Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 27 квітня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 18 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Авангард». в якому вказав, що він на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1 від 25 квітня 2001 року, є власником земельної ділянки загальною площею 5,6600 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 02 червня 2008 року між сторонами укладено договір оренди належної позивачеві земельної ділянки строком до 31 грудня 2014 року, який був зареєстрований 17 листопада 2008 року у Розівському відділі Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - Розівський відділ ЗРФ ДП «Центр ДЗК»).Позивач, посилаючись на те, що після закінчення строку дії договору відповідач продовжує користуватися земельною ділянкою без згоди позивача та без достатніх правових підстав, а також на вимогу позивача відмовляється у добровільному порядку повернути земельну ділянку, вимушений був звернутись до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати вищевказаний договір оренди земельної ділянки припиненим та зобов'язати ТОВ «Агрофірма «Авангард» повернути йому спірну земельну ділянку. Крім того, у заяві позивач прохає стягнути з відповідача суму понесених ним судових витрат. Позивач [PERSON] був повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином (а.с.59), однак в судове засідання не з'явився, письмово прохав розглянути справу за його відсутності, повідомивши судові про те, що він підтримує доводи поданої заяви і прохає її задовольнити на підставі наявних у справі доказів та за участі повноважного представника позивача [PERSON] (а.с.60). В судовому засіданні повноважний представник позивача [PERSON] надав відповідні пояснення і повідомив про те, що в жовтні 2014 року та в січні 2015 року позивач [PERSON] письмово повідомив відповідача про намір самостійно господарювати на належній йому земельній ділянці, у зв'язку з чим категорично відмовився поновлювати існуючий на той час договір оренди належної йому земельної ділянки чи укладати будь-які інші додаткові угоди або новий договір оренди. Представники відповідача ТОВ «Агрофірма «Авангард» Антоненко Ю.С., Минько І.В. та Губіцький І.Й. в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що фактично договір оренди можна вважати припиненим і земельна ділянка підлягає поверненню позивачу у зв'язку із закінченням строку дії договору, проте відповідач не має можливості виконати свій обов'язок щодо повернення земельної ділянки, оскільки межі спірної земельної ділянки не визначені на місцевості і відповідач не знає, де саме знаходиться належна позивачеві земельна ділянка. Крім того, представники відповідача заперечували проти задоволення позову через те, що у вересні-жовтні 2014 року на орендованих земельних ділянках, у тому числі на земельній ділянці позивача, в межах дії спірного договору було здійснено посів озимої пшениці, який частково вимерз, у зв'язку з чим ТОВ «Агрофірма «Авангард» понесло певні витрати. Додатково представник відповідача Губіцький І.Й. зазначив, що він особисто вважає договір оренди землі припиненим лише з кінця березня 2015 року, а саме з часу, коли дізнався, що посіви частково вимерзли. Представник третьої особи без самостійних вимог - Управління Держземагентства у Куйбишевському районі в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.57). Зазначеною особою подана заява з проханням слухати справу без її участі. Одночасно представник третьої особи письмово повідомив судові про те, що він не заперечує проти задоволення вимог [PERSON] (а.с.44). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача [PERSON] та представника третьої особи без самостійних вимог - Управління Держземагентства у Куйбишевському районі. Суд, з'ясувавши позиції сторін у справі, допитавши свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] є власником земельної ділянки загальною площею 5,6600 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний державний акт видано на підставі рішення Кузнецівської сільської ради народних депутатів від 27 лютого 2001 року №3 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 25 квітня 2001 року за №1 (а.с.6,7-8). 02 червня 2008 року між [PERSON] та відповідачем ТОВ «Агрофірма «Авангард» в особі генерального директора Губіцького І.Й. був укладений договір оренди вищезазначеної земельної ділянки строком до 31 грудня 2014 року (далі - Договір оренди), який був зареєстрований у Розівському відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 листопада 2008 року за №040827900176 (а.с.9-13). 30 травня 2008 року, тобто до укладення Договору оренди, орендодавець [PERSON] та орендар ТОВ «Агрофірма «Авангард» в особі генерального директора Губіцького І.Й. разом із головою Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області та начальником відділу земельних ресурсів у Розівському районі Запорізької області оглянули на місцевості межі земельної ділянки [NUMBER] на схемі розподілу земельних часток (паїв) з кадастровим номером [NUMBER] та встановили, що межі вказаної земельної ділянки визначені між поворотними точками та закріплені межовими знаками встановленого зразка у кількості 5 штук, про що був складений Акт визначення меж земельної ділянки, який був підписаний учасниками огляду та скріплений печаткою, зокрема, ТОВ «Агрофірма «Авангард». Спірних питань стосовно визначення меж земельної ділянки не виникало (а.с.12). На виконання умов Договору оренди 17 листопада 2008 року об'єкт оренди був переданий орендареві, і останній почав ним користуватись, про що був складений Акт прийому-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди землі від 02 червня 2008 року, в якому вказано, що земельна ділянка виділена на місцевості у встановленому законом порядку. Зазначений Акт прийому-передачі був підписаний сторонами та скріплений печаткою ТОВ «Агрофірма «Авангард» (а.с.13). Крім того, у пункті 1.3. Договору оренди, який підписаний сторонами, зазначено, що земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку. Таким чином встановлено, що при отриманні відповідачем спірної земельної ділянки в оренду були дотримані вимоги статей 123,124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Відповідним чином зареєстрований договір оренди землі за правилами статті 126 ЗК України є правовстановлюючим документом, що посвідчує право на земельну ділянку. Сам факт державної реєстрації, який в будь-якому випадку здійснюється після підписання сторонами договору оренди, не впливає на перебіг строку його дії - за умов, що земельна ділянка була передана в оренду орендарю в установленому законом порядку та він використовував цю землю як орендар з моменту підписання договору оренди, що має місце в даній справі. Отже, моментом вчинення правочину є момент, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов по даному договору, тобто 02 червня 2008 року. При укладенні договору оренди строк його дії сторонами було визначено до 31 грудня 2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161ХIV (далі - Закон). Відповідно до ст.31 Закону договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно ст.33 Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Згідно умов Договору оренди орендар зобов'язаний після закінчення строку договору продовжити його або повернути земельну ділянку орендодавцю в належному стані (пп.9.4.8. п.9.4. Договору оренди). Як встановлено в судовому засіданні з пояснень учасників процесу та з матеріалів справи, позивачем у повному обсязі та належним чином були виконані зобов'язання, взяті на себе за Договором оренди від 02 червня 2008 року. До закінчення строку дії Договору оренди, а саме, 07 жовтня 2014 року, а також вже після закінчення строку дії Договору оренди, а саме, 15 січня 2015 року, [PERSON] звертався до орендаря ТОВ «Агрофірма «Авангард» в особі його керівника Губіцького І.Й. з письмовими заявами, в яких повідомляв останнього про свій намір самостійно господарювати на належній йому земельній ділянці (а.с.14,15). Разом з тим, орендар своїм письмовим листом № 81 від 10 жовтня 2014 року повідомив [PERSON] про те, що ТОВ «Агрофірма «Авангард» на належній йому земельній ділянці провело посів озимих зернових культур, збір врожаю озимої пшениці відбудеться у липні 2015 року, у зв'язку з чим ТОВ «Агрофірма «Авангард» прохало орендодавця продовжити термін дії Договору оренди (а.с.17-18). Згідно із пп.11.2.1. п.11.2. Договору оренди його дія припиняється у разі, зокрема, закінчення його терміну. Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (п.8.1. Договору оренди). Як встановлено в судовому засіданні орендар, всупереч умовам Договору оренди та не зважаючи на заперечення [PERSON], після закінчення строку дії Договору оренди будь-яких дій щодо повернення власнику спірної земельної ділянки не вчинив, продовжував нею користуватися без згоди орендодавця [PERSON] до кінця березня 2015 року та до теперішнього часу в добровільному порядку повертати її не бажає, посилаючись на своє право отримати компенсацію у зв'язку із здійсненням посіву озимої пшениці, яка частково вимерзла. Разом з тим, наслідки припинення договору оренди землі визначені законодавцем у ст.34 Закону. Згідно ч.1 ст. 34 Закону у разі припинення договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Таким чином, із закінченням строку дії договору оренди відповідач втратив правові підстави для володіння спірною земельною ділянкою та статус землекористувача. Разом з тим, обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, яка її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у неї таких документів є самовільним зайняттям земельної ділянки. Посилання представника відповідача на відсутність можливості виконати свій обов'язок щодо повернення земельної ділянки через те, що межі спірної земельної ділянки не визначені позивачем на місцевості, що унеможливлює встановлення точного місцезнаходження об'єкта оренди, не підтверджені належними і допустимими доказами, та, навпаки, спростовуються матеріалами справи, зокрема, Договором оренди земельної ділянки від 02 червня 2008 року з кадастровим планом земельної ділянки та планом-схемою розташування земельної ділянки, актом визначення меж земельної ділянки від 30 травня 2008 року та актом прийому-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки) від 17 листопада 2008 року (а.с.9-13). Інші доводи представника відповідача, на переконання суду, не заслуговують на увагу, не спростовують доводів позивача та не стосуються спірних правовідносин. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, доведеними вищевказаними належними та допустимими доказами. Виходячи із встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про безпідставність перебування у відповідача - ТОВ «Агрофірма «Авангард» земельної ділянки, належної позивачу [PERSON], а тому вимоги останнього підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 2203 грн. 32 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред'явленні позову до суду (а.с.1,2,23).

Outcome: approved