Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Наприкінці лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що з 2012 року по 21 лютого 2017 року він працював в ДП МА «Бориспіль» на посаді інженера з паливно-мастильних матеріалів відділу базового складу паливно-мастильних матеріалів служби паливно-мастильних матеріалів. Наказом ДП МА «Бориспіль» «По особовому складу» від 21 лютого 2017 року №11-07/1-272/п [PERSON] було звільнено з роботи з 21 лютого 2017 року у зв'язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Вказаний наказ про звільнення позивач вважає незаконним, безпідставним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав. 20 жовтня 2016 року ДП МА «Бориспіль» видано наказ №01-07-111 «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису служби паливно-мастильних матеріалів», яким починаючи з 01 листопада 2016 року відділ центральної заправної системи та спецрідин був перейменований у відділ центральної заправної системи, який, в свою чергу, поділений на дві групи: група ремонту та технічного обслуговування, а також група з організації виробництва. При цьому, посада інженера з ПММ була включена до групи з організації виробництва. Будь-які зміни щодо посади інженера ПММ даним наказом не передбачались. Згідно вимог зазначеного наказу було створено конкурсно-кваліфікаційну комісію, яка повинна була на відповідних засіданнях провести конкурс на заміщення вакантних посад. 31 жовтня 2016 року було затверджено посадову інструкцію інженера з ПММ групи з організації виробництва відділу ЦЗС служби ПММ №60-05/1-1. За змістом даної інструкції вбачається, що дана посада об'єднала в собі функціональні обов'язки, які до цього виконували окремо інженер відділу ЦЗС та інженер відділу БС та за основу було взято функціональні обов'язки інженера відділу БС. 10 листопада 2016 року наказом «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису служби паливно-мастильних матеріалів» №01-07-130, починаючи з 17 лютого 2017 року виключено з організаційної структури та скорочено згідно штатного розпису службу ПММ підрозділ відділ БС ПММ за посадами начальник відділу та інженер з ПММ. У зв'язку з чим 21 листопада 2016 року позивач був письмово попереджений про заплановане звільнення з 17 лютого 2017 року у зв'язку з скороченням посади інженера з ПММ відповідно до ст.49-2 КЗпП України. В подальшому на посаду інженера з ПММ групи з організації виробництва відділу ЦЗС служби ПММ був прийнятий (переведений за заявою) [PERSON], який до цього обіймав посаду інженера з ПММ відділу ЦЗС та спецрідин служби ПММ. Позивач вказав на те, що в ДП МА «Бориспіль» він працює довше, ніж [PERSON], а також має на утриманні дружину, яка на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, та дочку [PERSON], [INFO]. Тому ДП МА «Бориспіль» повинен був здійснити ретельний порівняльний аналіз між позивачем та [PERSON] для визначення того, хто має переважне право для залишення на роботі. Крім цього, ДП МА «Бориспіль» перед скороченням чисельності або штату працівників служби ПММ повинен був завчасно надати профспілковому комітету первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, інформацію про звільнення. Проте, цього ДП МА «Бориспіль» зроблено не було, що призвело до порушення норм КЗпП України та прийняття рішення про безпідставне звільнення через скорочення штату. Тому [PERSON] просить скасувати наказ ДП МА «Бориспіль» від 21 лютого 2017 року №11-07/1-272/п про звільнення його з посади інженера ПММ групи з організації виробництва відділу ЦЗС служби ПММ, поновити його на вказаній посаді, починаючи з 21 лютого 2017 року, а також стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21 лютого 2017 року по дату фактичного поновлення на роботі, стягнути на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 25065 гривень. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] подав заяву про зменшення позовних вимог, якою просив стягнути з ДП МА «Бориспіль» на його користь моральну шкоду у розмірі 6400 гривень. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що з метою підвищення якості виконання завдань щодо приймання, зберігання транспортування авіаційного палива та забезпечення контролю за виконанням технологічного процесу на підставі наказу «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису служби паливно-мастильних матеріалів» від 10 листопада 2016 року №01-07-130, починаючи з 17 лютого 2017 року виключено з організаційної структури та скорочено в штатному розписі служби ПММ підрозділ відділ базовий склад ПММ з посадами: начальник відділу в кількості 1 одиниці та інженер з ПММ в кількості 1 одиниці. Крім цього, переведення [PERSON] на посаду інженера ПММ групи з організації виробництва відділу ЦЗС служби ПММ здійснювалось за його заявою від 01 листопада 2016 року, тобто дане переведення передувало змінам в організаційній структурі та штатному розписі служби ПММ. Тому твердження позивача стосовно того, що при переведенні [PERSON] на вказану посаду порушено переважне право позивача є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах законодавства. Твердження позивача, що його звільнення здійснене з порушенням трудового законодавства, зокрема без згоди профспілкового комітету, також не відповідають дійсності. Оскільки, згідно з витягу з протоколу №7 від 07 лютого 2017 року профспілкою надано згоду на звільнення [PERSON] Тому ДП МА «Бориспіль» у відповідності до вимог КЗпП вжито повний комплекс заходів, спрямованих на мінімізацію негативних наслідків скорочення штату та на подальше працевлаштування [PERSON] в межах одного підприємства, а тому процедура звільнення позивача проведена без жодних порушень чинного законодавства. За вказаних обставин представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився. Надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що згідно наказу ДП МА «Бориспіль» №01-07-11 від 20 жовтня 2016 року його посада інженера ПММ підлягала скороченню у зв'язку з цим, та враховуючи наявність вакантної посади в групі з організації виробництва відділу ЦЗС служби ПММ, ним було написано заяву про переведення на посаду інженера з ПММ у відповідному відділі. На підставі наказу №11-07/1-1496/п від 04 листопада 2016 року [PERSON] було переведено на відповідну посаду. Зазначені обставини передували процедурі скорочення посади інженера з ПММ відділу БС ПММ служби ПММ, яку обіймав [PERSON], адже його посада скорочувалася відповідно до наказу від 10 листопада 2016 року №01-07-130. Тому просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності з урахуванням наданих письмових пояснень. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився та про своє ставлення до пред'явленого позову суд не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював в ДП МА «Бориспіль» на посаді інженера з ПММ відділу БС ПММ служби ПММ. Наказом в.о. генерального директора ДП МА «Бориспіль» [PERSON] №01-07-130 від 10 листопада 2016 року «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису служби паливно-мастильних матеріалів» з метою підвищення якості виконання завдань щодо приймання, зберігання, транспортування авіаційного палива та забезпечення контролю за виконанням технологічного процесу, починаючи з 17 лютого 2017 року виключено з організаційної структури та скорочено в штатному розписі служби ПММ підрозділ відділ БЗ ПММ з посадами: начальник відділу в кількості 1 одиниці та інженер з ПММ в кількості 1 одиниці (а.с.29-30). 21 листопада 2016 року [PERSON] було ознайомлено з вказаним наказом «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису служби паливно-мастильних матеріалів», що підтверджується копією аркуша на ознайомлення з документом (а.с.31). В той же день [PERSON] отримав письмове повідомлення про заплановане звільнення, яким він був попереджений про звільнення з роботи з 17 лютого 2017 року (а.с.7). Наказом в.о. генерального директора ДП МА «Бориспіль» [PERSON] «По особовому складу» №11-07/1-272/п від 21 лютого 2017 року [PERSON] звільнено з роботи з 21 лютого 2017 року у зв'язку з скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.8-9). У відповідності до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно вимог ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. З наказом ДП МА «Бориспіль» «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису служби паливно-мастильних матеріалів» позивача було ознайомлено 21 листопада 2016 року та в той самий день попереджено про заплановане звільнення, що відповідає вимогам ч.1 ст.49-2 КЗпП України. Крім цього, одночасно з врученням попередження про заплановане звільнення [PERSON] було ознайомлено з переліком вакантних посад в ДП МА «Бориспіль» станом на 21 листопада 2016 року та запропоновано працевлаштуватись за наявними вакансіями. Дана обставина підтверджується копією службової записки №29-10-818 від 21 листопада 2016 року (а.с.35-42). Згідно акту №11-26-117 від 21 листопада 2016 року [PERSON] ознайомився із запропонованими вакантними посадами та від запропонованих посад відмовився (а.с.43). В подальшому позивач неодноразово ознайомлювався з переліком наявних вакантних посад в ДП МА «Бориспіль», зокрема тих, що зазначені в службових записках №29-10-825 від 28 листопада 2016 року (а.с.44-51), №29-10-829 від 01 грудня 2016 року (а.с.53-60), №29-10-877 від 14 грудня 2016 року (а.с.62-69), №29-10-49 від 25 січня 2017 року (а.с.71-78), №29-10-99 від 02 лютого 2017 року (а.с.80-87), №29-10-99 від 02 лютого 2017 року (а.с.80-87). Незважаючи на це, кожен раз [PERSON] відмовлявся від переведення на вказані вакантні посади, що зафіксовано відповідними актами про ознайомлення з вакансіями, зокрема №11-26-122 від 28 листопада 2016 року (а.с.52), №11-26-126 від 01 грудня 2016 року (а.с.61), №11-26-142 від 14 грудня 2016 року (а.с.70), №11-26-13 від 25 січня 2017 року (а.с.79). 02 лютого 2017 року позивач отримав направлення на співбесіду як кандидат на посаду менеджера з обслуговування вантажів відділу виробництва вантажного терміналу та на посаду агента з наземного обслуговування повітряних суден групи наземного обслуговування ПС відділу з НОПС служби наземного обслуговування (а.с.88,90,91). За результатами проведеної співбесіди [PERSON] не рекомендовано до працевлаштування на посаду менеджера з обслуговування вантажів відділу виробництва вантажного терміналу у зв'язку з відсутністю мінімальних кваліфікаційних характеристик (а.с.89). Водночас для проходження співбесіди для працевлаштування на посаду агента з наземного обслуговування повітряних суден групи наземного обслуговування ПС відділу з НОПС служби наземного обслуговування [PERSON] не з'явився, що підтверджується відповіддю щодо надання інформації на запит начальника відділу кадрів (а.с.92,94). У зв'язку з цим, службовою запискою №11-10-100 від 13 лютого 2017 року начальник відділу кадрів ДП МА «Бориспіль» просив забезпечити начальника служби ПММ явку [PERSON] до відділу кадрів з метою проведення заходів, пов'язаних зі скороченням посади інженера ПММ відділу БС ПММ служби ПММ (а.с.95). Зважаючи на те, що станом на 17 лютого 2017 року [PERSON] був відсутній на своєму робочому місці та по телефону повідомив, що він знаходиться на лікарняному. Наказом ДП МА «Бориспіль» від 17 лютого 2017 року «Про внесення змін до наказу «По особовому складу №11-07/1-241/п від 14 лютого 2017 року» п.1 наказу було викладено у новій редакції, а саме: звільнити [PERSON] у зв'язку зі скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у перший день виходу даного працівника на роботу (а.с.99,103). Саме тому на підставі наказу ДП МА «Бориспіль» від 21 лютого 2017 року [PERSON] звільнено з роботи з 21 лютого 2017 року у зв'язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. При цьому, судом критично сприймається твердження позивача стосовно того, що при його звільненні не було враховано його переважне право про залишення на роботі, передбачене ст.42 КЗпП України. Оскільки, [PERSON] був переведений на підставі особистої заяви на посаду інженера з ПММ в групі з організації виробництва відділу ЦЗС служби ПММ на підставі наказу ДП МА «Бориспіль» від 04 листопада 2016 року. Тобто вказане переведення в межах ДП МА «Бориспіль» відбувалось до прийняття наказу ДП МА «Бориспіль» «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису служби паливно-мастильних матеріалів» від 10 листопада 2016 року. Враховуючи те, що переважне право залишитися на роботі з'ясовується роботодавцем у разі проведення звільнення працівників і не стосується випадків переведення працівників власником чи уповноваженим ним органом в межах підприємства, установи, організації. Тому, у даному випадку суд погоджується з доводами представника відповідача, що переважне право на залишення [PERSON] на роботі не повинно було застосовуватись. Відповідно до вимог ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. На виконання вимог ч.1 ст.43 КЗпП України голові профспілки ДП МА «Бориспіль» було направлено подання про звільнення [PERSON] (а.с.105-106). За змістом витягу із протоколу засідання профспілкового комітету профспілки ДП МА «Бориспіль» №7 від 07 лютого 2017 року профспілка надала згоду на звільнення [PERSON] за скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.107). Крім цього, згідно акту Головного Управління Держпраці у Київській області щодо перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю №10-105/335 від 17 березня 2017 року, встановлено, що звільнення [PERSON] з ДП МА «Бориспіль» у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням штату працівників проведено у відповідності до вимог ст.49-2 КЗпП України (а.с.108-124). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, в ході розгляду цивільної справи не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами доводи позивача стосовно порушення процедури його звільнення згідно п.1 ст.40 КЗпП України. З огляду на це, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про скасування наказу ДП МА «Бориспіль» від 21 лютого 2017 року №11-07/1-272/п та про поновлення [PERSON] на посаді інженера з ПММ групи з організації виробництва відділу ЦЗС служби ПММ з 21 лютого 2017 року, належить відмовити. У відповідності до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Проте, зважаючи на ту обставину, що позовні вимоги про поновлення на роботі, у задоволенні яких [PERSON] відмовлено, є похідними від вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому підстави для стягнення з ДП МА «Бориспіль» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відсутні. Водночас, при вирішенні позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь з ДП МА «Бориспіль» моральної шкоди у розмірі 6400 гривень, суд виходить з наступних обставин. Відповідно до ч.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.13 постанови №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи те, що судом не встановлено обставин, що свідчать про порушення прав позивача під час його звільнення. Тому, у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 6400 гривень, належить також відмовити. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З квитанцій 27 лютого 2017 року та від 06 березня 2017 року (а.с.1,2) вбачається, що при пред'явленні позову [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1600 гривень. Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування йому судових витрат відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed