Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 16.07.2007 року, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 46/0 від 25.04.2006 року у розмірі 3\~578,59 грн., пеню за прострочення внесення платежів у розмірі 189,93 грн., достроково стягнути залишену частину кредиту у розмірі 2\~083,38 грн., а також судові витрати у розмірі 58,52 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 25.04.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Лівобережного відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 46/0, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 5\~000,00 грн. для придбання ноутбука строком на 24 місяці, до 25.04.2008 року, з виплатою за користування кредитом 20 % річних. Позивач зазначає, що зі своєї сторони він виконав всі умови підписаного договору, надав [PERSON] кредит у зазначеному вище розмірі, однак, останній в порушення взятих на себе зобовязань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 06.08.2007 року заборгованість позичальника за кредитним договором склала 3 578,59 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у 2\~499,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 1\~009,59 грн., заборгованості по сплаті комісійних у розмірі 70,00 грн. В свою чергу [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Лівобережного відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, в якому просить стягнути з відповідача 20\~000,00 грн. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що він жодних письмових документів у відповідача для отримання кредиту не підписував, кредиту у відповідача не отримував, і не звертався з цим питанням до банку. До отримання кредиту ніякого відношення не має. Цей кредит був отриманий не відомою йому особою. На жодному документі, які направлені відповідачем в якості додатків до позовної заяви, містяться не його підписи, а підписи іншої особи. Позивач зазначає, що постійні телефонні дзвінки представників відповідача до нього і його матері, призвели до того, що він сильно нервував, не міг нормально виконувати свої обовязки за місцем роботи. Погіршилися стосунки в родині, з матірю, з дівчиною. Ці обставини призвели до розриву взаємовідносин з коханою дівчиною, що негативно відобразилось на його психічному стані. Він став нервувати, реагувати дуже нервово на кожне зауваження батьків, дівчини. Він втратив нормальний сон, апетит, вимушений приймати заспокійливі і снодійні ліки. Тобто, неправомірними діями позивача за первісним позовом йому була спричинена моральна шкода, яку він просив стягнути. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримала, просила його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. Також пояснила, що по справі проведена почеркознавча експертиза, висновки якої вони не оспорюють, але банк передав кошти, які необхідно повернути. Крім того, на її думку, [PERSON] сам винен у тому, що склалася така ситуація, оскільки халатно ставився до своїх документів, що дало можливість їх використати поза його волею. Щодо зустрічного позову пояснила, що моральна шкода, якщо і мала місце, то банк в цьому не винен. Звернення до суду не може свідчити про порушення прав [PERSON] Про те, що підпис не [PERSON] банку стало відомо також лише після експертизи. Моральна шкода не доведена. Внутрішні сімейні негаразди не є проблемою банку. Протиправних дій банку не було. Недовіра матері до сина це їх сімейні проблеми. Тому, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] пояснив, що в 2005 році він оформляв кредит в ПриватБанку. Йому потрібна була довідка про доходи, у звязку з чим він звернувся за допомогою до свого приятеля Дядюченко і надав йому необхідні документи, зокрема паспорт. Довідку про доходи Дядюченко йому зробив, і всі документи повернув, але після цього, приблизно через півроку йому почали телефонувати із Ощадбанку з вимогою повернути нібито отриманий ним кредит. Він здогадувався, що це могло бути повязано із ситуацією, що сталася з Дядюченко, але ніяк на це не реагував, до правоохоронних органів не звертався. Просив суд в задоволенні первісного позову відмовити повністю, оскільки кредит він не отримував, а зустрічний позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] первісний позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити з тих підстав, що відповідач кредитний договір не підписував, кредит не отримував, а відтак і вимоги банку до нього є безпідставними. Просив задовольнити зустрічний позов й відшкодувати моральну шкоду, завдану неправомірними діями відповідача, оскільки [PERSON] зазнав душевних переживань у звязку з предявленням до нього безпідставного позову. Також пояснив, що 9 років розглядається справа в суді. Банку було відомо про кримінальне провадження, порушене по цьому факту відносно працівників банку, але банк цьому належної уваги не приділив і продовжував наполягати на задоволенні первісного позову. В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], яка пояснила, що [PERSON] її син, неприязних стосунків з сином не має. В 2007 році, коли їм принесли документи на виплату її сином кредиту, в родині почалися сварки. Син говорив їй, що кредит не брав, але її чоловік до останнього не вірив, що син не брав кредит. Син розійшовся з дівчиною із-за кредиту. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію заяви [PERSON] на одержання кредиту у розмірі 5\~000,00 грн. від 21.04.2006 року (а.с.11). Суду надано копію кредитного договору № 46/0 від 25.04.2006 року, відповідно до умов якого ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Лівобережного відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» надав відповідачу кредит у розмірі 5\~000,00 грн. для придбання ноутбука строком на 24 місяці, до 25.04.2008 року, з виплатою за користування кредитом 20 % річних (а.с.19-24). Також в серіалах справи наявна заява про перерахунок коштів від 25.04.2006 року (а.с.31), розпорядження відділу бухгалтерської звітності від 25.04.2006 року (а.с.32), меморіальний ордер від 25.04.2006 року (а.с.33). Відповіднодо\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до вимог\~ст. 610 ЦК України,\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 611 ЦК України,\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Судом встановлено, що станом на 27.04.2007 року заборгованість позичальника за кредитним договором склала 5\~579,21 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у 4\~583,34 грн., заборгованості за процентами у розмірі 755,94 грн., заборгованості по сплаті комісійних у розмірі 50,00 грн., пені у розмірі 189,93 грн., що стверджується відповідним розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с.6, 7-10). Згідно із\~ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Однак, як вбачається із висновку № 5204-15 судової почеркознавчої експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20.01.2016 року, підписи від імені [PERSON] в графі «Підпис» заяви про надання кредиту в сумі 5\~000,00 грн. від 21.04.2006 року, в графі «підпис позикозаймача» заяви про надання кредиту в сумі 5\~000,00 грн. від 25.04.2006 року, в графі «Прізвище та підпис позичальника» кредитної заявки [PERSON] про надання кредиту в сумі 5\~000,00 грн. від 21.04.2006 року, в графі «підпис Позичальника», виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с.87-94). Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства його моральним засадам. Особа яка, вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Виходячи з вищевикладеного, оскільки [PERSON] не підписував кредитний договір № 46/0 від 25.04.2006 року і, як наслідок відсутнє його вільне волевиявлення на укладення цього договору, то, відповідно, кредитний договір № 46/0 від 25.04.2006 року не породжує правових наслідків для відповідача, а тому і позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором є безпідставними, і у задоволенні позову банку слід відмовити. Показання представника позивача на підтвердженні позовних вимог не спростовуються обставинами, встановленими в судовому засіданні. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. А тому, з позивача на користь відповідача [PERSON] слід стягнути судові витрати, які полягають у витратах, повязаних із проведенням судової почеркознавчої експертизи у розмірі 2\~949,12 грн., витрати на правову допомогу в сумі 350,00 грн. (т.1 а.с.83), судовий збір в сумі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30,00 грн. Щодо зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України» про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розглядаючи вищевказані підстави, з якими законодавець повязує виникнення моральної шкоди, і правовідносини, які виникли між сторонами, суд приходить до переконання, що останні не породжують підстав для стягнення моральної шкоди. Факт звернення до суду не може вважатися протиправною поведінкою, оскільки у відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку права ПАТ «Ощадбанк» були порушені невиконанням діючого зобовязання за кредитним договором, укладеним між банком та позичальником. Захищаючи свої інтереси банк діяв правомірно у відповідності до вимог діючого законодавства. Не може свідчити про протиправність поведінки банку і факт того, що банк продовжував підтримувати свої позовні вимоги не зважаючи на те, що їм було відомо про порушення кримінальної справи, на що посилався представник [PERSON], оскільки доказів того, що по кримінальній справі було прийнято остаточне рішення, суду не надано. Сам же факт порушення кримінальної справи не може свідчити про протиправність дій банку. Не можуть свідчити і про протиправність поведінки банку внутрішні сімейні негаразди в сімї [PERSON], зокрема, недовіра матері чи батька до сина. Відповідно ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода. В порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивач не довів, якими неправомірними діями чи бездіяльністю банку йому заподіяно моральну шкоду. Будь-які докази, що підтверджують завдану моральну шкоду, в матеріалах справи відсутні. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України» про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, за недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved