Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.04.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором. Станом на 07.09.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 24114,22 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 1307,51 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 17995,80 грн., заборгованість за пенею та комісією 3186,42 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1124,49 грн. штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 24114,22 грн. за кредитним договором № б/н від 10.04.2012 року та понесені судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про отримання судової повістки. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.04.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6 ). Згідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Станом на 07.09.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 24114,22 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 1307,51 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 17995,80 грн., заборгованість за пенею та комісією 3186,42 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1124,49 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4 ). Отже, [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в звязку з чим утворилась заборгованість, а тому позов в частині стягнення заборгованості за кредитом, пені та комісії зменшеної до суми заборгованості за кредитом слід задовольнити. Умовами зазначеного вище кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені у разі прострочення виконання зобовязання. Із змісту позовної заяви вбачається що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на прострочення відповідачем виконання зобовязання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки (пені) за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України та зменшити розмір заборгованості за пенею в розмірі 3186,42 грн. до розміру боргового зобовязання 1307,51 грн. Крім того, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15. За таких обставин, на думку суду, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1124,49 грн. штраф (процентна складова). Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом 1307,51 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 17995,80 грн., заборгованість за пенею зменшена до суми заборгованості за кредитом 1307,51 грн., а всього 20610,82 грн. В судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобовязання за договором, а тому позов необхідно задовольнити частково та стягнути заборгованість за договором з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені витрати, відповідно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 1177,80 грн. (20610,82 грн./ 24114,22 грн. х 1378 грн.). На підставі наведеного та

Outcome: partial