Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі - Банк) звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 349 від 06 грудня 2007 року в сумі 21415 грн. 01 коп., з яких: заборгованість по процентам - 8823 грн. 77 коп., комісійна винагорода - 125 грн. 00 коп., пеня - 12466 грн. 24 коп. В обґрунтування позову посилалось на обставини невиконання відповідачами кредитних зобов'язань. У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача, згідно наданої заяви, просила про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач - [PERSON] до суду надіслав письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог Банку щодо нього. В обґрунтування такої позиції посилався на обставини пропуску строку позовної давності щодо вимог про стягнення боргу за договором поруки. Більше того, просив враховувати те, що хворіє на тяжку хворобу, а також на те, що на його утриманні перебувають також онуки. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідачів - [PERSON], [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладений кредитний договір № 349 відповідно до якого відповідачу надано грошові кошти в розмірі 20000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 21% річних строком до 05 грудня 2010 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором того ж дня укладені договори поруки: № 349 між Банком, [PERSON] та [PERSON]; та № 349/1 між Банком, [PERSON] та [PERSON], згідно яких [PERSON] та [PERSON] виступили поручителями за виконання зобов'язань позичальником. На виконання своїх зобов'язань позивач перерахував відповідачу вказану суму. Відповідач зобов'язання щодо повернення заборгованості за даним договором не виконав, в результаті чого 22 січня 2009 року Центральним районним судом м. Миколаєва виданий судовий наказ про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 24847 грн. 68 коп. Проте, кредитний договір розірвано не було. В свою чергу, відповідачі зобов'язання за договором не виконали до теперішнього часу, внаслідок чого у Банка виникло право на стягнення з них процентів, пені, а також комісійної винагороди за користування кредитом. 01 серпня 2013 року за вих. № 06/754, № 06/753 та № 06/752, № відповідачам було направлено вимогу щодо повернення донарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 18753 грн. 10 коп. В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно бути виконано належним чином та в установлений строк, а згідно ст. 536, 1048 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплатити відсотки. Разом з тим, при вирішенні питання про розмір пені слід врахувати наступне. Конституційний Суд України у рішенні від 07 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання, повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. 1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові кошти як неустойку спотворює її дійсне значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема, ч. 3 ст. 551 ЦК України. Враховуючи, що розмір нарахованої банком на підставі умов кредитного договору пені (12466 грн. 24 коп.) є великий порівняно з розміром заборгованості за кредитом, та враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений зі рішенням суду, якщо він значно перебільшує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої позивачем неустойки до 4000 грн. 00 коп. На момент звернення позивача до суду відповідачі донараховані відсотки не сплатили, таким чином позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам по 76 грн. 47 коп. з кожного.

Outcome: partial