Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Ленінському району м.Запоріжжя, який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO] народження, звернувся з позовом до матері дівчини - [PERSON], [INFO] народження, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Представник позивача - головний спеціаліст відділу по Ленінському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради Євтушенко О.В., пояснив у судовому засіданні, що відповідачка, яка має статус одинокої матері, проживала з дитиною за адресою: [ADDRESS] Оскільки відповідачка є інвалідом 3-ї гр. психічного захворювання, вона ніде не працює, отримуючи державну соціальну допомогу як особа, яка не має право на пенсію та державну допомогу одинокій матері, якої була позбавлена після відібрання дочки [PERSON], яка з 06.02.2015р. перебуває на повному державному забезпеченні в Комунальному закладі «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Відповідачка, через свою хворобу, яка інколи загострюється, по декілька місяців перебуває на стаціонарному лікуванні в обласній клінічній психіатричній лікарні, до того ж вона пиячить разом із батьком дитини - [PERSON], який ніде не працює, тому, дитина залишається без батьківського піклування, ходить голодна, неохайна. В будинку, де вони проживають, не має водо та газопостачання, туалет на вулиці, в будинку, сиро та брудно, антисанітарні умови, не має елементарних побутових речей. Дитина не має постійного спального місця, стола для заняття уроками. Тобто, відповідачка вихованням дочки не займається, її здоров'ям, фізичним, духовним, і моральним розвитком не піклується, не створює їй умови для розвитку природних здібностей, не готує її до самостійного життя, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків через своє психічне захворювання. У зв'язку із чим представник позивача просить суд відібрати дитину у матері, відповідачки по справі, але без позбавлення її батьківських прав, та стягнути з неї на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись дитина, аліменти на її утримання у розмірі не більше ? частки доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на неповнолітню дитину, затвердженого для дитини відповідного віку. Прокурор Запорізької місцевої прокуратури №3, підтримала в судовому засіданні позовні вимоги та пояснила суду, що відповідачці неодноразово пропонувалося стати на соціальний супровід до Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Запорізької міської ради, однак, вона відмовилася пославшись на брак часу, хоча при цьому, вона ніде не працює, та не займається благоустроєм в будинку, за місцем свого проживання. Відповідно до вимог постанови пленуму ВСУ від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», не можна позбавляти батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків внаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання, або з інших не залежних від неї причин, тому, відповідно до вимог ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків, або одного з них, не позбавляючи батьківських прав. У зв'язку із чим, прокурор наполягала на задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог, пояснивши суду, що вона дійсно має психічне захворювання, через що їй встановлена 3-я гр. інвалідності. У зв'язку із загостренням її хвороби, вона по декілька місяців може перебувати на стаціонарному лікуванні в Обласній клінічній психіатричній лікарні, останній раз вона знаходилася в лікарні з 29.01.2015р. по квітень 2015р. Через що, її дочка [PERSON], 2006р. народження, залишилася без неї. Батько дитини - [PERSON], не зазначений в свідоцтві про народження дочки, через те, що на момент реєстрації дитини в нього не було паспорту, тому, відповідачка оформила дитину як одинока мати. На теперішній час він має випадкові заробітки та інколи пиячить, фактично, дитиною він не займається. Відповідачка на теперішній час отримує тільки державну соціальну допомогу як особа, яка не має право на пенсію, тому, грошей вистачає тільки на харчування, тому, [PERSON] усвідомлює те, що дитині, дійсно комфортніше в Запорізькому обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, де дочка перебуває з 06.02.2015р., т.я. в будинку, де проживає відповідачка із співмешканцем, не має елементарних належних умов для проживання та навчання дитини. Заслухавши представника позивача, прокурора, відповідачку [PERSON] та дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки підтверджений наступними доказами: як встановлено у судовому засіданні, з 06.02.2015р. неповнолітня [PERSON], [INFO] народження /а.с.6/, перебуває на повному державному забезпеченні в Комунальному закладі «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» /а.с.29/. Дитина була направлена до центру Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Ленінському району м.Запоріжжя, отримавши повідомлення від КЗ «Запорізька загальноосвітня школа-інтернат 1-3 ступенів №4 Запорізької обласної ради», де навчається [PERSON]. У повідомленні було зазначене про те, що неповнолітня [PERSON] часто хворіє через погане харчування, потребує консультації лікарів, однак, ні мати, ні її біологічний батько, дитиною не займаються, посилаючись на брак коштів, в будинку, де вони проживають - антісанітарія, не має елементарних побутових речей та умов для життя, батьки пиячать, що було зазначене у акті обстеження санітарно-побутових умов /а.с.15-16,18/. Після чого, Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Ленінському району м.Запоріжжя були підтверджені вищевикладені обставини в акті від 16.01.2015р. /а.с.20/ та неповнолітня [PERSON], яка опинилася в складних життєвих обставинах, була взята на облік Служби у справах дітей наказом №01-08/43 від 22.01.2015р. /а.с.31/. Після чого, вона була направлена до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», т.я. залишилася без матері [PERSON], через перебування її на стаціонарному лікуванні в Обласній клінічній психіатричній лікарні з 29.01.2015р., де вона проходила курс лікування по квітень 2015р. /а.с.12/. Крім того, судом встановлено, що відповідачка [PERSON], яка має статус одинокої матері, проживала з дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.10/. Оскільки відповідачка є інвалідом 3-ї гр. психічного захворювання /а.с.11/, вона ніде не працює, отримуючи державну соціальну допомогу як особа, яка не має право на пенсію та державну допомогу одинокій матері /а.с.13/, якої була позбавлена після направлення дочки [PERSON] до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Відповідно пояснень прокурора в судовому засіданні відповідачці [PERSON] неодноразово пропонували стати на облік до Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Запорізької міської ради, для отримання соціального супроводу, однак, вона відмовилася /а.с.23-24/. Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району за №05/01-25/1793 від 21.09.2015 року, визнано за доцільне відібрати у матері [PERSON], [INFO] народження, неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] народження, без позбавити її батьківських прав, так як, відповідачка, за станом свого здоров'я /психіатричне захворювання/, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, зацікавленості до життя, навчання та здоров'я власної дочки вона не виявляє, не зважаючи на неодноразові попередження, тому, з метою захисту прав та інтересів дитини, беручи до уваги неналежне ставлення мати до своїх обов'язків по відношенню до дочки, було прийняте рішення про відібрання дитини у відповідачки без позбавлення її батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання дитини /а.с.32-34/. Прокурор підтримала в судовому засіданні вищевикладені висновки, хоча відповідачка завірила суд про те, що вона змінила свою поведінку, більше не пиячить, прибрала в будинку, поліпшила умови проживання. Вона спілкується з дитиною по телефону, навідує її у центрі, тобто підтримує з неї зв'язок. Однак, відповідачка усвідомлює те, що дитині, дійсно комфортніше проживати та навчатися в Запорізькому обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, т.я. мати на теперішній час не може надати та створити їй належні умови для нормального життя та відпочинку, а завдяки центру, дочка [PERSON] завжди нагодована, доглянута та з 27.06.2015р. по 09.08.2015р. знаходилася на відпочинку в оздоровчому таборі «Северянін» /а.с.30/. Відповідно до вимог ст.170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків, або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав. З позовом про відібрання дитини можуть звернутися: прокурор та орган опіки та піклування. Як вбачається з п.15 постанови пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 за №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Однак, при цьому, згідно вимог п.17 вищевказаної постанови, не можна позбавляти батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків внаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання. Оскільки судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є інвалідом 3-ї гр. через психічне захворювання, вона не може бути позбавлена батьківських прав, оскільки недієздатність її рішенням суду не встановлена. Згідно цієї ж постанови пленуму одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 4 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. 4 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи чи установи на утриманні якої буде знаходитись неповнолітня дитина. Таким чином, є всі правові підстави для задоволення вимог позивача щодо відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів, т.я. надані позивачем докази є законними, обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи викладене і

Outcome: approved