Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА 1. 18 червня 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] згідно якої [INFO] помер її батько [PERSON] , який на момент смерті проживав по [ADDRESS] . Після смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно - земельну частку (пай) розміром 2,90 га в умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №009355, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 26 квітня 1996 року за №355. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, оскільки є донькою спадкодавця, інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає, адже мати спадкодавця [PERSON] (баба позивача) померла [INFO] , а з матір`ю позивача [PERSON] батько розлучився 14 грудня 2006 року. Позивач звернулася до державного нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, проте нотаріус вказала, що пропущено строк для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки є особою з інвалідністю з дитинства, третьої групи з ураженням опорно-рухового апарату та потребує постійного медичного лікування, тому фізично не мала змоги вчасно звернутись до нотаріуса з відповідною заявою. Просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. 2. Позивач до суду не з`явилась, її представник [PERSON] подала заяву і просить розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримує. IІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА 3. В судове засідання представник відповідача не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, не заперечують проти позовних вимог. ІІІ. ФІКСУВАННЯ СУДОВОГО ПРОЦЕСУ 4. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 5. В силу ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. 2). Як зазначено у ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3). У відповідності до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1). Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч. 2). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За приписами ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3). Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року судам роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року судам роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. V. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 6. Із поданої представником селищної ради заяви вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає, таке визнання є повним та безумовним. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За вказаних обставин суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог у повному обсязі. VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 7. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У позовній заяві позивач вказала, що судові витрати покладає на себе. Враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати необхідно покласти на позивача.

Outcome: approved