Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду із позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] 88310,90 грн. заборгованості за кредитним договором №144 від 16.02.2007 року. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 16.02.2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №144, відповідно до умов якого [PERSON] отримала в банку кредит у розмірі 23600 доларів США, а відповідач зобовязалася повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. 17.12.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» відступає ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитними договорами, зокрема ПАТ «Альфа-Банк» набув прав вимоги по даному кредитному договорі. З метою своєчасного та повного виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №152 від 16.02.2007 року, за умовами якого [PERSON] зобовязався відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] зобовязань, що виникли з кредитного договору. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі. Проте, відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконують, зокрема, [PERSON] припинила сплачувати кредит, а [PERSON], як поручитель, не забезпечив погашення такого, чому позивач просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором, що станом на 01.11.2015 року складає 88310,90 грн., з яких 86541,11 грн. кредитна заборгованість та 1769,79 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом. Суд, ухвалив справу розглядати без участі представника позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності №001646/15 від 07.07.2015 року /а.с.36/, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує /а.с.37/, що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідачі, які належним чином був повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявилися, однак повідомлення про вручення поштового відправлення були повернуті поштовим відділенням у звязку із закінченням терміну зберігання, що свідчить про те, що відповідачі свідомо не бажали отримати таке, адже як вбачається із відомостей відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України у Львівській області, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [INFO] /а.с.41, 42/, на яку й були направлені дані повідомлення, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подали, крім цього, представник позивача зазначив, що не заперечує проти заочного вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, що відповідно до укладеного з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» кредитного договору №144, [PERSON] отримала в банку кредит у розмірі 23600 дол. США зі сплатою відсотків в розмірі 11% річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 10.02.2017 року /а.с.3-8/. [PERSON] п.п.2.4, 3.1 даного договору погашення кредиту та процентів за ним здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку, який є невідємною частиною цього договору. Банк надає позичальнику кредит шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку позичальника відкритого банком, на поточний рахунок позичальника №26205501415792/840 відкритий у філії «Відділення Промінвестбанку» в м. Львів». Відповідно до п.3.4 кредитного договору, за надання кредиту банк встановлює одноразову комісійну винагороду в розмірі 1% від суми кредиту, яка підлягає сплаті позичальником /а.с.3/. У відповідності до п.4.1 кредитного договору, виконання зобовязань позичальника за цим договором забезпечується іпотекою, предметом якої є однокімнатна квартира, загальною площею 20,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 5.2.1 договору передбачено, що позичальник зобовязується використати кредит за цільовим призначенням і погасити заборгованість по кредиту та процентах перед банком відповідно до розробленого графіку погашення на позичковий рахунок№22334551415792/840 відкритий у філії «Відділення Промінвестбанку» в м.Львів» /а.с.4/ Із матеріалів справи вбачається, що банк належним чином виконав свої зобовязання за договором надав позичальнику кредит у розмірі обумовленому договором. Також судом встановлено, що 17.12.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» відступає ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитними договорами, зокрема ПАТ «Альфа-Банк» набув прав вимоги по даному кредитному договорі /а.с.20-31/. У відповідності до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. [PERSON] з додатку №1 до договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №144 від 16.02.2007 року /а.с.31/. Таким чином, до ПАТ «Альфа-Банк» перейшли право вимоги, яке ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» мало за кредитним договором №144 від 16.027.2007 року, до боржника [PERSON] /а.с.31/. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. [PERSON] до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею). Як передбачено ч.3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Як встановлено, та підтверджується розрахунком заборгованості /а.с.19/, що [PERSON] отримала кредит, однак, порушила взяті на себе, згідно кредитного договору, зобовязання, зокрема, станом на 01.11.2015 року у неї утворилася заборгованість перед ПАТ «Альфа-Банк» в розмірі 88310,90 грн., з яких 86541,11 грн. кредитна заборгованість та 1769,79 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом. [PERSON] розяснень, даних в п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] односторонньо порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором №144 від 16.02.2007 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, позикодавець вправі вимагати дострокового повернення кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитному договору, 16.02.2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» та [PERSON] укладено договір поруки №152 від 16.02.2007 року, за умовами якого [PERSON], як поручитель, зобовязався відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] зобовязань, що виникли з кредитного договору №144 від 16.02.2007 року /а.с.12/. У відповідності до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. [PERSON] положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання. Крім цього, як розяснено у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. З матеріалів справи вбачається, що позичальнику [PERSON] та поручителю [PERSON] було направлено вимоги відповідно за вих.№97461-102-б/б від 18.11.2015 року повернути суму заборгованості, в яких розяснено наслідки неповернення боргу, проте такі залишено без реагування /а.с.17-18/. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що отримання відповідачем [PERSON] кредиту від позивача є доведеним, а факт неповернення позичальником [PERSON] і поручителем [PERSON] позивачу кредиту, відсотків і пені в зазначених позивачем сумах не викликає сумніву, оскільки в справі відсутні будь-які об'єктивні дані про це, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі і стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Альфа-Банк» вказану суму заборгованості за кредитним договором №144 від 16.02.2007 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів 1324,66 грн. судового збору, сплаченого позивачем /а.с.3/.

Outcome: approved