Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 29.10.2012 року. В обґрунтування позову вказує, що 29.10.2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої [PERSON] отримав кредит в розмірі 8734 грн.527 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Заборгованість за Кредитом починається з 32-ого дня порушення вважається простроченою, позичальник сплачує банку штраф відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. При складанні Кредитного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статтей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов та правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобовязань перед Банком. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за Договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 09.02.2014 року має заборгованість в сумі 10437 грн. 35 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 6405 грн. 28 коп.; заборгованості по процентах за користування кредитом 307 грн. 43 коп.; штрафу (фіксована частина) 500 грн.; штрафу (процентна складова) 473 грн. 21 коп., штраф згідно п.2.2 Генеральної угоди - 2751 грн. 43 коп. Просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 10437 грн. 35 коп. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача, за довіреністю Толюпа О.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав частково: визнав суму заборгованості за кредитом та проценти, але просив зменшити на суму 250 грн., оскільки він частково погасив кредит, в частині стягнення штрафних санкцій просив їх зменшити, мотивуючи тим, що заборгованість виникла в зв»язку з тяжким матеріальним станом і відсутністю роботи. Суд, заслухавши пояснення представників позивача Толюпи О.В., відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. 29.10.2012 року між позивачем - ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої [PERSON] отримав кредит в розмірі 8734 грн. 52 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,0% на суму залишку заборгованості за кредитом, строком 24 місяці, з 29.10.2012 року по 31.10.2014 року. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 437 грн. 08 коп. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості по кредиту повинна бути не пізніше 31.10.2014 року. Заборгованість за Кредитом починається з 32-ого дня порушення вважається простроченою, позичальник сплачує банку штраф відповідно в розмірі 2751 грн.43 коп. Відповідач [PERSON] своїм підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов та правил надання банківських послуг Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобовязань перед Банком. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні Клієнтом строків платежів по любому із грошових зобовязань, передбачених даним Договором, більше ніж на 30 днів Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Штраф обліковується на окремому рахунку та підлягає до сплати в чергу чергу. Позичальник свої зобовязання перед Банком не виконав, порушивши умови Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 29.10.2012 року, а також Умови та Правила надання банківських послуг, що призвело до утворення заборгованості Позичальника перед Банком, яка відповідно до розрахунку заборгованості гр. [PERSON] по кредиту, відсотках, штрафах згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 29.10.2012 року станом на 09.02.2014 року становить 10437 грн. 35 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 6405 грн. 28 коп.; заборгованості по процентах за користування кредитом 307 грн. 43 коп.; штрафу (фіксована частина) 500 грн.; штрафу (процентна складова) 437 грн. 21коп., штрафу згідно п.2.2 Генеральної угоди 2751 грн. 43 коп.. У відповідності до ст.60 ЦПК України «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.» Відповідно до ст.204 ЦК України «правочин є правомірним, якщо недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». Відповідно до ст.207 ЦК України «Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.» Суд вважає, що при укладенні Генеральної угоди реструктурзаціїї від 29.10.2012 р. були дотримані усі вимоги ст. 203 ЦК України, додержаня яких є необхідним для чинності правочину так як угода не суперечать актам цивільного законодавства, сторони договору мали необхідний об»єм цивільної дієздатності, волевиявлення сторін за договором було вільним, договір укладено в формі, встановленій законодавством, правочин був направлений на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Оскільки в судовому засіданні обєктивно встановлено, що відповідач свої зобовязання перед Банком не виконав в зв»язку з чим станом на 09.02.2014 року має заборгованість перед Банком в сумі 10437 грн. 35 коп., то зазначена сума заборгованості підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Щодо посилання відповідача, що ним частково погашено заборгованість, суд зазначає наступне, що дана сума повинна зарахуватись на погашення заборгованість по процентах за користування кредитом, які нараховувались після подачі банком позову до суду. Суд не вбачає підстав, для зменшення штрафних санкцій, оскільки відповідач [PERSON] не надав суду достатніх та переконливих доказів на підтвердження скрутного матеріального становища та виникнення заборгованості з поважних причин. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved