Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] на її користь 31093,62 гривень витрат, пов'язаних з утриманням відповідача та судові витрати. Відповідач [PERSON] позов не визнав повністю. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] позов пояснив суду, що позов він не визнає повністю та не погоджується сплачувати на користь позивача жодні кошти в зв'язку з таким. Статтею 53 Конституції України гарантована безоплатність освіти. Крім того в рішенні Конституційного Суду України від 04.003.2004 року №5-рп/2004 також наголошено на безоплатність вищої освіти. Ст.34 Закону України «Про вищу освіту» також не містить умов про відшкодування витрат навчальному закладу, пов'язаних із здобуттям освіти. Відповідно до ст.43 Конституції України та міжнародних норм права, які діють в Україні примусова праця заборонена. Тому ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» та Постанова Кабінету Міністрів України №992 від 22.08.1996 року суперечать даним нормам, які мають вищу юридичну силу. Також позивач не виконав умови п.2.1.6, 2.1.7 укладеного договору, а саме не повідомляв йому щорічно про розмір витрат на утримання, а також після закінчення навчання не видав нагрудний знак та відповідні грошові виплати. Також відповідно до п.7.1 договору без його згоди був замінений замовник в договорі з ГУ МВС України в Чернівецькій області на Управління МВС України на Львівській залізниці. Після завершення навчання він був ознайомлений з розміром відшкодування фактичних витрат на його підготовку у разі звільнення зі служби. Договір він був вимушений підписати вже після вступу в навчальний заклад. Також практично примусово він працював на першій посаді дільничного інспектора міліції, а згодом вимушений був перевестись управління МВС України на Львівській залізниці для роботи за спеціальністю, оскільки закінчувався термін його допусків як експерта, звідки в подальшому звільнився, так як на заробітну плату неможливо було існувати та винаймати житло, а службове житло чи принаймні гуртожиток йому ніхто не запропонував та не забезпечив житлом. В рапорті про звільнення він не зазначав причин звільнення за власним бажанням, але фактично такі причини, як відсутність житла та мізерна заробітна плата перешкоджали йому виконувати службові обов'язки, хоча він мав бажання працювати за спеціальністю і проходити службу. В ході судового засідання судом були досліджені наступні докази: копія розписка [PERSON] від 2 грудня 2007 року, копія договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ від 3 грудня 2007 року № 4-р-23, витяг з наказу Київського національного університету внутрішніх справ № 655 від 21.07.2007 року, витяг з наказу Київського національного університету внутрішніх справ № 464 від 17.06.2011 року, наказ № 43 о/с від 7 червня 2013 року Управління МВС України на Львівській залізниці, довідка про відшкодування фактичних витрат фахівця у Національній академії внутрішніх справ (навчально-наукового інституту підготовки слідчих і криміналістів) від 15.06.2011 року, довідка про розрахунок фактичних витрат, повязаних з утриманням курсанта [PERSON] за період навчання з 01.09.2007 року по 17.06.2011 року, довідка про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] від 26.04.2016 року, довідка-витрат речового майна перемінного особового складу академії за період навчання [PERSON], довідка про фактичні витрати на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносії [PERSON] від 26.04.2016 року, довідка щодо коштів витрачених на харчування курсанта факультету підготовки експертів-криміналістів [PERSON], довідки про доходи та відрахування за 2007 -2011 роки, копія статуту Національної академії внутрішніх справ, копія розпорядження Кабінету Міністрів України № 1709-р від 27.08.2010 року «По реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ». Судом встановлено, що 21.07.2007 року відповідач [PERSON] був зарахований на І курс денної форми навчання за державним замовленням на факультет кримінальної міліції Київського національного університету внутрішніх справ. 03.12.2007 року між позивачем Київським національним університетом внутрішніх справ, в подальшому реорганізованим в Національну академію внутрішніх справ, та відповідачем [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. 17.06.2011 року відповідач [PERSON] закінчив навчання та розпочав працювати в органах МВС України. 07.06.2013 року відповідно до наказу Управління МВС України на Львівській залізниці №43о/с лейтенант міліції - відповідач [PERSON] був звільнений в запас з органів внутрішніх справ згідно п. 64 ж) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114, (далі Положення) з посади старшого експерта відділу організації роботи з техніко - криміналістичного забезпечення органів внутрішніх справ Науково - дослідчного експертно-криміналістичного центру при УМВС, тобто за власним бажанням з поважних причин, оскільки пункт 64 ж) вказаного вище Положення передбачає звільнення за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків. Відповідно до п. 2.3.5 вказаного вище договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, підписаного між позивачем та відповідачем 03.12.2007 року, останній зобов'язався після закінчення навчання прибути до місця служби і відпрацювати не менше трьох років. Відповідно до п. 2.3.6 договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, особа зобов'язувалася відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 вказаного вище договору однією з підстав для відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків, тобто за пунктом 64 ж) вказаного вище Положення. Отже, між сторонами склалися договірні цивільно - правові відносини з приводу підготовки фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Згідно ст.22 Закону України «Про міліцію», чинного на час виникнення спірних правовідносин, держава гарантує працівникам міліції соціальний захист. Працівники міліції користуються пільгами при розподілі житла, встановленні квартирних телефонів, влаштуванні дітей у дошкільні заклади, вирішенні інших питань соціально-побутового забезпечення у порядку, передбаченому законодавством України. Жила площа працівникам міліції надається місцевими радами, відповідними міністерствами та відомствами у першочерговому порядку. Працівники міліції, які живуть і працюють у сільській місцевості та в селищах міського типу, і члени їх сімей, які проживають з ними, забезпечуються безплатно житлом з опаленням і освітленням за встановленими нормами, а також користуються іншими пільгами, передбаченими законодавством. Таким чином, дані норми закону вказують на правдивість тверджень відповідача про незабезпечення його житлом, необхідним для виконання ним службових обов'язків і в зв'язку з цим його звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків. Суд відхиляє доводи представника позивача та його посилання на «Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 (надалі по тексту - Порядок), як окрему підставу для відшкодування витрат на підготовку фахівця, так як всі права та обов'язки сторін були деталізовані в укладеному договорі про підготовку фахівця і сторони домовились про відшкодування фактичних витрат на підготовку відповідача лише при його звільненні з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин, а не при звільненні у всіх випадках за власним бажанням. Крім того, згідно ст. 3 Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник позивача в порушення ст.60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі або він зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на навчання в позадоговірному порядку. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що в позові Національної академії внутрішніх справ до [PERSON] слід відмовити повністю за безпідставністю. На підставі ст.526,629 ЦК України, ст. 3 «Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313,

Outcome: dismissed