Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Орган опіки та піклування Чугинської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], у зв'язку із невиконанням нею обов'язків по вихованню, утриманні та забезпеченні необхідними умовами життя. В суді представник позивача сільський голова Чугинської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області [PERSON] змінила позовні вимоги, просить відібрати малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у відповідачки без позбавлення її батьківських прав , залишивши з нею малолітнього [PERSON], 2016 року народження, які підтримала в повному обсязі, вказавши, що відповідачка має малолітнього сина [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], які на даний час перебувають в обласному будинку дитини №2, малолітній [PERSON], [INFO] , на даний час знаходиться з матір'ю..За час проживання на території Чугинської сільської ради відповідачка зарекомендувала себе з негативної сторони, не мала постійного місця проживання, періодично мешкаючи або за місцем реєстрації або разом з співмешканцем по [ADDRESS]. За місцем проживання дітям не створено жодних умов проживання,виховання та розвитку, повна антисанітарія, відсутня постільна білизна, чисті речі звалені в купу на підлозі рядом з брудними, посуд брудний. До життєвих обставин ставиться неадекватно,має скандальний характер, постійно провокує конфлікти з родичами та співмешканцем на побутовому грунті, у зв'язку з чим не змогла жити в одному будинку разом з матір'ю за місцем реєстрації. В полі зору служби у справах дітей Станично-Луганської РДА та Чугинськоі сільської ради перебуває з 2012 року, за весь час перебування на обліку з нею неодноразово проводилися профілактичні бесіди щодо належного виконання обов'язків по вихованню дітей, надавалися виправні терміни. Однак мати ніколи не реагувала на зауваження, поводилася агресивно, продовжувала ухилятися від виконання батьківських обов'язків, про що свідчать численні акти обстеження умов проживання дітей. За заявою матері у зв'язку із несприятливими медико-соціальними умовами, які склалися в родині відповідачки, за розпорядженням голови РДА порушено клопотання про тимчасове влаштування малолітніх [PERSON] та [PERSON] до Луганського обласного будинку дитини №2 на повне державне забезпечення, де вони на даний час і перебувають. Стан здоров'я дітей поліпшився, [PERSON] став ходити, балакати, чого не міг у віці 4 років ,проживаючи з матір'ю.. 13.03.2017 рок головою Станично-Луганської райдержадміністрації прийнято висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. На даний час умови проживання відповідачки змінилися , вона з малолітнім сином [PERSON], 2016 року народження, повернулася до своєї домівки, в будинок за місцем реєстрації, який належить її матері, [PERSON], де вони вдвох й проживають. Брат з родиною, з якими відповідачка постійно конфліктувала, виїхав на постійне місце проживання до Росії. Відповідачка змінила своє ставлення до дитини, а тому голова сільради вважає за можливе на даний час залишити сина [PERSON] з матір'ю, а двох малолітніх синів - в будинку дитини № 2 до того часу, як [PERSON] зможе в повній мірі виконувати обов'язки по вихованню дітей.13.03.2017 року Представник 3-ї особи-начальник служби у справах дітей Станично-Луганської РДА Костан І.В. . підтримала змінені позовні вимоги, оскільки вважає за необхідне для захисту інтересів дитини відібрати дітей від відповідача без позбавлення її батьківських прав зі стягненням з неї аліментів на утримання дітей. На даний час відповідачка соціальну допомогу на двох старших дітей не отримує, гроші акумулюються на рахунках дітей, які тепер знаходяться на повному державному забезпеченні. Відповідач в суді змінені позовні вимоги визнала, вказавши, що лише у зв'язку з складними сімейними обставинами не мала змоги створити належні умови для виховання, проживання та здоров'я дітей, тому сама звернулася з заявою про влаштування синів до дитячого будинку, перебуваючи в той час вагітною третім сином. Не зверталася з синами до лікарів тому, що хвилювалася за них через вибухи, які постійно бувають в Станиці Луганській, взагалі боїться виходити з дому. Їхати в інший район у неї відсутні гроші. Батько дітей їй допомагає деколи, але цієї допомоги недостатньо. На даний час вона змінила своє ставлення до дітей, проживає в будинку разом з матір'ю, яка їй допомагає. Але, маючи важке матеріальне становище, не заперечує, щоб діти проживали в дитячому будинку, через деякий час вона буде мати змогу повернути їх додому. Свідок [PERSON] пояснила в суді, що відповідачка є її рідною донькою. Їй відомо, що донька хвилюється за дітей, їздила до них в дитячий будинок, але її туди не пустили, вимагаючи дозвіл служби у справах дітей. Лікарі винні в тому, що самі не роблять щепленні дітям, не звертають уваги на стан здоров'я дітей, коли відповідачка приходить до лікарні. На даний час вони разом проживають в будинку, де відповідач створила належні умови проживання синам, є окремі ліжка, колиска, білизна. Вислухавши пояснення представника позивача, представника 3-ї особи, відповідача, свідка , дослідивши письмові матеріали справи , суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Згідно до ст. 10,11 ,60 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 1 цього Кодексу визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3,8,9, 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. В Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав.Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому, відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В суді встановлено, що [PERSON],1981 року народження, має малолітніх синів- [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO].,що підтверджується свідоцтвом про народження В суді встановлено, що маючи малолітніх дітей, відповідачка разом з співмешканцем проживала в будинку за місцем реєстрації, але у зв'язку з конфліктами з родичами, переїхали в інше місце, стали проживати по [ADDRESS], де конфлікти з співмешканцем приводили до того, що відповідачка разом з синами вночі блукала по селу, діти були брудними, голодними, вихованням дітей та їх здоров'ям вона не займалася, про що свідчить стан здоров'я як [PERSON], [INFO], так і [PERSON], [INFO]. За місцем проживання дітям не створювалося жодних умов проживання,виховання та розвитку, повна антисанітарія, відсутня постільна білизна, чисті речі звалені в купу на підлозі рядом з брудними, посуд брудний. Згідно витягу із історії розвитку [PERSON], маючи вік 4 роки,практично не розмовляє, хоча малює та розуміє мову, з якою до нього звертаються. Дитина неодноразово направлялася на консультацію до дитячого невролога, але мати відмовлялася від огляду, не виконувала режим годування та введення необхідних прикормів. Після огляду лікарі прийшли до висновку: затримка психомоторного та фізичного розвитку, уповільнення розвитку мовлення, перинатально обумовлена, гіпертрофія 1 ступеню аліментарного ґенезу. Згідно витягу із історії розвитку [PERSON], [INFO], станом на листопад 2016 року голівку утримує погано, самостійно не стоїть, не сидить. Опір на ніжки слабенький, м'язова гіпотонія. Дитина неодноразово направлялася на консультацію до дитячого невролога, але мати також відмовлялася від огляду, не виконувала режим годування та введення необхідних прикормів. Висновок лікарів: затримка психомоторного розвитку,перинатально обумовлений. Залізо дефіцитна анемія легкого ступеню. Гіпотрофія 1 ступеню аліментарного ґенезу. В полі зору служби у справах дітей Станично-Луганської РДА та Чугинськоі сільської ради перебуває з 2012 року, за весь час перебування на обліку з нею неодноразово проводилися профілактичні бесіди щодо належного виконання обов'язків по вихованню дітей, надавалися виправні терміни. Однак мати ніколи не реагувала на зауваження, поводилася агресивно, продовжувала ухилятися від виконання батьківських обов'язків, про що свідчать численні акти обстеження умов проживання дітей На підставі клопотання комісії з питань захисту прав дитини від 24.11.2016 року Розпорядженням голови Станично-Луганської РДА №300 та301 від 24.11.2016 року порушено клопотання перед департаментом охорони здоров'я Луганської облдержадміністрації про тимчасове влаштування малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до Луганського обласного будинку дитини №2 на повне державне забезпечення за заявою матері в зв'язку з несприятливими умовами, які склалися в родині. Як встановлено в суді, підставою для звернення відповідачки з заявою про влаштування дітей до дитячого будинку стало її перебування в листопаді 2016 року в лікарні за її станом здоров?'я, і неможливістю дітей влаштувати під нагляд матері. В грудні 2016 року відповідачка народжує третю дитину - сина [PERSON], за клопотанням служби у справах дітей протягом місяця знаходиться під опікою лікарів пологового будинку для безпеки здоров'ю немовля. З січня 2017 року відповідачка разом з сином та матір'ю проживає в будинку за місцем реєстрації. Органом опіки та піклування Чугинської сільської ради Станично-Луганського району неодноразово проводилися профілактичні бесіди з відповідачкою щодо обов'язків з виховання дітей, що остання ігнорувала, у зв'язку з чим 13.03.2017 року комісія з питань захисту прав дитини Станично-Луганського району звернулася з клопотанням до голови РДА про надання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей. 16.03.2017 року головою Станично-Луганської РДА прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх синів. За правилами ст.19 СК України висновок органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків ,коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позивач належними і допустимими доказами в передбаченому законом порядку довів підстави для застосування крайнього заходу до матері, як позбавлення батьківських прав станом на березнь 2017 року, між тим, суд погоджується з тим, що на даний час передчасно застосовувати крайні заходи до відповідачки у зв'язку із зміною нею свого ставлення до дітей, зокрема, до новонародженого [PERSON], який проживає разом з нею. Однак вважає за необхідне відібрати малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з подальшим їх знаходженням в обласному будинку дитини№2, оскільки на даний час є динаміка в їх розвитку на краще. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Згідно вимогам ст. 166 ч. 3 СК України при задоволенні позову відібрання дітей без позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Також підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь держави відповідно до вимог Закону України « Про судовий збір» зі змінами та доповненнями в сумі 640,00грн

Outcome: approved