Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» звернулося із позовом до відповідачів, в якому просило стягнути із них солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 38 962,18 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.06.2006 року, складає 311 424,71 грн., та судовий збір у розмірі 3 114,25 грн. Позивач посилався на те, що 29.04.2004 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8/2004/840-МК/74, відповідно до якого банк надав відповідачу кредитну лінію у розмірі 15 000 доларів США в порядку та на умовах, визначених договором. Сума кожного траншу, терміни його повернення, процентна ставка по ньому, а також інші умови, що можуть виникнути протягом дії даного договору, обумовлюються окремими додатковими угодами до даного договору, що є його невід'ємною частиною (п.1.4 Кредитного договору). Протягом дії кредитного договору між сторонами укладалися додаткові угоди про надання позичальнику траншів. 13.06.2006 року було укладено додаткову угоду № 6 до договору кредитної лінії №8/2004/840-МК/74, відповідно до умов якої позичальнику видано транш у розмірі 20 000 доларів США за процентною ставкою 16% річних по терміновому кредиту, і 25% річних по простроченому кредиту. Позивач виконав всі умови підписаного договору, а відповідач, в порушення умов договору, не виконував умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановленні кредитним договором терміни, в результаті чого станом на 16.08.2013 року виникла заборгованість у розмірі 38 962,18 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.06.2006 року еквівалентно 311 424,71 грн., яка складалася із: заборгованості по кредиту у розмірі 17 049,51 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.06.2006 року, складало 136 276,74 грн., заборгованості по процентах у розмірі 15 557,44 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.06.2006 року, складало 124 350,62 грн., пені у розмірі 1 569,80 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.06.2006 року, складало 12 547,41 грн., штрафу у розмірі 4 785,43 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.06.2006 року, складало 38 249,94 грн. Крім того, 29.04.2004 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого остання поручилася перед банком за виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору. Посилаючись на вимоги ч.2 ст. 554 ЦК України щодо солідарного обов'язку за виконання умов кредитного договору, ПАТ КБ «Надра» просив стягнути з позичальника і поручителів заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково. Стягнуто солідарно із [PERSON], [PERSON], на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/2004/840-МК/74 від 29.04.2004 року у розмірі 33 106,95 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.06.2006 року (1 долар США дорівнює 7,993 грн.), еквівалентно 264 623,85 грн., яка складається із: заборгованості за сумою кредиту у розмірі 17 049,51 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.06.2006 року, еквівалентно 136 276,74 грн., заборгованості по процентах у розмірі 15 557,44 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.06.2006 року, еквівалентно 124 350,62 грн., пені у розмірі 500 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.06.2006 року, еквівалентно 3 996,5 грн., а також пропорційно із кожного судовий збір у розмірі 2 646,24 грн., а всього на суму 267 270 (двісті шістдесят сім тисяч двісті сімдесят) гривень 09 копійок. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. В апеляційній скарзі відповідачка ставить питання про скасування судового рішення та відмову у позові в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а також не врахування обставин у справі. ПАТ КБ «Надра» та відповідач [PERSON] рішення суду першої інстанції не оскаржили. Перевіривши матеріалі справи та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції частково скасувати із наступних підстав. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що згідно кредитного договору № 8/2004/840-МК/74 від 29.04.2004 року ВАТ КБ «Надра» надав [PERSON] кредитну лінію у розмірі 15 000 доларів США в порядку та на умовах, визначених договором. Сума кожного траншу, терміни його повернення, процентна ставка по ньому, а також інші умови, що можуть виникнути протягом дії даного договору, обумовлюються окремими додатковими угодами до даного договору, що є його невід'ємною частиною (п.1.4 Кредитного договору). Протягом дії кредитного договору між сторонами укладалися додаткові угоди про надання позичальнику траншів. 13.06.2006 року було укладено додаткову угоду № 6 до договору кредитної лінії №8/2004/840-МК/74, відповідно до умов якої позичальнику видано транш у розмірі 20 000 доларів США за процентною ставкою 16% річних по терміновому кредиту, і 25% річних по простроченому кредиту. Суду надано також графік погашення кредиту. Факт отримання коштів підтверджується заявою на видачу готівки від 13.06.2006 року. Судом встановлено, що 29.04.2004 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого остання поручилася перед банком за виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору. До вказаних правовідносин суд застосував положення ст. 526, ч.2 ст. 554, ч.1 ст.1054 ЦК України, та зазначив, що ВАТ КБ «Надра» зі своєї сторони виконало умови взятого на себе зобов'язання і надало [PERSON], кредит у зазначеному розмірі. Разом із тим, в порушення умов договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого за ним станом на 16.08.2013 року виникла заборгованість у розмірі 38 962,18 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 311 424,71 грн., яка складається із: заборгованості за сумою кредиту у розмірі 17 049,51 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 136 276,74 грн., заборгованості по процентам у розмірі 15 557,44 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 124 350,62 грн., пені у розмірі 1 569,8 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 12 547,41 грн., штрафу у розмірі 4 785,43 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 38 249,94 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.11-12). Врахувавши вимоги ст. 610, ч. 1 ст. 611, ст. 625 ЦК України суд зазначив, що посилання відповідачів на те, що вони пережили душевні страждання у зв'язку зі втратою сина не є підставою для звільнення від виконання зобов'язань. Також суд вказав, що посилання відповідачів на те, що вони погашали заборгованість за кредитним договором, спростовується наданими суду доказами, а саме, розрахунком заборгованості, копіями квитанцій, з яких вбачається, що позичальник сплачував кошти на погашення кредитної заборгованості не вчасно і не в повному обсязі. Разом із тим, суд вважав необґрунтованим нарахування штрафу у розмірі 4 785,43 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 38 249,94 грн., посилаючись на вимоги ст. 61 Конституції України, ст. 549,589 ЦК України, положення пунктів 8.1., 8.2, 8.3 кредитного договору, та зазначив, що умовами кредитного договору передбачена цивільно-правова відповідальність за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом (п.8.3. кредитного договору), в той час, як за це порушення передбачена відповідальність, передбачена п.8.1., 8.2. кредитного договору. Отже позивач фактично просить стягнути як пеню, так і штраф за одне і те ж порушення умов договору. А тому у стягненні заборгованості у вигляді штрафу у розмірі 4 785,43 доларів США суд відмовив. Крім того, суд вважав за можливе зменшити на підставі ч.3 ст.551 ЦК України пеню, стягнути її із відповідачів у розмірі 500 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 3 996,5 грн., оскільки відповідачі хоча і не вчасно, і не в повному обсязі погашали кредиту заборгованість; пеня нарахована у значному розмірі по відношенню до загальної суми заборгованості; а також врахувавши скрутне матеріальне становище відповідачів, які є пенсіонерами. Тому суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, але задовольнив його частково, з відповідачів солідарно на користь позивача стягнув суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 33 106,95 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 264 623,85 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, із відповідачів стягнуто на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до задоволених вимог, а саме сплачений судовий збір у розмірі 2 646,24 грн. Але із висновками суду першої інстанції в частині покладення обов'язку погашення заборгованості на поручителя [PERSON] погодитись не можна, оскільки вони зроблені судом із неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи згідно кредитного договору № 8/2004/840-МК/74 від 29.04.2004 року ВАТ КБ «Надра» надав [PERSON] кредитну лінію у розмірі 15 000 доларів США на строк до 20 квітня 2006 року зі сплатою 15 відсотків річних. На виконання умов цього договору, 29.04.2004 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено також договір поруки, відповідно до якого остання поручилася перед банком за виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору. Пунктом 4.2 договору поруки передбачено, що строк та умови виконання цього договору можуть бути переглянуті сторонами лише з їх письмової згоди. В наступному 13.06.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 6 до договору кредитної лінії №8/2004/840-МК/74 від 29.04.2004 року, відповідно до умов якої позичальнику видано транш у розмірі 20 000 доларів США на строк до 20 червня 2008 року за процентною ставкою 16% річних по терміновому кредиту, і 25% річних по простроченому кредиту. За цією додатковою угодою від 13.06.2006 року [PERSON] не була поручителем, та із нею інший договір поруки не укладався. Отже зміни умов основного зобов'язання були здійснені без згоди поручителя, та призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, оскільки збільшилися сума кредиту, розмір процентної ставки за користування кредитом, а також період, за який нараховуються проценти за користування грошовими коштами. Підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін. Таким чином, ці обставини є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч.1 ст.559 ЦК України, а також і умов 4.2 договору поруки, і як наслідок тягнуть за собою відмову задоволенні позову до поручителя. Тому відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати належить стягнути у повному обсязі із відповідача [PERSON] у розмірі 2646,24 грн. Не можуть бути підставою для скасування рішення суду в іншій частині доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував виплату відповідачами у повному обсязі отриманого кредиту, та не врахував наданих відповідачами квитанцій, також сплив термін позовної давності по кредиту. Як вбачається із наданих банком розрахунку та виписки із рахунку (а.с.11-12,138-140) відповідач [PERSON] погашав щомісячно, частково у різних сумах заборгованість по кредитному договору, а останній платіж ним здійснено у січні 2013 року на суму 300 доларів США, що співпадає і з наданими відповідачем копіями квитанцій (а.с.66-136), які суд першої інстанції врахував, визначаючи розмір заборгованості по кредиту. При розгляді справи у суді першої інстанції відповідачі, у своїх запереченнях не ставили питання про застосування позовної давності ні до яких вимог позивача. [PERSON] погашав щомісячно, частково заборгованість по кредитному договору, останній платіж ним здійснено 03 січня 2013 року на суму 300 доларів США, тобто мало місце переривання перебігу позовної давності. Позивач звернувся до суду із позовом у вересні 2013 року. За таких обставин відсутні підстави для висновку про сплив позовної давності, як і підстави для її застосування, відповідно до вимог ст.264, ч.3 ст.267 ЦК України. Підставою для застосування позовної давності у суді апеляційної інстанції не може бути юридична необізнаність відповідачів. Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції повністю не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування судового рішення наявні лише в частині відповідальності поручителя.

Outcome: partial