і повідомили, що дитина відповідачки перебуває у них, бо остання напідпитку. Такий випадок був тільки один раз. Вони домовилися з відповідачкою, що дитина поки поживе у них, доки остання закінчить ремонт у своєму будинку. Повністю підтвердила покази свого чоловіка [PERSON] , та доповнила, що відповідачка любить свою дочку, а та її. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідачка являється її рідною сестрою. З 29.01.2019 року дочка останньої проживає у сім`ї їхнього брата [PERSON] .. Вважає, що [PERSON] зловживає спиртними напоями та не створила належних умов для проживання та виховання дитини. Судом була опитана малолітня дочка відповідачки [PERSON] , яка повідомила, що хоче проживати із своєю матір`ю та не бажала, щоб її позбавляли батьківських прав по відношенню до неї. Вислухавши пояснення представника позивача, доводи відповідачки та покази свідків, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , відомості про батька в актовому записі про народження дитини проведені відповідно до ст.135 СК України, тобто за вказівкою матері (а.с.7,8). З довідки Буринської міської ради вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] разом із своїми доньками [PERSON] , [INFO] та повнолітньою [PERSON] (а.с.9) Як вбачається з витягу з протоколу №9 комісії з питань захисту прав дитини Буринської РДА 29.08.2016 року розглядалося питання щодо можливості припинення виплат допомоги на дійти одиноким матеріям та малозабезпеченим сім`ям , у зв`язку з неспрямованим використанням цільових коштів [PERSON] .. За результатами розгляду комісія вирішила взяти на контроль сім`ю відповідачки. Актами обстеження умов проживання, які були проведені соціальними працівниками та працівниками служби у справах дітей в період з 28.07.2016 року по 08.02.2019 року встановлено, що житлово-побутові у мови за місцем проживання дитини по [ADDRESS] не задовільні та потребують покращення,. Мали місце випадки коли в будинку було не прибрано (а.с.14-29) З характеристики директора Буринської спеціалізованої школи І-ІІ ступенів №2 видно, що дочка відповідачки [PERSON] навчається у 6 класі, підручниками та іншим шкільним приладдям забезпечена. До школи ходить охайною, іноді пропускала навчання без поважних причин. Відноситься до категорії сім`ї, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Мати дитини, [PERSON] , батьківські збори не відбудує, не цікавиться навчанням та дисципліною дочки (а.с.12). З характеристики депутат Буринської міської ради Дерев`янченко М.Ю. вбачається, що відповідачка алкогольна залежна, вихованню дитини приділяє мало уваги, у процесі навчання дитини мати участі майже не приймає. Висновком органу опіки та піклування Буринської РДА встановлено доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] (а.с.43,44). З копії постанов уповноважених посадових осіб Буринського відділу поліції вбачається, що відповідачка притягувалася до адміністративної відповідальності у виді попередження 03.04.2018 року за ч.1 ст.184 КУпАП та за ч.1 ст.178 КУпАП, які не визнаються останньою (а.с.31,32). Інших доказів на підтвердження доводів щодо ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої [PERSON] , позивачкою не надано. За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 08.04.2020 року, справа № 645/731/18. Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами першою, другою та четвертою ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини 1 статті 164 цього Закону мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд зауважує, що в силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження систематичного вживання відповідачкою алкогольних напоїв та перебування її на обліку з цього приводу в медичному закладі. При цьому, з довідки ТОВ «Антарес-2016» вбачається, що відповідачка працює на посаді працівника закладу ресторанного господарства з 05.03.2019 року по теперішній час, де отримує заробітку палату в розмірі 4410 грн. (а.с.57). Суд констатує, що відповідачка хоча і не створила належних умов для проживання дитини, однак намагається їх поліпшити з врахуванням існуючого матеріального стану. В теперішній час остання працює, змінила своє ставлення до дитини на краще, усвідомлює відповідальність за її виховання та піклування про неї. Дитина, за згодою матері, тимчасово проживає у сім`ї рідного брата останньої, однак заперечує щодо позбавлення прав відповідачки відносно неї. Наведене не є підставою, яка вказує на необхідність позбавлення останньої батьківських прав, у зв`язку з чим суд вважає, що застосування цього виключного заходу є передчасним, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed