Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 19 липня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 22 червня 2016 року Розівська РДА звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому вказала, що відповідач [PERSON], яка є матір'ю малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], постійно зловживає спиртними напоями, у зв'язку з чим не приділяла належної уваги вихованню дитини та не створила відповідних умов для його проживання. З березня 2016 року малолітній проживає у тимчасових вихователів. При цьому, [PERSON] тривалий час проживає окремо від дитини, взагалі не відвідує сина, не цікавиться його долею, станом здоров'я, умовами виховання та утримання, чим фактично ухилилась від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Посилаючись на зазначені обставини, Розівська РДА, як орган опіки та піклування, діючи в інтересах захисту прав малолітнього [PERSON], вимушена була звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав. Повноважний представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені Розівською РДА вимоги та прохала їх задовольнити по підставах, зазначених у позові, надавши судові відповідні пояснення. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала, надавши судові відповідні пояснення, а саме, відповідач підтвердила факт їх з дитиною окремого проживання протягом тривалого часу та невжиття нею відповідних дієвих заходів, спрямованих повернення сина, його виховання та утримання. При цьому, [PERSON] пояснила, що вона не працює, не має постійного джерела доходів та постійного житла з належними умовами проживання для дитини, а також зазначила, що її сину краще буде жити в родині тимчасових вихователів. Разом з тим, відповідач просила не позбавляти її батьківських прав відносно сина [PERSON], посилаючись на можливість її виправлення. Представник Куйбишевської міжрайонної прокуратури Запорізької області Шипко Д.В. підтримав позицію позивача в судовому засіданні та прохав позов задовольнити, надавши судові відповідні пояснення. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог стст.57-60 ЦПК України. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є матір'ю малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, тобто за вказівкою матері (а.с.6-7). Як вбачається з матеріалів справи та не оспорювалось сторонами, з початку березня 2016 року малолітній [PERSON] проживав та виховувався у знайомих відповідача [PERSON] - в родині [PERSON], а з середини березня 2016 року - в сім'ї [PERSON], де дитина перебуває і до часу розгляду справи в суді, оскільки його мати постійно вживала спиртні напої, не приділяла належної уваги вихованню сина та не створили відповідних умов для його проживання (а.с.22-24). Згідно наказу №17/01-52 служби у справах дітей (далі - ССД) Розівської РДА від 08 квітня 2016 року з метою соціального захисту прав дитини визначено тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] в сім'ю [PERSON] на підставі заяви останньої від 21 березня 2016 року(а.с.9-11). Таким чином, відповідач [PERSON] вихованням та утриманням свого сина [PERSON] не займалась, матеріально не допомагала, не забезпечувала нормальне проживання та харчування сина, фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків, не вжила дієвих заходів щодо поліпшення умов свого проживання з метою подальшого повернення дитини, за час перебування дитини у сторонніх осіб жодного разу не поцікавилась долею хлопчика, його життям та здоров'ям, взагалі не відвідувала дитину та не зверталась до відповідних органів з приводу повернення сина в сім'ю (а.с.12-18,19-21,25). Особи, які беруть участь у справі, зазначені обставини не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до частини першої статті 61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Даючи оцінку вказаним доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків та ухилення відповідача від їх виконання, а саме: відповідач не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини, не цікавиться умовами життя сина, не займається його вихованням та утриманням. При цьому, всупереч вимогам ст.10 ЦПК України, відповідач [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню дитини. За вищевказаних обставин Розівська РДА, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON], про що надано відповідний висновок №18 від 08 червня 2016 року за №01-22/0338 (а.с.8). Суд погоджується з наданим висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим та відповідає інтересам дитини. У зв'язку з ухиленням [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини - сина [PERSON]. При цьому, визнання відповідачем пред'явленого до неї позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки позивач при пред'явленні до суду позову звільнений від оплати судових витрат, а рішення ухвалено на його користь, суд, у відповідності до вимог, передбачених статтею 88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] в дохід держави судові витрати в сумі 1378 грн. 00 коп..

Outcome: approved