Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із вказаним позовом до [PERSON], у якому просило: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складає 379\~072,54 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання права власності на нього ПАТ «Дельта Банк»; визнати за позивачем право власності на вказану квартиру та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 26 грудня 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 7112/58/06-N, згідно з умовами якого Банк відкрив Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті в межах загальної суми 38\~560,00 дол. США терміном погашення до 10 грудня 2026 року. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Договором іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки № 7112/58-З1/06-N від 26.12.2006 року передала в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 56,1 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належатиме в майбутньому Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 26.12.2006 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3429. Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору № 7112/58/06-N від 26.12.2006 року у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у загальній сумі 379\~072,54 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив позов задовольнити. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідмили, заяв про розгляд справи без їх участі не надали. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи і надані докази, суд встановив наступне. 26 грудня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 7112/58/06-N, згідно з умовами якого Банк відкрив Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті в межах загальної суми 38\~560,00 дол. США терміном погашення до 10 грудня 2026 року. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Договором іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки № 7112/58-З1/06-N від 26.12.2006 року передала в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 56,1 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належатиме в майбутньому Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 26.12.2006 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3429. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Кредитпромбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 7112/58/06-N. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 7112/58/06-N від 26.12.2006 року її заборгованість за розрахунком позивача станом на 07.07.2015 року складає 379\~072,54 грн., з яких: 324\~810,42 грн. сума заборгованості за кредитом, 43\~090,45 грн. сума заборгованості за відсотками, 10\~054,51 грн. пеня, 577,58 грн. сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту, 539,58 грн. - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам. Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобовязання виникають з договорів та інших правочинів. Відповідно до вимог\~статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~зі статтею 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За статтею 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання зобовязання. Згідно зі\~статтею 530 цього Кодексу, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 549 цього Кодексу в разі порушення зобовязання боржник зобовязаний сплатити неустойку (штраф, пеню). Відповідно до вимог\~статті 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Згідно вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором\~\~встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами (з\~\~розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до пункту 6.2 Кредитного договору, у разі недотримання Позичальником умов цього Договору, Іпотечного договору та/або Договору застави Банк має право вимагати дострокового його розірвання, припинення надання кредитів в рамках кредитної лінії, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих процентів за користування ними, відшкодування збитків, заподіяних Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов цього Договору, а у разі невиконання Позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з Іпотечним договором та на предмет застави згідно з Договором застави, що можуть бути укладені в майбутньому в забезпечення виконання Позичальником зобовязань за цим Договором. Згідно пункту 4.2 Договору іпотеки Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Майно у випадку порушення Іпотекодавцем умов Кредитного договору або умов цього Договору. За пунктом 4.3 Договору іпотеки звернення стягнення на Майно здійснюється Іпотекодержателем шляхом позасудового врегулювання, з яким Іпотекодержатель набуває право від свого імені продати Майно, або прийняти його у власність в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором у порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку». Положення цього пункту є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя і мають силу договору про задоволення вимог. Відповідно до пункту 4.4 Договору іпотеки у випадку, коли виконання пункту 4.3 цього Договору унеможливлюється діями або бездіяльністю Іпотекодавця, Іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на Майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в т.ч. на підставі виконавчого напису нотаріуса або звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Відповідні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України у справі № 6-1851цс15 від 30.03.2016 року та у справі № 6-2457цс16 від 02.11.2016 р., які в силу ч. 1\~ст. 360-7 ЦПК України\~мають враховуватися судами. Підстав для відступлення від такої правової позиції суд не вбачає. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що не підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок задоволення його вимог шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, оскільки умовами іпотечного договору не передбачено можливість визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем у судовому порядку та такий спосіб є позасудовим способом врегулювання цього питання. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed