Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області із позовом до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта імені Д.Ф.Мельникова» про стягнення грошових коштів належних до сплати на день звільнення. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.11.2006 року згідно до наказу 268-К від 16.11.2016 р., [PERSON] була прийнята на роботу та призначена провідною здравпункту шахти ВП «шахта ім. Д.Ф.Мельнікова» ПАТ «Лисичанськвугілля». 07.08.2019 року, згідно до наказу 648к від 07.08.2019 р., Позивач була звільнена з роботи за п. 3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку із невиконанням адміністрацією шахти законодавства про працю. Відповідно довідки 73 від 10.02.2020 р., станом на 10.02.2020 р. у Відповідача перед Позивачем, наявна заборгованість по заробітній платі в сумі 25050,76 гривень. Позивач вважає дії Відповідача незаконними, стосовно несвоєчасної сплати грошових коштів належних до сплати в день звільнення у відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства... проводиться в день звільнення. Позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат за грошовими сумами за періодами: сума боргу - 590,00 грн. (з липня 2016 р.) - середній індекс інфляції 107,3 - інфляційні втрати: 10,62+80,83+57,82+24,19 = 173,46 грн.; сума боргу - 2415,00 грн. (з грудня 2016 р.) - середній індекс інфляції 109,2 - інфляційні втрати: 330,85+236,67+99,01=666,53 грн.; сума боргу - 212,00 грн. (з січня 2017 р.) - середній індекс інфляції 109,2 - інфляційні втрати: 29,04+20,77+8,69= 58,5 грн.; сума боргу - 3220,00 грн. (з листопада 2018 р.) - середній індекс інфляції 102,6 - інфляційні втрати: 35,42+132,02= 167,44 грн.; сума боргу - 18500,00 грн. (з серпня 2019 р.) - середній індекс інфляції 101,16 - інфляційні втрати: 214,6 грн. Загальна сума інфляційних втрат за сумою боргу - 1280,53 грн. Унаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання, кредитор дістає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Постанова ВСУ від 26.04.2017 № 3-1522гс16. Позивач вважає запотрібним здійснити розрахунок 3% річних за сумами заборгованості виходячи з наступного розрахунку. Борг 3% за несвоєчасно виплачену суму матеріальної допомоги з грудня 2016 р. в сумі 2415,00 грн. - 217,35 грн. Борг 3% за несвоєчасно виплачену суму матеріальної допомоги з листопада 2018 р. в сумі 3220,00 грн. - 112,7 грн. Борг 3% за несвоєчасно виплаченої суми вихідної допомоги з серпня 2019 р. в сумі 18500,00 грн. - 226,92 грн. Загальна сума 3 % річних на суму боргу за періодами - 556,97 грн. Також Позивач зазначає, що за період роботи на підприємстві Відповідача, у неї утворилась заборгованість щодо відшкодування коштів за підзвітом в розмірі 16116,89 грн., Відповідно до ст. 237-1 ЮпП України, власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі ст. 237-1 КЗпП України, Позивач заявляє вимоги до Відповідача щодо компенсації моральної шкоди, завданої їй за наслідками несвоєчасного розрахунку при звільненні, за наслідками отримання душевних страждань щодо неможливості в повному обсязі забезпечити можливість за рахунок зароблених коштів придбати ліки та забезпечити можливість, перебуваючи на пенсії накопичувати кошти для подальшого проживання в період формування заборгованості. Таким чином постійний пошук коштів, безгрошів`я, незадоволення своїх базових потреб в повному обсязі, завдавало Позивачу багато душевних страждань та принижувала її гідність, оскільки вона перебуваючи в статусі пенсіонера вимушена була додатково працювати, задля забезпечення свого життя. Розмір завданої Відповідачем моральної шкоди, Позивач для себе оцінює в сумі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривен. Таким чином загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем склала розмір - 25050,76 + 1280,53 + 556,97 + 2500,00 = 29388,26 грн. Що стосується строків звернення Позивача до суду із вимогою про стягнення заборгованості із заробітн Позивач зазначає, що за його розрахунками розмір середньої заробітної плати належної до сплати Позивачу в наслідок несвоєчасної виплати заробітної плати та інших виплат на день звільнення , складає суму 69277,51 грн., яка розрахована за наступною формулою: Розмір середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів за весь час несвоєчасного розрахунку по заробітній платі. Період несвоєчасного розрахунку (07.08.2019 р. - 23.03.2020 р.) - 184 дня*376,51 грн. = 69277,51 грн. На підставі викладеного просила суд стягнути з Відповідача на користь Позивача грошову суму в розмірі 117282,99 грн. (сто сімнадцять тисяч двісті вісімдесят дві грн. 99 коп.), яка складається з 29388,26 (двадцять дев`ять тисяч триста вісімдесят вісім грн. 26 коп.) грн. заборгованість по заробітній платі, інфляційних втрат, 3% річних за час несвоєчасного розрахунку при звільненні; 16116,89 (шістнадцять тисяч сто шістнадцять грн. 89 коп.) грн. невідшкодовані суми за підзвітом; 69277,84 (шістдесят дев`ять тисяч двісті сімдесят сім грн. 84 коп.) грн. середній заробіток за час несвоєчасного розрахунку при звільненні; 2500,00 (дві тисячі п`ятсот грн.) грн. - моральна шкода. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 08.04.2020 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/2180/20 було відкрито провадження у цій цивільній справі. 10.06.2020 року представником відповідача наданий відзив на позовну заяву. 28.07.2020 року позивачем надана заява про збільшення позовних вимог. 04.08.2020 року позивачем надане письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника. 04.08.2020 року представником відповідача надане письмове клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що у позивача наявна заборгованість по заробітній платі, а також із позивачем несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 28.07.2020 року підтримала збільшені позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 28.07.2020 року підтримав збільшені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити збільшені позовні вимоги. Представник відповідача Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» Міністерства енергетики України в особі Відокремленого підрозділу «Шахта імені Д.Ф.Мельникова» Скакун Г.О. в судовому засіданні 28.07.2020 року позовні вимоги визнав частково, проти задоволення збільшених позовних вимог заперечував. Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин. Фактичні обставини справи, встановлені судом Згідно з трудовою книжкою, заповненою 02.08.1968 року, на підставі наказу № 648К від 07.08.2019 року, [PERSON] , 1949 року народження, звільнена за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем та 07.08.2019 звільнена. Згідно з довідкою № 73 від 10.02.2019 р., яка видана Публічним акціонерним товариством «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта імені Д.Ф.Мельникова» [PERSON] , заборгованість із заробітної плати на 10.02.2020 року складає разом 25050,76 грн. яка включає: липень 2016 р. лікарняні за рахунок підприємства - 590,00 грн., грудень 2016 р. матеріальна допомога - 2415,00 грн., січень 2017 р. лікарняні за рахунок підприємства - 212,00 грн., листопад 2018 р. матеріальна допомога - 3220,00 грн., серпень 2019 р.; серпень 2019 р. вихідна допомога у зв`язку з порушенням власником умов колективного договору - 18500,00 грн.; листопад 2019 р. компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати - 113,76 грн. Згідно з довідкою № 74 від 10.02.2020 р., яка видана Публічним акціонерним товариством «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта імені Д.Ф.Мельникова», заборгованість [PERSON] без нарахувань складає 376,51 грн. Згідно з довідками № 220 від 10.02.2020 р. та № 770 від 31.07.2020 року, яка видана Публічним акціонерним товариством «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта імені Д.Ф.Мельникова», заборгованість [PERSON] станом на 10.02.2020 р. та станом на 30.07.2020 року за підзвітом 16116,89 грн. Згідно з табелем обліку робочого часу за липень 2019 року [PERSON] відпрацювала 21 день. Згідно з табелем обліку робочого часу за червень 2019 року [PERSON] відпрацювала 23 дня. Згідно з довідкою № 97 від 04.08.2020 року, яка видана Публічним акціонерним товариством «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта імені Д.Ф.Мельникова» [PERSON] , заборгованість станом на 30.07.2020 року із виплати заробітної плати складає 24937,00 грн. Мотивувальна частина Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою № 97 від 04.08.2020 р. заборгованість із заробітної плати на 30.07.2020 року складає 24937,00 грн. Згідно з довідкою № 770 від 31.07.2020 р. заборгованість за невідшкодовані суми за підзвітом станом на 30.07.2020 року складає 16116,89 грн. Згідно з довідкою № 74 від 10.02.2020 р. середньоденний заробіток складає 376,51 грн.. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 08.08.2020 року по 04.08.2020 року, тобто за 245 робочих дня (з 08.08.2019 року по 04.08.2020 рік було 245 робочих днів) становить 92244 грн. 95 коп. (376,51 грн. х 245 дні). За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта імені Д.Ф.Мельникова» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 25050,729388,26 грн., заборгованості за невідшкодовані суми за підзвітом в сумі 16116,89 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 117094,61 грн., підлягають у задоволенню частково, а саме: заробітної плати в розмірі 24937,00 грн., невідшкодовані суми за підзвітом в розмірі 16116,89 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 92244,95 грн. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок несплати заробітної плати, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральну шкоду позивач обґрунтовує, тим, що внаслідок тривалої несплати заробітної плати, вона знаходилась в постійному пошуку коштів для проживання, харчування, та утримання родини. Душевні страждання виразились у побоюванні щодо нормального існування, приниження гідності, психологічних стражданнях. Однак позивач відповідно до ст. 76 ЦПК України, не надав до суду достатніх належних доказів, підтверджуючих дані про спричинення йому моральної шкоди з боку відповідача. Тому в частині стягнення моральної шкоди позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалою Лисичанського міського суду від 08.04.2020 позивачу [PERSON] було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 136 ЦПК України судові витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 зі змінами та доповненнями, передбачено, що у разі якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України. Приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 136, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1332,99 грн., а судовий збір в сумі 293,00 грн. віднести за рахунок держави. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial