Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» 26 січня 2016 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, про виселення. Позивач у своєму позові посилався на те, що 07 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 151500 грн. строком до 07 грудня 2027 року, а відповідач зобовязалася кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 07 грудня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким відповідач передала в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, [PERSON] свої зобовязання щодо повернення кредиту, сплати процентів та комісії не виконала. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідач та інші мешканці квартири добровільно приміщення не звільняють, тому підлягають виселенню. Позивач просив суд виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS]. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв від них не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 07 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 25), та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № DNUHG40000002172, згідно умов якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 151500 грн. зі сплатою 15,00 % річних, строком до 07 грудня 2027 року (а.с. 7-11). 07 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 25), та [PERSON] було укладено іпотечний договір № DNUHG40000002172, згідно умов якого відповідач передала банку в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-14). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором про іпотечний кредит № DNUHG40000002172 від 07 грудня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 27,9 кв.м., житловою 16,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-18). Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивачем 15 грудня 2015 року було направлено відповідачам повідомлення про добровільне звільнення квартири, що є предметом іпотеки (а.с. 19), про що свідчить реєстр (а.с. 20). Однак відповідачі добровільно квартиру за адресою: [ADDRESS] не звільняють. Відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд, за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст. ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Оскільки реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи, за якою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи. У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Однак, суд зауважує, що позивачем, в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України, не надано суду доказів реєстрації та постійного проживання відповідачів у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Крім того, в прохальній частині позовної заяви не зазначено яких саме інших осіб позивач просить виселити з квартири. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed