Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» звернулось з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач в своїй позовній заяві зазначав, що 21 березня 2008 року між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та фізичною особою-резидентом України, якою є [PERSON], було укладено кредитний договір № 144/10. За виконання позичальником зобовязань по поверненню кредиту та сплати відсотків [PERSON] виступила поручителем, уклавши з банком договір поруки від 21 березня 2008 року. Згідно з п.1.1. договору поруки, поручитель взяв на себе зобовязання відповідати за виконання позичальником його зобовязань по Кредитному договору в повному обємі, а саме відповідати: за погашення основної суми кредиту, за погашення суми процентів відповідно до умов кредитного договору, за інші виплати, належні позивачеві та які випливають з кредитного договору (в тому числі пені, штрафи і інші збитки). Згідно пунктів 1.1., 1.3., 1.3.1., 1.4. кредитного договору, банк надав позичальнику кредит на придбання автотранспортного засобу в сумі 24 570 (двадцять чотири тисячі п'ятсот сімдесят) доларів США 00 центів, термін повернення кредиту - 21.03.2020 р. Додатковим договором №1 до кредитного договору № 144/10 від 21.03.2008 р. сторони домовились викласти п.1.3. кредитного договору в наступній редакції: «1.3. за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 17,5 %. За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 161,30 грн., що становить 0,13 % від суми кредиту». Додатковим договором № 4 до кредитного договору № 144/10 від 21.03.2008 р. сторони домовились, що строк користування кредитними коштами, встановлений в п.1.2. ссновного договору, збільшується до 21.03.2020 р.; у разі дострокового погашення позичальником частини боргових зобовязань, здійснюється автоматична зміна Графіку повернення кредиту. Факт отримання кредиту позичальником підтверджується доданим до позовної заяви копією меморіального ордеру видачі коштів. Банк зі своєї сторони виконав договірні зобовязання за кредитним договором в повному обсязі, а позичальник від виконання зобовязань ухиляється. Позичальник порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плату за управління кредиту. Загальна сума заборгованості відповідача перед банком відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 14 серпня 2015 року становить 11 981 (одинадцять тисяч девятсот вісімдесят один) долар США 67 центів, що складається з: - заборгованості за кредитом - 10 699,25 доларів США; - відсотків за користування кредитом - 1 282,42 доларів США; (в еквіваленті по курсу НБУ 22,073520 за 1 долар США станом на 27.07.2015 р. заборгованість по тілу кредиту та відсотках становить 264 477,64 грн.); та 15 070 (п'ятнадцять тисяч сімдесят) гривні 60 копійок - неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, комісії за обслуговування кредиту. Загальна заборгованість - 279 547 (двісті сімдесят девять тисяч пятсот сорок сім) гривень 70 копійок. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованість за кредитним договором № 144/10 від 21.03.2008 р. в сумі 11 981,67 доларів США (по курсу НБУ 22,073520 грн. станом на 27.07.2015 р. еквівалент становить 264 477,64 грн.) та 15 070,06 грн., всього - 279 547,70 грн. Заперечуючи проти позову, [PERSON] звернулася з зустрічним позовом ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», третя особа: [PERSON] про визнання договору поруки припиненим та п. 3.4 договору поруки недійсним, зазначавши, що через скрутне фінансове положення, [PERSON] з січня 2015 року перестала сплачувати за кредитними зобовязаннями, при цьому сплативши за кредитними зобов'язаннями ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» з 2008 по грудень 2014 року тіло кредиту + відсотки в сумі 32 568,06 доларів США, та комісію за обслуговування кредиту в розмірі 12 477,63 грн. Викликають сумніви щодо достовірності підписи її матері відповідача [PERSON] в додатковому договорі №1 до кредитного договору №144/10, укладеному 02.04.2009 р. між банком та [PERSON], предметом якого стало внесення змін до п.1.3. кредитного договору та збільшення відсотків з 12,5% до 17,5%, в додатковому договорі №4 від 08.10.2015 р., укладеному між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», предметом якого стали зміни до п.1.2. кредитного договору в частині збільшення строку користування коштами до 21.03.2020 р. Також до позовної заяви не долучено будь-яких додаткових договорів, укладених з нею, як з поручителем в частині збільшення обсягу її відповідальності через зміну відсоткової ставки та збільшення строку користування кредитом. Посилаючись на викладене, просила суд визнати недійсним п.3.4. договору поруки від 21.03.2008 р, в звязку з невідповідністю його чинному законодавству в порядку ст. 203 ЦК України, визнати договір поруки від 21.03.2008 р. припиненим на підставі ч.ч.1,4 ст. 559 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив про задоволення первісного позову в повному обсязі. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував. В судовому засідання відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та представник відповідачів за первісним позовом та позивача та третьої особи за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом визнали частково, не заперечували проти їх задоволення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 144/10 від 21.03.2008 р. в сумі 3034 доларів США 53 центів США та суми комісії в розмірі 3064 грн. 07 коп. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про їх задоволення в повному обсязі. Згідно ч.1\~ст.\~629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст.\~526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договорами, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 21 березня 2008 року між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір №144/10, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 24570 доларів США в порядку і на умовах, визначним кредитним договором, на придбання автотранспортного засобу. Строк повернення кредиту до 21 березня 2015 року, зі сплатою за користування коштами 12,5 % річних (а.с.8-21 том І). 02.04.2009 р. між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №144/10 від 21 березня 2008 року, предметом якого стало внесення змін до п.1.3. кредитного договору та збільшення відсотків з 12,5% до 17,5% (а.с.24-29 том І). 08.10.2015 р. між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] укладено додатковий договір №4, предметом якого стали зміни до п.1.2. кредитного договору в частині збільшення строку користування коштами до 21.03.2020 р. (а.с.30-35 том І). З метою повного та всебічного розгляду даної справи, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2016 року призначено проведення в справі почеркознавчої експертизи, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (а.с.207 том І). Згідно висновку експертизи № 2414/17-32/2415/17-33 від 23.03.2018 р., встановити чи виконані рукописні записи в заявці про надання кредиту від 26.02.2008 р. не виявляється можливим. В графі «Позичальник» додатку №1 до кредитного договору (сума кредиту 24570,50, річна ставка 12,5%) року виконаний [PERSON] Встановити підпис в графі «Позичальник» в додатковому договорі до кредитного договору №4 від 08.10.2009 р. до кредитного договору №144/10 [PERSON] не виявляється можливим. Встановити підпис в графі «Позичальник» в додатку №1 до кредитного договору №144/10 (сума кредиту 21033,5, річна ставка 17,5%) [PERSON] не виявляється можливим. Встановити походження розбіжностей почергових ознак між текстом та зразками почерку [PERSON] експерт не зміг. Щодо виявлених збіжностей почергових ознак, то вони не утворюють сукупності, що індивідуалізує почерк певної особи, та за наявності вказаних розбіжностей не є достатніми не тільки для категоричного висновку, але навіть для ймовірного позитивного висновку про тотожність (а.с.4-20 том ІІ). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обєктивних підстав вважати, що підписи на вищевказаних документах належать відповідачу [PERSON], як позичальнику немає, таким чином, вказані документи мають сумнівний характер і їх неможливо вважати достовірними доказами, згідно ст.79 ЦПК України, збільшення суми кредитних зобовязань та збільшення строку кредитних зобовязань. З огляду на викладене, розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором №144/10 від 21 березня 2008 року, слід проводити без урахування змін внесених додатковою угодою №1 від 02.04.2009 р. та додатковим договором №4 від 08.10.2015 р. Крім того, процес ліквідації ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» відбувається з 20 березня 2015 року, а відповідно з цього часу не відбувається обслуговування рахунків в банку, в тому числі і кредитних, а відповідно нарахування з цього періоду комісії банку та штраф за невиплату є необґрунтованими. В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань відповідно до кредитного договору, 21 березня 2008 року між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] укладено договір поруки, який буде діяти до повного виконання зобовязань за кредитним договором (а.с.22-23 том І). Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязань, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною 2 ст. 559 ЦК України, передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимог до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Строк у таких випадках має визначатися не інакше, як за правилами ч. 1 ст. 252 ЦК України (саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах: від 21 травня 2012 року у справі № 6-68цс11; від 21 травня 2012 року у справі № 6-48цс11; від 23 травня 2012 року у справі № 6-33цс12). Відповідно до\~п.22\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~від 30\~березня 2012\~року №\~5\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~вирішенні спорів,\~що виникають\~із кредитних\~правовідносин» зазначено,\~що «відповідно\~до частини\~першої статті\~559\~ЦК України\~припинення договору\~поруки пов'язується\~зі зміною\~забезпеченого зобов'язання\~за відсутності\~згоди поручителя\~на таку\~зміну та\~за умови\~збільшення обсягу\~відповідальності поручителя.\~При цьому\~обсяг зобов'язання\~поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання». Згідно пункту 3.4. договору поруки від 21.03.2008 р., при внесенні у кредитний договір і його пролонгації, обставини, що з нього виникають, розповсюджуються на поручителя. З огляду на вищевикладене та, враховуючи те, що при стягнення заборгованості за кредитним договором суд не бере до уваги додаткові угоду та договір, якими було збільшено розмір відповідальність як відповідача так і поручителя, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом з тим, в судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та представник відповідачів за первісним позовом та позивача та третьої особи за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом визнали частково та, оскільки відповідачем [PERSON] було сплачено тіло кредиту та відсотки по кредитному договору в розмірі 32568,02 доларів США з загальної суми тіла кредиту та відсотків 35602,55 доларів США, а також комісії в розмірі 10484,50 грн. з 13549,20 грн. (а.с.58-155 том ІІ), не заперечували проти стягнення заборгованості за кредитним договором № 144/10 від 21.03.2008 р. в сумі 3034 доларів США 53 центів США та суми комісії в розмірі 3064 грн. 07 коп. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволенні позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та відмову в задоволенні в повному обсязі позову [PERSON] Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути солідарно із відповідачів на користь Держави судовий збір в розмірі 1244,40 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial