Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» 30 серпня 2016 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту. В позовній заяві посилався на те, що 14 вересня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № PLKPGF08293700, в забезпечення виконання зобов'язань за яким було укладено договір іпотеки, згідно з яким [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Також позивач вказував, що у зв'язку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 травня 2011 року надано право звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою [ADDRESS]. Зазначав, що вирішити питання про задоволення вимог за рахунок заставленого майна позбавлений можливості, оскільки 16 травня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Полтавській області було винесено постанову, якою накладено арешт на все майно [PERSON] Тому просив суд зняти заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON], яка була накладена відповідно до постанови державного виконавця від 16 травня 2013 року. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в заяві обставини. Представники КС «Добробут Полтавщини» в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що між кредитною спілкою та [PERSON] було укладено кредитний договір, зобов'язання за яким відповідачем не виконано, тому вважають, що на спірну квартиру має бути звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості перед КС «Добробут Полтавщини». Інші особи в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.09.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»та [PERSON] укладено кредитний договір № PLKPGF08293700. За умовами зазначеного договору позивач надав відповідачу споживчий кредит у розмірі 155 260 грн. терміном до 14.09.2015 року з процентною ставкою за користування кредитом 15, 96 % річних. Відповідач зобов'язувався забезпечити повернення кредиту, сплатити відсотки та комісійні за користування кредитом. Також встановлено, що 14.09.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки. Згідно вказаного договору іпотекодавець (позичальник [PERSON].) надав в іпотеку іпотекодержателю (ЗАТ КБ «ПриватБанк») нерухоме майно в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № PLKPGF08293700 від 14.09.2005 року, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Предметом іпотеки сторони визначили квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки сторони оцінили в 169 000,00 грн. Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 травня 2011 року, яке вступило в закону силу, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLKPGF08293700 від 14.09.2005 року у розмірі 200 402,10 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 47,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS], зобов'язано Київський РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області (сектор ГІРФО) зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS]. Вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно зі ст. 589 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованим твердження позивача про те, що ПАТ КБ «Приватбанк», як заставодержатель, набув права звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим судом встановлено, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Коноз В.М. від 16 травня 2013 року в межах виконавчого провадження ВП № 37797804 з примусового виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави по справі № 1-19/11 про стягнення з [PERSON] солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Кредитної спілки «Добробут Полтавщини» суми в розмірі 4956600 грн. накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, яке належить [PERSON]. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час спірних правовідносин, звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. На підставі викладеного, враховуючи, що на час накладення арешту державним виконавцем на все майно відповідача [PERSON], в том у числі і на спірну квартиру, квартира перебувала в заставі позивача, який набув право звернення на предмет іпотеки, суд приходить до висновку, що накладений державним виконавцем згідно з постановою від 16 травня 2013 року арешт квартири порушує право ПАТ КБ «Приватбанк». Тому суд приходить до висновку про необхідність звільнення з-під арешту та зняття заборони на відчуження майна, належного [PERSON], накладеного згідно з постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Полтавській області Коноз В.М. від 16 травня 2013 року в межах виконавчого провадження № 37797804, а саме: квартиру [ADDRESS]. З цих підстав вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню. Також з відповідачів на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 1378 грн. з кожного в рівних частках, тобто, по 689 грн.

Outcome: approved