Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

ПАТ «КБ «Даніель» звернулося до суду з позовом, в якому на підставі ч. 3 ст. 109 ЖК України просить виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітнього [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], як його законний представник, з квартири [ADDRESS], та зняти їх з реєстрації місця постійного проживання за вказаною адресою у відділі ГУ ДМС України в м. Києві. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 15 травня 2014 року у зв'язку з невиконанням відповідачами кредитного договору №1677-04-КЗЖ-Т від 13 грудня 2011 року відповідно до Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору від 13 грудня 2011 року, укладеного між банком та відповідачами, Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «КБ «Даніель» права власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS], на підставі чого за банком зареєстровано право власності на вказану квартиру. У квартирі проживають та зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], разом з якою також проживає її малолітній син [PERSON] 23 грудня 2014 року відповідачам направлено письмову вимогу про виселення з квартири, проте до цього часу банк не повідомлено про результати розгляду вимоги, до квартири представників банку не допущено, що порушує права банку, як власника, вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідачів. Представник Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2011 року між позивачем та відповідачами (іпотекодавцями) укладено іпотечний договір, за яким відповідачі з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника - відповідача [PERSON] за кредитним договором №1677-04-КЗЖ-Т від 13 грудня 2011 року передали в іпотеку банку належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS]. З іпотечного договору вбачається, що відповідачі набули право власності на передану в іпотеку квартиру до укладення кредитного договору, тобто кредит отримано позичальником не для придбання квартири, переданої в іпотеку банку. Відповідно до умов іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється на розсуд іпотекодержателя або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін про задоволення вимог іпотекодержателя (угода про задоволення вимог іпотекодержателя) та будь-яким іншим чином відповідно до законодавства України, чинного на дату звернення стягнення. Рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 15 травня 2014 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «КБ «Даніель» за кредитним договором №1677-04-КЗЖ-Т від 13 грудня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «КБ «Даніель» права власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26864189 від 16 вересня 2014 року право власності на вказану квартиру 29 серпня 2014 року зареєстровано в Реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві за ПАТ «КБ «Даніель» на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києві від 15 травня 2014 року. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з пояснень представника позивача та довідки форми № 3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» №4510 від 03 вересня 2015 року, у належній банку квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають колишні власники квартири - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та син [PERSON] - малолітній [PERSON], [INFO], якого було зареєстровано у квартирі 12 вересня 2014 року, тобто після реєстрації за банком права власності на квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Частиною 3 ст.109 ЖК України встановлено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Банк, звернувши стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та набувши право власності на предмет іпотеки, звернувся до відповідачів з письмовими вимогами про добровільне виселення з займаної ними квартири та зняття з реєстрації місця проживання в органі Державної міграційної служби України. Вимоги були направлені відповідачам 23 грудня 2014 року, проте повернулись до банку без вручення з поміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Тобто відповідачі ухиляються від отримання адресованої їм кореспонденції та не звільняють квартиру. Враховуючи, що банк набув право власності на спірну квартиру, колишні власники квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON] та син [PERSON] - [PERSON] втратили право користування вказаною квартирою. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про виселення з належної банку квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] Позовні вимоги про зняття відповідачів з реєстрації за вказаною адресою задоволенню на підлягають, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про виселення осіб з жилого приміщення, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання цих осіб. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів порівну, по 81 грн. 20 коп. з кожного, в дохід держави судовий збір (243, 60 грн.:3). Куруючись ст. 109 ЖК України, ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.319 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 224-225 ЦПК України,

Outcome: partial