Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення лікарняного за рахунок підприємства при звільнені. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, з 15.11.2011 року позивач був прийнятий на роботу до відокремленого підрозділу «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля», в якості підземного гірника з ремонту гірничих виробок 3 розряду з повним робочим днем під землею. 05.07.2018 року, він звільнився з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. В процесі роботи на Відокремленому підрозділі «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля», а саме починаючи з 01 грудня 2015 року боржник почав несвоєчасно сплачувати заробітну плату, в наслідок чого на момент звільнення позивача з підприємства перед ним виникла заборгованість по заробітній платі. Згідно з довідки №84 від 09.06.2020 року, яка була надана відповідачем по справі вбачається, що заборгованість по заробітній платі, яка не входить до фонду оплати праці на день звільнення позивача, складається із не виплаченого лікарняного за рахунок підприємтсва, всього на суму 6012 грн. 97 коп. 02.06.2020 року суддею Лисичанського міського суду [PERSON] була винесена ухвала по справі №415/3644/20, відповідно до якої позивачу було відмовлено у видачі судового наказу в частині стягнення з боржника нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яка не входить до фонду оплати праці, а саме нараховано, але не виплаченої допомоги з тимчасової непрацездатності (лікарняного) у сумі 6012 грн. 97 коп., та роз`яснено, що заявник має право звернутися до суду з тими самими вимогами у позовному порядку. Відносно стягнення з боржника середнього заробітку за час затримки розрахунку, Лисичанським міським судом був винесений відповідний судовий наказ. Добровільно відповідач відмовляється сплачувати позивачу існуючу заборгованість по заробітній платі посилаючись на відсутність коштів. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на його користь нараховані, але не виплачені лікарняні за рахунок підприємства при звільненні, які не входять до фонду оплати праці, у сумі 6012 грн. 97 коп. та суму сплаченого судового збору. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 12.06.2020 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/3820/20 було відкрито провадження у цій цивільній справі. 04.08.2020 року відповідачем надано письмове клопотання, в якому просить справу розглядати без участі його представника, позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. 25.09.2020 року позивачем надане письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що у позивача наявна заборгованість по заробітній платі, яка не входить до фонду оплати праці, а саме лікарняного за рахунок підприємства, а також із позивачем несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду письмове клопотання, в якому просив суд задовольнити позов у повному обсязі та розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду письмове клопотання, в якому просив справу розглядати без його участі, позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. У зв`язку з розглядом подання без участі осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Згідно з трудовою книжкою [NUMBER] , заповненою 18.07.1988 року, на підставі наказу №596К від 05.07.2018 року, [PERSON] , 1968 року народження, звільнений на пенсію за віком згідно ст. 38 КЗпП України. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та 05.07.2018 звільнений. Згідно з довідкою № 84 від 09.06.2020 р., яка видана Публічним акціонерним товариством «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта імені Д.Ф.Мельникова» [PERSON] про те, що станом на 26.05.2020 р. заборгованість по заробітній платі складає - лікарняні за рахунок підприємства 6012,97 грн. Мотивувальна частина Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою № 84 від 09.06.2020 р. заборгованість із заробітної плати на 26.05.2020 року складає 6012,97 грн. За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта імені Д.Ф.Мельникова» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 6012,97 грн. підлягають задоволенню повністю. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 5539912 від 10.06.2020 року про сплату судового збору в сумі 840,80 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у сумі 420,40 грн., а також повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у сумі 420,40 грн.. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved