Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № MКTWАU01050037 від 03.07.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 8147.19 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном погашення кредиту 02.07.2010 року. В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним договором не виконав і станом на 27.07.2015 року його заборгованість перед банком становить 23279.06. дол. США, з яких 3690.18 дол. США основна заборгованість за кредитом, 5101.35 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 136.92 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 14350.61 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Просить стягнути з відповідача на користь «ПриватБанку» заборгованість за кредитним договором в сумі 23279.06. дол. США, що за курсом 22.07 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.07.2015 року складає 513768.85 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився , так як згідно до поданої письмової заяви позов підтримав і просив розглянути справу у його відсутності , а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач і його представник в судове засідання не зявилися, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені і згідно до поданої представником письмової заяви відповідач позов не визнав у звязку із пропуском позовної давності і просить застосувати позовну давність, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. На підставі ст. 197 ч.2 ЦПК України , у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб , які беруть участь у справі , фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, суд вважає, що позов підставний і в судовому засіданні доведений. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № MКTWАU01050037 від 03.07.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 8147.19 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном погашення кредиту 02.07.2010 року( а.с. 8-10). Згідно до складеного позивачем письмового розрахунку заборгованості відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним договором не виконав і станом на 27.07.2015 року його заборгованість перед банком становить 23279.06. дол. США, з яких 3690.18 дол. США основна заборгованість за кредитом, 5101.35 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 136.92 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 14350.61 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором( а.с. 5-7). Відповідно до рішення Тячівського районного суду від 24 листопада 2011 року, яке набуло законної сили і на яке вказує представник відповідача( а.с. 55), позивач вже звертався в суд з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, судом була встановлена заборгованість станом на 20.09.2011 року 5157,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 41106,71 гривень, з яких 1690,18 доларів США сума заборгованості за кредитом, 2177,17 доларів США сума заборгованості по відсотках за користування кредитом, 136,92 долари США сума заборгованості по комісії. 1153,41 долари США сума заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту, та ухвалено стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 41106.71 гривень заборгованості за кредитним договором № МKTWAU01050037 від 03.07.2007 року. Згідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. А згідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Разом з цим, вирішуючи вимоги представника відповідача щодо застосування позовної давності, суд виходить з того, що сторони встановили як строк дії договору\~до моменту\~\~виконання\~\~сторонами\~\~в\~\~повному\~\~обсязі\~\~взятих\~\~на\~\~себе\~\~зобовязань (п. 7.1), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк по 2 липня 2010 року включно. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів кожного місяця), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як\~\~встановлено\~\~судом,\~строк остаточного виконання [PERSON] щомісячних зобовязань з погашення кредиту та зі сплати процентів за користування кредитом закінчився 2 липня 2010 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про повернення кредиту банк звернувся до суду тільки 9 вересня 2015 року( а.с.3). При цьому факт ухвалення вже рішення суду за даним кредитним договором ні в позовній заяві ні в розрахунку заборгованості не вказується. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після\~\~переривання\~\~\~\~перебіг\~\~ позовної\~\~ давності\~\~ починається\~\~ заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В даній справі встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається\~з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Аналогічні висновки містяться у\~\~постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13. Таким чином, з урахуванням норм ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу\~до закінчення строку виконання останнього зобовязання заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. За таких обставин, суд вважає, що доводи представника відповідача щодо застосування позовної давності є підставними, оскільки як з моменту закінчення строку остаточного виконання [PERSON] щомісячних зобовязань з погашення кредиту та зі сплати процентів за користування кредитом (2 липня 2010 року) , так і з ухвалення рішення Тячівського районного суду від 24 листопада 2011 року за вказаним кредитним договором до дня предявлення даного позову ( 9 вересня 2015 року) минуло більше трьох років, і даних про зупинення чи переривання позовної давності не наведено, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити у звязку із спливом строку позовної давності. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на позивача.

Outcome: dismissed