Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Наприкінці лютого 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК», через свого уповноваженого представника, звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості кредитним договором, посилаючись на те, що відповідач звернулася до ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву №б/н від 21 листопада 2013 року, згідно якої отримала кредит в розмірі 0,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, та тарифами банку, складає між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого ліміту (з 21 листопада 2013 року в сумі 2800 гривень). Натомість відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти в рахунок погашення заборгованості, у зв'язку з чим станом на 06 грудня 2017 року сума заборгованості становить 117000 гривень. У зв'язку з цим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати в розмірі 1762 гривень. У судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві зазначив, що просить проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач [PERSON] грошові кошти не знімала, карткою не користувалася. Про незаконне заволодіння грошовими коштами з її кредитної картки вона дізналася 27 липня 2015 року, про що одразу повідомила АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зателефонувавши на гарячу лінію. Таким чином, оскільки грошові кошти з карткового рахунку були зняті шахрайським шляхом, то вона ніякої відповідальності за договором перед банком не несе. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 21 листопада 2013 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг, підписала заяву №б/н на отримання кредитної картки «Універсальна» з кредитним лімітом на суму 0,00 гривень (а.с.8-9). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування 27 липня 2015 року на кредитну картку відповідача було встановлено ліміт в сумі 25000 гривень (а.с.7). Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 21 листопада 2013 року заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 06 грудня 2017 року становить 117000 гривень (а.с.6). Судом встановлено, що після того, як [PERSON] зателефонувала на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк», їй порадили звернутись до найближчого відділення АТ КБ «Приватбанк», де у неї було розпаковано конверт із карткою [NUMBER] (оскільки платіжні операції з нею не виконувались та сама картка у використанні не була) та працівником позивача вказану картку було деактивовано шляхом розрізання. Натомість відповідачу було надано копії квитанцій про здійснення оплат, з яких вбачається, що 27 липня 2015 року з інтервалом у 3 хвилини з карткового рахунку відповідача було здійснено дві транзакції: 1) о 13:55 годині на суму 10050 гривень на ім'я [PERSON] та 2) о 13:58 годині на суму 14070 гривень на ім'я [PERSON] (а.с.71). Вказані події стали підставою для звернення [PERSON] до Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області з повідомленням про вчинення відносно неї злочину. Згідно копії Витягу з кримінального провадження №12015110100000994 від 06 травня 2015 року вбачається, що 27 липня 2015 року [PERSON] отримала телефонний дзвінок з номеру телефона [NUMBER], під час телефонної розмови чоловік представився представником «Приватбанк», шляхом зловживання довірою, використовуючи комп'ютерні технології заволодів грошовими коштами в сумі 24070 гривень з картки «Приватбанк» [NUMBER] на ім'я [PERSON] та грошовими коштами в сумі 700 гривень з картки «Приватбанк» [NUMBER] на ім'я [PERSON] (а.с.70). 25 лютого 2016 року представник відповідача звертався до позивача з адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію з приводу заволодіння грошовими коштами з кредитних карток [PERSON] (а.с.73), однак вказаний запит не було задоволено (а.с.75). У відповідності до ст.525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна юридичній особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. За таких обставин суд приходить до переконання, що представник позивача не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме, що шкода заподіяна майну позивача неправомірними діями відповідача, що між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина відповідача [PERSON] В матеріалах справи відсутні докази того, що органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження №12015110100000994 від 06 травня 2015 року, встановлено, що відповідач [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла незаконному використанню ідентифікуючи даних по її картковому рахунку, які дають змогу ініціювати платіжні операції і давали б підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції. Крім того, позивачем суду не надано належних доказів тому, що [PERSON] надала третім особам повний доступ до інформації про картковий рахунок та таким чином забезпечила можливість зняття відповідних коштів з карткового рахунку останньої. З огляду на вказане підстави для задоволення позову відсутні. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення від 05 січня 2018 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплатив судовий збір у розмірі 1762 гривні. Зважаючи на те, що у задоволенні пред'явленого позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed