Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Орган опіки і піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], третя особа: дитячий соціально-реабілітаційний центр «Сонячне світло» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач зазначав, що відповідач [PERSON], [INFO], є матір'ю дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки від 28.03.2003 р. № 170/3-03-22, виданої відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до частини другої статті 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України. За заявою відповідача від 18.08.2014 р. до ДСРЦ «Сонячне світло» була прийнята на виховання та утримання неповнолітня [PERSON], [INFO]. За час перебування дівчинки у Центрі мати рідко відвідувала дівчинку, спілкування відбувалося за ініціативи дівчинки. Так, декілька разів, [PERSON] їздила в гості до матері (відвозили та забирали дитину вихователі). Відповідач не проявляє ініціативу в спілкуванні з дитиною, відсутній постійний телефонний зв'язок. [PERSON] періодично намагається зв'язуватись з матір'ю через соціальні мережі. Участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини [PERSON] не приймає. Багаторазові зауваження зі сторони адміністрації Центру про необхідність зміни свого відношення до дитини [PERSON] ігнорувалися. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Броварської райдержадміністрації було розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідач, яка була присутня на комісії, у своїх поясненнях щодо неналежного виконання своїх батьківських обов'язків повідомила що змінити цю ситуацію вона не може, а саме: - не може забрати дитину з Центру, так як сама мешкає у орендованому житлі, в якому не створені належні умови проживання для дитини; - не може приймати участь у вихованні дівчинки, оскільки працює та не має на це часу; - участі у матеріальному утриманні дитини не приймає, так як має невисокі доходи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи комісія з питань захисту прав дитини прийшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки (висновок від 19.04.2017 №574/01-12). [PERSON] відверто нехтує покладеними на неї обов'язками щодо піклування та виховання дітей, ігноруючи першочергові потреби доньки. Посилаючись на викладене, позивач просив суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. В судове засідання представник позивача органу опіки і піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області Сліпчук І.О. не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В судове засідання представник третьої особи дитячого соціально-реабілітаційного центру «Сонячне світло» не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, до суду надійшла заява від директора ДСРЦ «Сонячне світло» Чернухи Н.В. про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є матір'ю дочки [PERSON], [INFO] (а.с.3). Відповідно до довідки від 28.03.2003 р. № 170/3-03-22, виданої відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до частини другої статті 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України (а.с.4). За заявою відповідача [PERSON] від 18.08.2014 р. до ДСРЦ «Сонячне світло» була прийнята на виховання та утримання неповнолітня [PERSON], [INFO] (а.с.9). Відповідно до листа директора ДСРЦ «Сонячне світло» Чернухи Н.В. від 22 березня 2017 року, за час перебування дівчинки у Центрі мати рідко відвідувала дівчинку, спілкування відбувалося за ініціативи дівчинки. Так, декілька разів, [PERSON] їздила в гості до матері (відвозили та забирали дитину вихователі). Відповідач не проявляє ініціативу в спілкуванні з дитиною, відсутній постійний телефонний зв'язок. [PERSON] періодично намагається зв'язуватись з матір'ю через соціальні мережі. Участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини [PERSON] не приймає. Багаторазові зауваження зі сторони адміністрації Центру про необхідність зміни свого відношення до дитини [PERSON] ігнорувалися (а.с.10). Згідно висновку від 19.04.2017 р. №574/01-12, комісія з питань захисту прав дитини Броварської райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.11). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до правильного висновку про те, що [PERSON], [INFO], ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], що, відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідач [PERSON], [INFO], є матір'ю неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], і, на підставі ст. 180 Сімейного Кодексу України, відповідач зобов'язана утримувати дочку до досягнення нею повноліття. В ст. 182 СК України, зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Оскільки в позовній заяві не зазначено спосіб стягнення аліментів, суд вважає правильним зобов'язати орган опіки і піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області вжити заходи, необхідні для відкриття особистого рахунку на ім'я [PERSON], [INFO], у відділенні Державного ощадного банку України для перерахування аліментів, які будуть стягнуті із матері на її користь. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 27 жовтня 2017 року по [INFO]. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved