Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося в суд з позовом та з врахуванням уточнень до позовних вимог просить звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.07.2007 року, шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною, встановленою за згодою іпотекодавця та іпотекодержателя в договорі іпотеки, що становить 686800,00 гривень або на підставі оцінки майна суб'єктом оцінюваної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, для чого забезпечити право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором № КF45867 від 05.12.2007 року в розмірі 192172,45 дол. США, що за курсом НБ України на момент подачі позову становить 2479620,92 грн. Також, позивач просить закріпити за ПАТ «ВіЕс Банк» права управителя майном та виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 05.12.2007 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого являється ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №KF 45867, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 120000 дол. США, а відповідач зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 03.12.2027 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,5% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком і [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого остання надала в заставу позивачеві квартиру за адресою: [ADDRESS], що належить їй на праві власності. Оскільки відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором , заборгованість за даним договором станом на 16.09.2014 року становить 192172,45 дол. США, що за курсом НБ України станом на момент подачі позову складає 2479620,92 грн., з яких 118740 дол. США - заборгованості за кредитом та 44702,88 дол.США - заборгованість по відсотках, 28729,57 дол. США - пеня, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу такого банком. Крім цього, на підставі ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК УРСР просить виселити з квартири по [ADDRESS] зареєстрованих у такій [PERSON] і [PERSON], оскільки згідно п.20 іпотечного договору їм направлялась вимога про звільнення предмета іпотеки добровільно, однак така залишена без виконання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстак, викладених у позовній заяві, просила судпозов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечив, просив суд відмовити в його задоволенні. Зазначив, що іншого житла у них немає та дана квартира являється єдиним можливим місцем проживання. Вказав, що визнає існуючу заборованість перед банком. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, про причини неявки відповідачі суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд виходив з наступного. Судом встановлено, що 05.12.2007 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», і відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №KF45867, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 120000 дол. США, а [PERSON] зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 03.12.2027 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,5% річних. ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі 120000 дол. США. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №КF 45867 між банком і [PERSON] 05.12.2007 року був укладений договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передала в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], належну їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2007 року. За умовами договору іпотеки у разі порушення умов, визначених кредитним договором, банк має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 08.09.2010 року з [PERSON] і [PERSON] стягнуто 127601,89 дол. США, що еквівалентно 980365,32 грн., заборгованість за кредитним договором №КF 45867 від 05.12.2007 року. До матеріалів справи додано витяг з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень в якому міститься інформація про виконавче провадження № 24425360 відкритого на підставі виконавчого листа № 2-1222 від 24.01.2011 року. З даного інформаційного листа вбачається, що вказане судове рішення не виконано, заборгованість за кредитним договором не стягнута. ПАТ «ВіЕс Банк» 09.07.2014 року надіслав [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, з попередженням, що у випадку несплати боргу банк буде ініціювати звернення стягнення на предмет іпотеки, яка відповідачем не виконана. Внаслідок невиконання зобов'язання за кредитним договором станом на 16.09.2014 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 192172,45 дол. США, що за курсом НБ України станом на 16.09.2014 року складає 2479620,92 грн. Згідно довідки ЛКП «Граніт» від 31.01.2015 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Відповідачам [PERSON] і [PERSON] на виконання п.20 договору іпотеки 10.07.2014 року було направлено вимоги звільнити протягом тридцяти днів квартиру, проте такі залишено без реагування. Згідно з ч.1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека, як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. За правилами ч.1 ст.589 ЦК України та ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону, яка передбачає пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню та вартість предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що[PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 05.12.2007 року та рішення суду про стягнення заборгованості за цим договором на час розгляду справи не виконано, тому суд приходить до висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом продажу банком від свого імені будь-якій особі покупцю, згідно договору купівлі-продажу за ціною, встановленою за згодою іпотекодавця та іпотекодержателя в договорі іпотеки, що становить 686800,00грн. або на підставі оцінки майна суб'єкта оцінювальної діяльності на рівні, але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, для погашення заборгованості [PERSON] в розмірі 192172,45 дол. США, що еквівалентно 2479620,92 грн., підтверджена дослідженими доказами і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. З огляду на наведене, оскільки суд дійшов висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки, квартиру по [ADDRESS] слід передати ПАТ «ВіЕс Банк», як іпотекодержателю, в управління на період до її реалізації. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.ч. 2 і 3 ст.40 цього ж Закону після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. За змістом даних норм закону особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 18.03.2015р. №6-39цс15. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] 27.07.2007 року уклала кредитний договір із ВАТ «Ерсте Банк» для придбання квартири по [ADDRESS]. В забезпечення зобов'язань за договором позичальник передала дану квартиру в іпотеку. В подальшому [PERSON] отримала у позивача кредит згідно договору № КF45867 від 05.12.2007 року на погашення заборгованості по кредиту у ВАТ «Ерсте Банк» за договором від 27.07.2007 року і, відповідно, передала ВАТ «Електрон Банк» квартиру в наступну іпотеку зі згоди попереднього іпотекодержателя, а відтак іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Із роз'яснень, даних в п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача про виселення відповідачів[PERSON] і [PERSON] з квартири по [ADDRESS], яка є предметом іпотеки банку. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути пропорційно із відповідачів на користь позивача суму судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви .

Outcome: approved