Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

ПАТ «[PERSON] Аваль» звернувся до суду і після зміни предмету позову просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] кредитну заборгованість в розмірі 1\~098\~344, 50 грн. з яких: заборгованість за кредитом 712\~575,44 грн., заборгованість за відсотками 130\~453, 99 грн., пеня 255\~315,07 грн. Представником Відповідача - [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву про припинення поруки за договором поруки з підстав визначених ч. 4 ст. 559 ЦК України. Суд дослідивши усі матеріали справи, вивчивши письмові докази на які посилаються сторони вирішив, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічну позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.09.2007 року між відповідачем [PERSON] і позивачем було підписано кредитний договір N 014/83457/74/81199 про надання кредиту в сумі 285 600 (двісті вісімдесят п'ять тисяч шістсот) дол. США на строк до 15.12.2014 року від 13,5 % річних. З укладенням Кредитного договору Позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки частинами: шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів відповідно до Графіка погашення кредиту, а у разі прострочення грошового зобов'язання - сплатити пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Крім того, зобов'язався достроково погасити кредит (у 30-денний термін) на вимогу Кредитора. На забезпечення виконання зобовязань було укладено договір іпотеки, а також договір поруки з [PERSON] З метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці в Україні 25 червня 2012 року Кредитор та Позичальник уклали Додаткову угоду N 014/83457/74/81199/02 до Кредитного договору N 014/83457/74/81199 від 05.09.2007 р., відповідно до якої з 25липня 2012 р. по 24 січня 2013 р. зменшено розмір щомісячного платежу. 25 червня 2012 р. Кредитор та Позичальник уклали Додаткову угоду N 014/83457/74/81199/01 до Кредитного договору N 014/83457/74/81199 від 05.09.2007 р., відповідно до якої з 21 вересня 2010 р. по 20 вересня 2011 р. змінено валюту виконання зобов'язання. Дата остаточного погашення кредиту 25 березня 2016 року. 25 червня 2012 року Кредитор та Іпотекодержатель уклали Додаткову угоду про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки. Позичальник припинив виконувати свої грошві зобов'язання. Внаслідок чого кредитор надіслав відповідачу лист-вимогу N 014-10-0-00/741 від 11.02.2014 р. про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Відповідач вимоги Кредитора не виконав. Станом на 11.02.2014 р. заборгованість Позичальника за Кредитним договором становить 1 098 344, 50 грн. що складається з: 712 575, 44 грн. - заборгованість за кредитом (в т. ч. переплата за кредитом - 170 731,71 грн); 130 453,99 грн - заборгованість за відсотками (в т. ч. прострочена заборгованість за відсотками - 124 148,19 грн); 255 315, 07 грн - пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків. Пунктом 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено зобов'язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Суд вважає, що в частині стягнення пені слід відмовити оскільки згідно наданого розрахунку не вбачається за який період вона розрахована та із застосуванням якого розміру пені. Суд також вирішив, що позовна заява в частині стягнення заборгованості з [PERSON] не підлягає задоволенню з підстав задоволення зустрічної позовної заяви. Згідно п. 9.1 Договору кредиту зазначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами. Відповідно до умов Договору поруки зазначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання зобовязань по Кредитному договору Боржником та Поручителя. Зазначене положення не відповідає вимогам ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України в який зазначено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Таким чином, строк дії договору встановлений Договору поруки не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, а тому не є строком п розумінні норми права, що як наслідок має вираження, що договором поруки строк не встановлений. Як вбачається з матеріалів цивільної справи позовне провадження було відкрито 07.04.2014 року, в той час коли вимоги до поручителя були заявлені поза межами встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку, тобто після спливу шестимісячного строку. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним судом України по справі 6-33цс12 зазначено, що Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, а оскільки банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основного зобовязання, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителів могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України по справі 6-6цс14 від 17 вересня 2014 року де зазначено, що Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Відповідно до правої позиції Верховного суду України від 21.05.2012 року по справі 6-68цс11 зазначено, що Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов?язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін ? певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 25 ЦК України). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов?язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов?язання не пред?явить вимоги до поручителя

Outcome: partial