Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

ПАТ «Банк Камбіо» звернувся до суду з позовом, за яким просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 73ф/03-2007 від 25 червня 2007 року визнати за ними право власності на квартиру загальною площею 53,0 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачці [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 25 червня 2007 року між ТОВ «Універсальний комерційний банк «Камбіо», правонаступником якого є ПАТ «Банк Камбіо», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 73ф/03-2007. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, ПАТ «Банк Камбіо» надало відповідачці кредит у розмірі 20000,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом 15 % процентів річних. Кінцевий строк повернення кредиту 25 червня 2012 року. 25 січня 2008 року між сторонами була укладена Додаткова угода до Кредитного договору, відповідно до якої розмір кредиту був збільшений до 35000,00 дол. США. Для забезпечення виконання відповідачкою зобов'язань, які виникли на підставі кредитного договору, 25 червня 2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки зазначеної квартири. У зв'язку з тим, що відповідачка порушила умови кредитного договору, позивач був змушений вжити заходи, спрямовані на захист своїх прав та інтересів. Так, 17 квітня 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] на договорі іпотеки був вчинений виконавчий напис, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 239337,87 грн. було звернуто стягнення на вказану квартиру. На підставі вчиненого виконавчого напису нотаріуса Відділом Державної виконавчої служби Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку було відкрито виконавче провадження. На теперішній час вказане виконавче провадження не завершено, реалізація предмета іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя не здійснена. Відповідачка, користуючись наданим їй законодавством правами, вчиняє дії, спрямовані на затягування виконавчого провадження та неможливість задоволення позивачем своїх вимог за кредитним договором. Відповідачка оскаржує в судовому порядку дійсність договору іпотеки, кредитного договору, законність дій державних виконавцем, наслідком чого є постійне зупинення виконавчого провадження. На теперішній час відповідачка не повернула отримані кредитні кошти, тобто не виконала зобов'язання, передбачені кредитним договором. Позивач стверджує, що договором іпотеки передбачена можливість набуття позивачем права власності на квартиру в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки передбачений в договорі іпотеки спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за своїм правовим наслідком має перехід права власності на предмет іпотеки. Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості спірної квартири, виконаного 09 вересня 2013 року ТОВ «Аргумент» ЕРА, ринкова вартість предмету іпотеки складає 222 600,00 грн. ПАТ «Банк Камбіо» вважає, що існують достатні підстави, а саме, невиконання відповідачкою кредитного договору, наявність в договорі іпотеки способу звернення стягнення, що передбачає перехід права власності, положення ст. 16 ЦК України, п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, для задоволення вимог іпотекодержателя у розмірі 290 813,95 грн. шляхом визнання за ним права власності на квартиру відповідачки Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав в повному обсязі позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в суді заперечили в повному обсязі проти задоволення позовних вимог, оскільки підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру відповідачки відсутні. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 29 серпня 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення відповідачів з займаного жилого приміщення та зняття їх з реєстраційного обліку (справа № 0504/8287/2012, провадження № 2/254/363/2013), яке набрало законної сили, встановлені наступні фактичні обставини, які не підлягають повторному доказуванню. 17 квітня 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] був виданий виконавчий напис, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] Зазначена квартира була передана в іпотеку Товариству з обмеженою відповідальністю Універсальний комерційний банк «Банк Кабіо», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо», за нотаріально-посвідченим договором іпотеки від 25 червня 2007 року, укладеного на виконання зобов'язань за кредитним договором № 73Ф/03-2007 від 25 червня 2007 року. Сторонами визнаний той факт, що власником квартири на час розгляду справи в суді залишається відповідачка [PERSON], і до цього часу квартира за виконавчим написом нотаріуса не реалізована. За довідкою позивача, станом 30 грудня 2013 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 28067,76 доларів США та 31629,66 грн. (пеня). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз'яснив, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 Цивільного кодексу України має право вимагати застосування його судом. Укладеним сторонами договором іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя (п. 5.4), при цьому способи звернення стягнення на предмет іпотеки договором не визначені. Дійсно, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки є способом звернення стягнення на предмет іпотеки і такий спосіб може бути передбачений іпотечним договором, що узгоджується з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки), за якою договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Між сторонами договори, які б передбачали перехід у власність іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки не укладалися, і за таких обставин, відсутні правові підстави для визнання такого права за позивачем. На підставі викладеного, у задоволені позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed