Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Наприкінці липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що з 16 листопада 2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від цього шлюбу 10 жовтня 2013 року у них народився син [PERSON] Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року шлюб між ними було розірвано. На даний час сторони проживають окремо, при цьому малолітній син проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. [PERSON] самостійно забезпечує матеріальне утримання сина. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання та виховання спільної дитини. Тому, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту предявлення позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні [PERSON] підтримала предявлений позов та просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Натомість направив до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечує та не визнає предявлений позов. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що працює в СТОВ ім. Ватутіна та отримує заробітну плату у розмірі 9500 гривень. Із вказаної заробітної плати на користь [PERSON] щомісячно утримуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ј частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той час як [PERSON] також просить стягувати з нього аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку. При цьому, [PERSON] приймає участь в утриманні сина [PERSON] шляхом добровільного перерахування коштів на користь позивача. З огляду на це, [PERSON] вважає позовні вимоги безпідставними. Разом з цим, у разі наполягання позивача на примусовому стягненні аліментів просить частково задовольнити предявлений позов та стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що предявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що в період часу з 16 листопада 2011 року по 28 квітня 2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7) та копією рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року (а.с.4). Від цього шлюбу 10 жовтня 2013 року у них народився син [PERSON] (а.с.8) Сторони по справі проживають окремо. При цьому малолітній син проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Вказана обставина підтверджується довідкою про склад сімї №800 від 23 липня 2018 року, виданою виконавчим комітетом Глибоцької сільської ради Бориспільського району (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.180 та ч.3 ст.181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до вимог ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Так, в матеріалах цивільної справи містяться копії квитанцій про переказ грошових коштів на користь [PERSON], зокрема від 12 грудня 2016 року на суму 1000 гривень, 01 червня 2016 року 700 гривень, 10 лютого 2017 року 500 гривень, 10 листопада 2016 року 700 гривень, 09 жовтня 2018 року 1000 гривень, 04 липня 2017 року 500 гривень, 18 квітня 2017 року 500 гривень, 19 липня 2017 року 500 гривень, 05 вересня 2015 року 500 гривен (а.с.33-34). Таким чином, [PERSON] дійсно перераховував грошові кошти на користь позивача на утримання їхнього спільного сина. З огляду на це, суд вважає, що обставини, викладені у позовній заяві стосовно того, що відповідач ухиляється від матеріального утримання сина, не відповідають дійсності. За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України відповідач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Разом з цим, копії вказаних квитанцій про переказ грошових коштів свідчать про те, що сплата аліментів у добровільному порядку не має систематичного характеру, тобто щомісячно. До того ж доводи відповідача з приводу того, що аліменти належить стягувати, починаючи з листопада 2018 року, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду цивільної справи. Оскільки, у 2018 році відповідач сплатив аліменти лише одного разу, зокрема у жовтні у розмірі 1000 гривень. Враховуючи рівність обовязків батьків щодо забезпечення матеріального утримання дитини та незважаючи на те, що [PERSON] у добровільному порядку перераховував грошові кошти на утримання малолітнього сина, вказане не може свідчити про обмеження права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття. З огляду на це, суд вважає допустимим примусово стягувати з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що позивач позбавлена можливості самостійно забезпечувати утримання сина. Відомості про те, що [PERSON] має незадовільний стан здоровя або ж на його утриманні перебувають непрацездатні дружина та батьки, в матеріалах цивільної справи відсутні. Водночас, суд враховує те, що на підставі судового наказу судді Шполянського районного суду Черкаської області від 26 вересня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та до повноліття дитини (а.с.31). З довідки про доходи (а.с.32) встановлено, що [PERSON] працює в СТОВ ім. Ватутіна, за період з травня по жовтень 2018 року отримав заробітну плату у розмірі 58898 гривень. З огляду на ці обставини в сукупності, суд вважає допустимим стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до дня досягнення дитиною повноліття. До вказаного висновку суд приходить також вважаючи необґрунтованими доводи відповідача про доцільність стягнення аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку. Відповідно до положення ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В той час як у разі стягнення аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача буде свідчить про порушення принципу справедливості. Зважаючи, що на утримання [PERSON], [INFO], сина від попереднього шлюбу, стягуються аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку. При цьому, суд враховує, що вказаний розмір аліментів не перевищує 50 відсотків відрахувань із заробітної плати, передбачений положенням ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з ч.1 та ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При предявленні позову [PERSON] не сплатила судовий збір, оскільки вона звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Предявлений нею позов задоволений. Тому з [PERSON] належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved