Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» (надалі позивач або банк) у вересні 2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № BL КГА00062522 від 15 серпня 2011 року, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно умов укладеного кредитного договору банківського обслуговування фізичних осіб сторони визначились з усіма істотними умовами договору та 15 вересня 2011 року відповідачу було видано кредит на поточні потреби в розмірі 15 500 грн. за плату в розмірі 0,01 % річних за користування кредитними коштами терміном до 15 серпня 2014 року. Порушуючи умови кредитного договору відповідач своєчасно не сплачувала відсотки за користування коштами, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом станом на 18 серпня 2015 року в сумі 24 001 грн. 40 коп. а саме: заборгованість за кредитом 4 627 грн. 07 коп., заборгованість за відсотками 00 грн. 02 коп., заборгованість з комісії 1 765 грн. 20 коп. та заборгованість із штрафних санкцій - 17 609 грн. 11 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду. В судове засідання представник позивача не зявився, в клопотанні до суду на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та наполягає на стягненні саме вказаної суми, просить розглянути позов без участі представника позивача, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач двічі в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи в суді. Про причину неявки до суду відповідач суд не повідомила, письмових заяв та клопотань до суду від неї не надійшло. Суд вважає, що відповідач була належним чином повідомленою про дату розгляду справи в суді, оскільки поштові відправлення за останнім відомим місцем реєстрації її проживання повернулись до суду з відміткою пошти «за зазначеною адресою тимчасово не проживає» та «за зазначеною адресою не проживає». За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 610-612, 614, 615, 617, 625, 1054, 1055 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно умов укладеного кредитного договору банківського обслуговування № BL КГА00062522 від 15 серпня 2011 року, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно умов укладеного кредитного договору банківського обслуговування фізичних осіб сторони визначились з усіма істотними умовами договору та 15 вересня 2011 року відповідачу було видано кредит на поточні потреби в розмірі 15 500 грн. за плату в розмірі 0,01 % річних за користування кредитними коштами терміном до 15 серпня 2014 року. Порушуючи умови кредитного договору відповідач своєчасно не сплачувала відсотки за користування коштами, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом станом на 18 серпня 2015 року в сумі 24 001 грн. 40 коп. а саме: заборгованість за кредитом 4 627 грн. 07 коп., заборгованість за відсотками 00 грн. 02 коп., заборгованість з комісії 1 765 грн. 20 коп. та заборгованість із штрафних санкцій - 17 609 грн. 11 коп. Судом встановлено, що сторонами дотримано форми кредитного договору. Позивачем заздалегідь вжито заходів для повернення кредиту. Суд вважає, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобовязань по сплаті заборгованості по кредиту. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь Банку повністю, а позовні вимоги щодо стягнення штрафних санкцій підлягають задоволенню частково. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, оскільки відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту частково підлягає стягненню з відповідача на користь банку, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки розмір основної заборгованості з відсотками та комісією складає 6 392 грн. 29 коп., а розмір пені визначений в сумі 17 609 грн. 15 коп., що не співмірно з сумою боргу та перевищує розмір збитків. Такі обставини є підставою для зменшення розміру неустойки до розміру 6 400 грн. 00 коп. Саме таку суму штрафних санкцій суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь банку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд пропорціонально присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору при подачі позову, - судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial