Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10007/0265 філії ЗОУ АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги наступним. 12 листопада 2007 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір про іпотечний кредит № 699, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 200\~000 гривень. Забезпеченням виконання зобовязань за вказаним кредитним договором є іпотека, що підтверджується іпотечним договором № 699-іф від 12 листопада 2007 р., предметом якого є квартира загальною площею 43,48 кв.м житловою площею 27,14 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У звязку із порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором, позивач 18 квітня 2014 р. звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 березня 2015 р. вказаний позов було задоволено. Проте, виконати рішення суду на даний час неможливо, оскільки Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на предмет іпотеки накладено арешт (постанови державного виконавця від 14 жовтня 2013 р. ВП № 39361962, від 24 червня 2015 р. ВП № 47692044). Зазначені обставини порушують права іпотекодержателя та унеможливлюють звернення стягнення на нерухоме майно. Посилаючись на вимоги Законів України «Про іпотеку», «Про виконавче провадження» просив звільнити вказану вище квартиру з-під арештів (арк. справи 23). Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначено, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином рекомендованими листами із повідомленням, проте, до суду повторно не прибула, причину неявки не повідомив. Як вбачається з довідок поштового відділення на конвертах із поштовими відправленнями судових повісток, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням терміну зберігання, що свідчить про фактичну відмову відповідача від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначив, що просить ухвалити рішення на розсуд суду. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. 12 листопада 2007 р. між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 699, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 200\~000 гривень за ставкою 14,5% річних з кінцевим терміном повернення 12 листопада 2007 р. (арк. справи 46). На забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір № 699-іФ від 12 листопада 2007 р., відповідно до умов якого Іпотекодавець ([PERSON]Б.) з метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з кредитного договору, передає в іпотеку, а Іпотекодержатель (Банк) цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених в цьому договорі Предмет іпотеки, що належить Іпотекодавцю на праві власності (п. 1.1). Предметом іпотеки за договором є нерухоме майно квартира загальною площею 43,48 кв.м, житловою площею 27,14 кв.м за адресою: [ADDRESS] (п. 1.2). Договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 6 (арк. справи 79). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 березня 2015 р. задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10007/0265 філії ЗОУ АТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, внаслідок чого звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру відповідача за адресою: [ADDRESS] та визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» із визначенням початкової ціни субєктом оціночної діяльності. Рішення суду набрало законної сили 16 березня 2015 р. (арк. справи 1113). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 117482645 від 26 жовтня 2015 р., в даному Реєстрі зареєстровані обтяження (арешт) нерухомого майна [PERSON], а саме: 15 квітня 2014 р. зареєстровано арешт нерухомого майна на підставі постанови головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ від 14 жовтня 2013 р. ВП № 39361962; 23 вересня 2015 р. зареєстровано арешт нерухомого майна на підставі постанови головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ від 24 червня 2015 р. ВП № 47692044 (арк. справи 14). Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено випадки зняття арешту з майна державною виконавчою службою. Відповідно до частини пятої вказаної статті Закону в усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно з частиною першої статті 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з вимогами статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як передбачено частиною третьою статті статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів. Таким чином, оскільки право іпотеки (застави нерухомого майна) виникло в позивача 12 листопада 2007 року, тобто до прийняття судом відповідних рішень та накладення арештів в межах зазначених вище виконавчих проваджень, суд дійшов висновку що вимоги іпотекодержателя про зняття арештів з предмета іпотеки квартири є законними та обґрунтованими. З наведених підстав, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, які документально підтверджені (арк. справи 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved