Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Наприкінці жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 05 лютого 2016 року о 9 годині 30 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем марки «Renault», номерний знак [NUMBER], рухаючись по вул. Лютневій в м. Бориспіль, здійснюючи виїзд на вул. Шевченка, порушив п.п.б п.2.3, п.10.1, п.16.11 ПДР України, не проявив уваги до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, не надав дорогу автомобілю марки «Toyota», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався по вул. Шевченка в напрямку вул. Дімітрова. Внаслідок чого, останній, з метою уникнення зіткнення з автомобілем марки «Renault», номерний знак [NUMBER], застосував екстрене гальмування та спрямував кермо ліворуч відносно свого напрямку руху, однак уникнути зіткнення не вдалось. Після цього автомобіль марки «Toyota», номерний знак [NUMBER], виїхав на зустрічну смугу та зіткнувся з автомобілем марки «Audi», номерний знак [NUMBER], під керування [PERSON], який отримав тілесні ушкодження. За вказаним фактом 05 лютого 2016 року було відкрито кримінальне провадження №12016110100000305. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Toyota», номерний знак [NUMBER], зазнав значних технічних пошкоджень. Згідно висновку судової незалежної експертизи України №ЕД-1-2-327.16 від 07 липня 2016 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota», номерний знак [NUMBER], становить 428359 гривень 19 копійок. В подальшому постановою слідчого Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області Богдана Є.Г. від 29 вересня 2016 року закрито кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Водночас, встановлено, що в діях [PERSON] містяться ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вказане свідчить, що [PERSON] завдав [PERSON] майнової шкоди у розмірі 428359 гривень 19 копійок. Крім цього, на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності у ТДВ СК «Альфа-Гарант» з лімітом відповідальності у розмірі 50000 гривень. За вказаних обставин [PERSON] просив стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» майнову шкоду у розмірі 50000 гривень, а також стягнути з [PERSON] майнову шкоду у розмірі 378359 гривень 19 копійок та моральну шкоду у розмірі 20000 гривень. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] двічі змінював позовні вимоги. В заяві про уточнення позовних вимог від 09 листопада 2018 року [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на свою користь майнову шкоду у розмірі 279475 гривень 42 копійки, втрату вартості автомобіля з моменту дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 25637 гривень 58 копійок, а також моральну шкоду у розмірі 20000 гривень. У судовому засіданні позивач підтримав пред'явлений позов, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 09 листопада 2018 року, та просив суд його задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав його необґрунтованості та просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки «Toyota», номерний знак [NUMBER], згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (т.1 а.с.11). Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди. У відповідності до положення п.1 ч.2 ст.22 ЦК України майновою шкодою є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). 05 лютого 2016 року о 9 годині 30 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем марки «Renault», номерний знак [NUMBER], рухаючись в м. Бориспіль по вул. Лютневій, під час здійснення виїзду на вул. Шевченка, не надав переваги в русі автомобілю марки «Toyota», номерний знак [NUMBER], що рухався по вул. Шевченка в напрямку вул. Дімітрова під керуванням [PERSON], внаслідок чого водій автомобіля марки «Toyota», номерний знак [NUMBER], був вимушений застосувати екстрене гальмування, щоб уникнути зіткнення, та спрямував свій автомобіль ліворуч відносно свого напрямку руху, в результаті чого відбулося зіткнення автомобіля марки «Toyota», номерний знак [NUMBER], з автомобілем під керуванням [PERSON], і внаслідок такого удару автомобіль марки «Toyota», номерний знак [NUMBER], виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем марки «Audi», номерний знак [NUMBER], що під керуванням [PERSON], який рухався по даній смузі руху, в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим порушив п.2.3б, п.10.1, п.16.11 ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. За вказаним фактом 05 лютого 2016 року було відкрито кримінальне провадження №12016110100000305 (т.1 а.с.19). 29 вересня 2016 року постановою слідчого Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області Богдана Є.Г. кримінальне провадження №12016110100000305 від 05 лютого 2016 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05 лютого 2016 року було закрито у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (т.1 а.с.37-38). Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2016 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 09 лютого 2017 року, [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а провадження по справі - закрито з мотивів закінчення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності (т.1 а.с.169-172,173-175). За правилами ч.6 ст.82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.4 п.4 постанови №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Таким чином, незважаючи на ту обставину, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, було закрито у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2016 року було встановлено юридичний факт, який не підлягає додатковому доказуванню, зокрема винним у порушенні ПДР України та скоєнні 05 лютого 2016 року дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини [PERSON] був пошкоджений автомобіль марки «Toyota», номерний знак [NUMBER]. Внаслідок чого [PERSON] було завдано матеріальної шкоди. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №2384 від 30 листопада 2017 року, проведеної судовим експертом Київської незалежної судово-експертної установи, вбачається, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Toyota», номерний знак [NUMBER], становить 255412 гривень 86 копійок (т.1 а.с.188-211). Разом з цим, за клопотанням позивача ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2018 року було призначено повторну судову автотоварознавчу експертизу, зокрема у зв'язку з необхідністю усунення розбіжностей даних ремонтної калькуляції, що є додатком до висновку судової експертизи №2384 від 30 листопада 2017 року та додатку до висновку експертного дослідження №ЕД-1-2-327.16 від 07 липня 2016 року (т.2 а.с.32-33). Так, матеріали цивільної справи містять також висновок за результатами проведення комісійної автотоварознавчої експертизи №13185/18-54 від 15 серпня 2018 року, проведеної судовими експертами КНДІСЕ, встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Toyota», номерний знак [NUMBER], становить 318095 гривень 16 копійок (т.2 а.с.98-163). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» у випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об'єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо. З огляду на це, аналізуючи наявні в матеріалах справи висновок судової автотоварознавчої експертизи від 30 листопада 2017 року та висновок комісійної автотоварознавчної експертизи від 15 серпня 2018 року, суд вважає за необхідне взяти за основу при вирішенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, саме висновок комісійної автотоварознавчої експертизи. При цьому, до вказаного суд приходить виходячи з того, що висновок судової автотоварознавчої експертизи від 30 листопада 2017 року було складено судовим експертом виключно за документальними даними, наявними в матеріалах справи, без експертного дослідження та натурного огляду пошкодженого автомобіля марки «Toyota», номерний знак [NUMBER] (т.1 а.с.192). Вказані обставини, на переконання суду, є суттєвою та вирішальною при визначенні повноти та об'єктивності проведеного експертного дослідження. Разом з цим, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача стосовно того, що висновок комісійної автотоварознавчої експертизи від 15 серпня 2018 року є необ'єктивним та викликає сумніви в неупередженості експерта з огляду на те, що відповідача не було допущено до приватного двору за адресою: [ADDRESS], де проводився огляд пошкодженого автомобіля. Оскільки, зі змісту листа від 08 серпня 2018 року начальника Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області Шляховського О.А. вбачається, що 02 серпня 2018 року до Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області надійшло звернення [PERSON] з приводу того, що його та його представнику відмовляють у перевірці автомобіля. Проте, по даному факту працівниками батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль було встановлено, що до проведення судової експертизи не допускають товариша [PERSON] - [PERSON], так як експертиза проводиться на приватній території. Перешкод [PERSON] у допуску до проведення експертизи ніхто не чинив (т.2 а.с.192). Встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], пов'язана з експлуатацією автомобіля марки «Renault», номерний знак [NUMBER], на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5876930. Умовами полісу передбачено ліміт відповідальності ТДВ СК «Альфа-Гарант» за шкоду заподіяну майну у розмірі 50000 гривень, а також передбачено франшизу у розмірі 0 гривень (т.1 а.с.139). Згідно страхового акту №ЦВ/16/4216 від 27 березня 2017 року та розрахунку розміру страхового відшкодування ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 50000 гривень (т.1 а.с.167,168). Таким чином, вартість матеріального збитку з урахуванням вже сплаченої суми страхового відшкодування становить 268095 гривень 16 копійок (318095 гривень 16 копійок - 50000 гривень). У відповідності до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до положення ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Зважаючи на це, у [PERSON] виник обов'язок відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 268095 гривень 16 копійок. Крім цього [PERSON] просить стягнути з [PERSON] втрату вартості автомобіля у розмірі 25637 гривень 58 копійок. Оскільки, на переконання позивача, протягом 2 років та 9 місяців з вини [PERSON] він взагалі не може користуватися власним автомобілем. За цей період автомобіль марки «Toyota», номерний знак [NUMBER], знецінився та втратив свою вартість. Довготривалість даного судового процесу, з доводів позивача, викликана тим, що [PERSON] неодноразово не з'являвся у судові засідання як при розгляді справи про адміністративне правопорушення, так і при розгляді даної цивільної справи, а також зловживав своїми процесуальними правами, подаючи безпідставні апеляційні скарги. Тому [PERSON] зобов'язаний компенсувати різницю ринкової вартості автомобіля станом на час дорожньо-транспортної пригоди, тобто на 05 лютого 2016 року, та станом на час проведення експертизи, без урахування пошкоджень автомобіля, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що за розрахунком позивача становить 25637 гривень 58 копійок. За змістом п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості колісного транспортного засобу, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого колісного транспортного засобу. Згідно з п.2.4 цієї Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування колісного транспортного засобу (втрати товарної вартості). Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тобто, за змістом зазначених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Разом з цим, суд звертає увагу, що при проведенні судової комісійної автотоварознавчої експертизи від 15 серпня 2018 року експертом не нараховувалась та не розраховувалась втрата товарної вартості автомобіля (т.2 а.с.108). Зважаючи на вимоги п.8.6.2д) Методики, якщо колісний транспортний засіб раніше був аварійно пошкоджений або є корозійні руйнування. Тому розмір втрати товарної вартості автомобіля марки «Toyota», номерний знак [NUMBER], розрахований як 0 гривень. Враховуючи ту обставину, що при визначенні та розрахунку вартості матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судовий експерт на підставі положень Методики прийшов до висновку про відсутність підстав для нарахування втрати товарної вартості автомобіля марки «Toyota», номерний знак [NUMBER]. Будь-яких доказів які б спростовували розрахунки експерта з визначення вартості товарної вартості, позивачем не надано. Тому, суд вважає такий висновок обґрунтованим та не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] суми втрати товарної вартості автомобіля. Тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь позивача втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 25637 гривень 58 копійок, належить відмовити. Суд також не погоджується з доводами позивача стосовно необхідності визначення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, враховуючи курс долара США по відношенню до гривні станом на дату судового засідання. Оскільки, згідно висновку комісійної автотоварознавчої експертизи вартість матеріального збитку становила 11797 доларів США 85 центів, згідно курсу долара США станом на дату проведення експертизи. Тоді як станом на дату судового засідання курс долара США значно збільшився. Крім цього, на думку позивача остаточного відшкодування матеріальної шкоди від відповідача можливо буде дочекатися не пізніше 2019 року. Таким чином, з розрахунку позивача розмір матеріального збитку має бути визначений у розмірі 329475 гривень 42 копійки. З ремонтної калькуляції від 13 серпня 2018 року, що є додатком до висновку комісійної автотоварознавчої експертизи (т.2 а.с.111-114) вбачається, що всі розрахунки з вартості ремонтних робіт та запчастин, які підлягають заміні, а також лакофарбового матеріалу та роботи з пофарбування, розраховані в національній валюті України - гривні. Зокрема, загальна сума вартості робіт - 14875 гривень, загальна сума фарбування - 25982 гривень 70 копійок, загальна сума запчастин - 420826 гривень 65 копійок. Експертом згідно офіційного курсу НБУ станом на 13 серпня 2018 року було здійснено перерахунок вартості нормо-годин, вартості запасних частин, вартості фарбування, що склало суму у розмірі 11797 доларів США 85 центів. Проте, судом критично сприймається збільшення вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, у зв'язку з коливанням офіційного курсу національної валюти по відношенню до іноземної валюти - долара США. В свою чергу, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 20000 гривень позивач обґрунтовує наступними доводами. Так, неправомірними та суспільно-небезпечними діями [PERSON] позивачу було завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті, зокрема щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, тривога, тимчасова відірваність від активного соціального життя, порушення сну, емоційна напруга. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивач, перебуваючи в Карпатах на лікуванні, змушений був перервати відпочинок та в шоковому стані негайно приїздити до сина [PERSON] З огляду на це, [PERSON] пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху за здоров'я та життя свого сина. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За правилом п.2, п.3 ч.2 та ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї, а також у зв'язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. При цьому суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки було пошкоджено автомобіль, який належить йому на праві приватної власності. До того ж вже більше двох років позивач взагалі не може користуватися автомобілем через тривалість судового розгляду даної цивільної справи. Крім цього, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 05 лютого 2016 року позивач був змушений суттєво змінити свої життєві плани, перебуваючи на відпочинку та оздоровленні в Карпатах, терміново повернутись до м. Бориспіль. Вказана обставина підтверджується листом від 24 жовтня 2016 року директора комплексу «Admiral spa» (т.2 а.с.9). З урахуванням наведеного та враховуючи основоположні принципи цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині. Тому з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 10000 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial