Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» в особі уповноваженого представника Сафіра Ф.О. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В підтвердження позовних вимог, представник позивача зазначив, що між сторонами спору 28.07.2008 року було укладено кредитний договір № MKAWGA00000188, терміном дії до 28.07.2018 року, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 26918,61 доларів США, які зобов'язувалася повернути на умовах визначених договором. Оскільки [PERSON] не виконала зобов'язання за вказаним договором та не надала своєчасно кредитору кошти для погашення заборгованості за договором, відсотками, комісіями, а також іншими витратами відповідно до договору, позивач звернувся до суду з вимогою про примусове стягнення боргу у розмірі 20188,06 дол. США, який складається із: 17698,24 дол. США заборгованості за кредитом; 1084,98 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом; 228,95 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом; 204,15 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафів у сумі: 10,93 дол. США фіксована частина та 960,82 дол. США процентна складова. Боргові зобов'язання відповідача перед ПАТ КБ «Приват Банк» відображені у розрахунку заборгованості доданому до матеріалів позовної заяви. В судове засідання представник позивача повторно не з'явився, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. У процесі розгляду справи, судом визнавалась явка позивача обов'язковою, для дачі пояснень щодо обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, однак виклики до суду позивачем проігноровані. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. У наданих суду письмових запереченнях, представник відповідача зазначив, що наявному в матеріалах справи розрахунку заборгованості містяться ряд неточностей та математичних помилок, що має на меті стягнення із позичальника необґрунтованих та не передбачених умовами кредитного договору сум коштів, окрім того, як стверджує представник відповідача, позивачем безпідставно при зверненні до суду не враховано суму коштів у розмірі 500,00 дол. США, яку позичальник вніс на рахунок кредитора 24 квітня 2015 року, до дня звернення до суду із зазначеним позовом, що є підставою для часткового задоволення позову. До письмових пояснень додано копію квитанції банку на суму 500,00 дол. США від 24.04.2015р. із призначенням платежу: надходження готівки в погашення кредиту, платник: [PERSON]. На підставі положень ч.2 ст.169 ЦПК України, суд ухвалює рішення у даній справі за відсутності представників сторін на підставі наявних у справі доказів та письмових пояснень. Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які представник позивача посилався, як на підставу заявлених вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, надавши правову оцінку запереченням та доказам представника відповідача, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки визначені договором. В ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит), а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами спору було укладено кредитний договір на споживчі цілі № MKAWGA00000188 від 28.07.2008р. (п.8.7. договору) терміном дії по 28.07.2018р. (п.8.1. договору). За умовами вказаного договору (п.8.1.) банк надає позичальникові у кредит кошти у розмірі 26918,61 дол. США з наступною метою: 23983,51 дол. США на споживчі цілі, з них 23000,00 дол. США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 690,00 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 172,96 дол. США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту; 120,55 дол. США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту; а також у розмірі 2935,10 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених в п.2.1.3., 2.2.7. цього договору. Невід'ємними частинами вказаного кредитного договору є Додаток №1 (загальна вартість кредиту) та Додаток №2 (графік погашення кредиту). Факт укладення договору та отримання відповідачем у кредит коштів сторонами визнається та не оспорюється. Вважаючи, що відповідач (позичальник) не належним чином виконує умови цього договору, позивач на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, звернувся до суду, позовні вимоги обґрунтовані розрахунком заборгованості. Надаючи правову оцінку наявним у справі доказам, які мають істотне значення для справи, зокрема розрахунку заборгованості та кредитному договору, з урахуванням самостійно визначеного позивачем предмету позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 17698,24 дол. США та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1084,98 дол. США. Як вбачається із розрахунку позовних вимог, заборгованість за кредитом є сумою відомостей розрахунку «сальдо поточне» та «сальдо прострочене», заборгованість по процентам визначена у відомостях «заг. заборг.% (накопич.)». Відповідно до п.3.1. договору за користування кредитом у період із дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту, позичальник, щомісяця в період сплати, сплачує відсотки в розмірі визначеному в п.8.1. договору. В п.8.1. договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує відсотки у розмірі 1,25% щомісяця на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.7.2. договору. Згідно із ч.3 ст.213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Системний аналіз умов договору, що встановлюють відсотки за користування кредитними коштами (п.8.1. договору) та розрахунку заборгованості, дає підстави для висновку, що узгоджений між сторонами спору відсоток за користування кредитними коштами встановлено у розмірі 15% річних (1,25% на місяць), виходячи саме із вказаної процентної ставки представником позивача заявлені вимоги до суду, що визнається судом таким, що відповідає укладеному між позивачем та відповідачем кредитному договору. Разом з тим, суд визнає помилковим визначення заборгованості за тілом кредиту та відповідними відсотками, що зазначені у розрахунку заборгованості. Як встановлено судом та вбачається із розрахунку заборгованості, 10 квітня 2011 року позивачем збільшено поточне сальдо заборгованості по тілу кредиту на суму 3827,92 дол. США. Вказані обставини підтверджуються різницею між попереднім розрахунковим періодом - 04 квітня 2011 року, оскільки заборгованість позичальника на вказану дату становила 21539,15 дол. США, в той же час, заборгованість позичальника за тілом кредиту за станом на наступну дату - 10 квітня 2011 року, визначена у розмірі 25367,07 дол. США. Обставин та доказів, які б підтверджували правомірність зазначених дій кредитора, матеріали справи не містять. З розрахунку також вбачається, що виходячи із безпідставно збільшеної заборгованості на суму 3827,92 дол. США за тілом кредиту, позивачем розраховувались відсотки у розмірі 15% річних (1,25% на місяць). За цих обставин, суд констатує, що розрахунок заборгованості відповідача перед ПАТ КБ «Приват Банк» містить помилки та неточності, що дає підстави для висновку про необхідність зменшення заявлених до стягнення коштів на суму 6124,67 дол. США, з яких 3827,92 дол. США збільшеного без належних правових підстав тіла кредиту у квітні 2011 року та 2296,75 дол. США 15% річних на вказану суму розраховану за період із 11 квітня 2011 року по 14 квітня 2015 року. Окрім того, врахуванню при прийнятті рішення по суті заявлених позовних вимог підлягає сплачена відповідачем 24 квітня 2015 року сума коштів у розмірі 500,00 дол. США. Таким чином обґрунтований розмір заборгованості відповідача за кредитом та процентами становить суму 11073,57 дол. США. Щодо стягнення заборгованості з комісії у розмірі 228,95 дол. США, у т.ч. простроченої комісії в сумі 171,77 дол. США: Відповідно до п.п.2.2.2. та 2.2.3 укладеного між сторонами спору кредитного договору, позичальник (відповідач) зобов'язувався сплатити відсотки та винагороди кредитору у порядку та на умовах передбачених договором. В п.3.2. договору сторони дійшли згоди, що сплачені в рахунок погашення кредиту кошти, можуть направлятися в рахунок погашення простроченої комісії та комісії у випадку її щомісячної сплати згідно із п.8.1. даного договору. Судом встановлено, що Розділ 8 (особливі умови) та п.8.1. договору зокрема, не містять положень про сплату позичальником будь-яких комісій, розмір таких комісій не встановлений і іншими умовами договору. За цих обставин в частині позовних вимог щодо стягнення комісії (у т.ч. і простроченої комісії) у розмірі 228,95 дол.США слід відмовити, оскільки сплата позичальником комісій за користування кредитними коштами умовами кредитного договору № MKAWGA00000188 не передбачена, окрім того, вимога про стягнення з відповідача таких коштів суперечить приписам п.4 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких кредитору за договором споживчого кредиту забороняється вимагати до сплати суми, які прямо не передбачені умовами кредитного договору. Щодо стягнення пені у розмірі 204,15 дол. США за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором: За змістом п.5.1. кредитного договору № MKAWGA00000188 у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який визначений в п.8.4. договору за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Визначений в п.8.4. кредитного договору розмір пені за порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором становить 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше однієї гривні. Із розрахунку заборгованості відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що пеня за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань нараховувалась виходячи із ставки 0,15% за кожен день прострочення, що відповідає умовам п.8.4. укладеного між сторонами договору. Разом з тим, нарахування пені в доларах США, не відповідає умовам п.5.4. договору, відповідно до яких пеня нараховується в гривні по курсу НБУ на день сплати. За цих обставин, стягненню з відповідача на користь кредитора підлягає пеня у розмірі 4393,30 грн., що є еквівалентом нарахованої позивачем пені за офіційним курсом НБУ на день ухвалення судом рішення. Щодо стягнення штрафів у сумі 971,75 дол. США, з яких 10,93 дол. США фіксована частина та 960,82 дол. США процентна складова: Відповідно до п.5.3. кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. та 5% від суми позову. Згідно із ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Розмір неустойки може бути зменшено судом за наявності обставин, що мають істотне значення - ч.3 ст.551 цього ж Кодексу. Судом встановлено, що обґрунтований розмір заборгованості відповідача за кредитним договором (без урахування пені) становить 11073,57 дол. США. За цих обставин, штрафні санкції, які підлягають стягненню з відповідача відповідно до умов договору становлять суму 553,68 дол. США (5% від суми позову - процентна складова) та 250 грн. (фіксована частина). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, таким чином, доводи представника відповідача про необхідність повного скасування штрафу у зв'язку із відсутністю його належного розрахунку підлягають відхиленню, як такі, що суперечать кредитному договору, умови якого погоджені сторонами. Суд також приймає до уваги, що в п.3.2. Рішення Конституційного суду України від 10.11.2011р. у справі №1-26/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) передбачено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин - споживача кредитних послуг, а також фактичну а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи договору. Це здійснюється через особливий порядок укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілом відповідальності між сторонами договору. Кредитору за договором споживчого кредиту заборонено вимагати суми та кошти, що не встановлені договором кредиту - п.4 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». За змістом ст.ст.15,16 ЦК України, суд може захистити порушені, невизнані або оспорювані права та інтереси у спосіб передбачений договором або законом. У відповідності до вимог ст.ст.10,59,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у розгляді справи, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд оцінює докази у їх сукупності,

Outcome: partial