Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Одеська міська рада звернулось в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просить суд визнати за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру загальною площею 51,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] .; витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради квартиру [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь Одеської міської ради судовий збір у розмірі 23 678 гривень. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що квартира [ADDRESS] є власністю територіальної громади міста Одеси та вибула з володіння власника поза його волею на підставі біржового договору купівлі-продажу від 10.06.1999 року, який є неукладеним та не породжує будь-яких прав та обов`язків для сторін договору. Представник позивача Одеської міської ради надала заяву в якій підтримала позовні вимоги, просить суд їх задовольнити, справу розглянути без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання на повторний виклик до суду не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскров О.В., в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 13.09.2017 року державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим Олегом Вікторовичем прийнято рішення (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 37109636, про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.06.1999 року, укладеного на Регіональній універсальній біржі «Александер-Н» між [PERSON] та [PERSON] . Малиновським ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області зареєстроване кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12017160470002139 від 25.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме, заволодіння невстановленими особами квартирою [ADDRESS] . Із протоколу допиту [PERSON] від 19.10.2017 року вбачається, що вищевказаний договір купівлі-продажу від 10.06.1999 року він не підписував, з [PERSON] не знайомий. Згідно листа КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради від 17.10.2017 року № 531/01.09 станом на 13.10.2017 року квартира [ADDRESS] не приватизована. Відповідно листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 20.10.2017 року № 6764-05/2240 станом на 31.12.2012 року право власності на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений та зареєстрований на товарній біржі 10.06.1999 року, не набув чинності, оскільки не був нотаріально посвідчений, а тому в силу положень ст. 640 ЦК України вважається неукладеним та таким, що не породжує будь-яких прав та обов`язків для сторін договору. Частинами третьою та четвертою статті 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно з частиною першою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. З огляду на положення пункту п`ятого Прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводилась комунальними підприємствами БТІ на підставі Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.98 року, та Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5. Відповідно до п. 1.6 вищевказаної Інструкції № 121 від 09.06.98 року державна реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Оскільки на момент укладання на Регіональній універсальній біржі «Александер-Н» договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.06.1999 року законодавством України була передбачена обов`язкова реєстрація речових права на нерухоме майно, яка не була проведена сторонами договору, право власності на спірну квартиру за цим договором у [PERSON] не виникло, а також не визнано дійсним у судовому порядку відповідно до п. 1 ч. 3 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 330 ЦК України передбачено, що, якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Однією з підстав, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 26 постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. За таких обставин суд вважає можливим витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.06.1999 року, нібито укладений на Регіональній універсальній біржі «Александер-Н», не був нотаріально посвідчений та не був зареєстрований в ОМБТІ та РОН, вказаний документ не відповідає заявленим правам, а тому не може бути законною підставою для внесення даних до реєстру прав власності. Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» містить роз`яснення стосовно того, що рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Таким чином, у зв`язку з задоволенням позовних вимог про витребування з незаконного володіння [PERSON] на користь територіальної громади міста Одеси квартири, підлягає скасуванню попередня реєстрація права власності на майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved