Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Орган опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації звернувся в суд в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] Реєстрація народження двох дітей проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (зі слів матері). З 2012 року позивач здійснює контроль за виконанням відповідачами батьківських обов`язків. Внаслідок зловживання алкоголем, відсутністю належним умов проживання [PERSON] в 2013 році було позбавлено батьківських прав відносно старшого сина [PERSON] , але у 2016 році в результаті певного поліпшення ситуації у сім`ї, батьківські права було поновлено. Однак у листопаді 2017 року сім`ю було взято під соціальний супровід, після чого працівники позивача постійно навідувались до відповідачів, майже щоразу виявляли незадовільні умови проживання, бруд, антисанітарію, мізерні запаси продуктів харчування для дітей, діти неохайні, не миті, у брудному зношеному одязі. На зауваження відповідачі реагували агресивно. Тому, просять суд відібрати малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав, передати малолітніх дітей Ківерцівській районній державній адміністрації Волинської області, як органу опіки та піклування, для вирішення питання їх подальшого влаштування та стягувати з [PERSON] , [INFO] , ІНПП: [NUMBER] , та [PERSON] з кожного аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 (одна тисяча ) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину до виповнення ними повноліття, щомісяця, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову, тобто з 11 квітня 2019 року. Представник позивача Дейна О.В. в судовому засіданні просила суд позовні вимоги задоволити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала, зазначила, що дітям створено усі необхідні умови, антисанітарія у зв`язку з тим, що вона змушена шукати підзаробітку, так як діти потребують значних матеріальних витрат, працює, тому вдома прибирати часу немає, категорично заперечує щодо відібрання дітей у неї. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи у його відсутності, відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Заслухавши учасників судового розгляду, проаналізувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 25.09.2018 року, [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 13.09.2017 року, [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 30.05.2013 року (а.с. 10-12) їх матір`ю зазначено [PERSON] , батьком [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відповідно (а.с.10). Відповідно до висновку Ківерцівської районної державної адміністрації № 18/02-18 від 09.04.2019 року про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав - відібрання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у батьків [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам дітей (а.с. 4-5). Відповідачів неодноразово попереджали про необхідність забезпечення дітям необхідних умов для проживання, виховання, однак проведені профілактичні бесіди позитивного результату не дали, відповідно до актів обстеження умов проживання в будинку постійна антисанітарія, діти не забезпечені ні одягом, ні їжею (а.с. 13-35, 45, 46, 71-74). При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. З показів свідка [PERSON] , а також актів обстеження умов проживання, наявних в матеріалах справи вбачається, що відповідачі вихованням дітей не займаються, не спроможні забезпечити їм належні умови проживання, не забезпечують їх елементарними необхідними засоби гігієни, харчування, одягу, для старшого сина не створено умов для навчання. Крім того, як передбачено ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вищевикладене є підставою для відібрання дітей у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав, а також стягнення з них аліментів на утримання дітей. Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Оскільки позов підлягає до задоволення, то судові витрати, слід стягнути з відповідачів в дохід держави. На підставі ст. ст. 150, 155, 164 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 «Конвенції про права дитини»,

Outcome: approved