Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Орган опіки і піклування Рожищенської районної державної адміністрації в інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідач є матір`ю двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , батько в свідоцтві про народження дітей записаний зі слів матері. Зазначає, що [PERSON] ніде не працює, вихованням дітей не займається, не цікавиться їх життям та навчанням за що неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП. Неповнолітні діти навчаючись в комунальному закладі загальної середньої освіти Рожищенському ліцеї №4 систематично пропускали уроки без поважних причин. Після отримання базової середньої освіти не продовжили навчання в жодному навчальному закладі. З жовтня 2019 року перебувають на профілактичному обліку служби у справах дітей, як такі, що виховуються в сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. На даний час місце перебування відповідача [PERSON] невідомо. 23 вересня 2019 року дітей направлено в обласний притулок для дітей, як таких, що самовільно залишили сім`ю та навчальний заклад. За час перебування в притулку відповідач їх відвідувала лише двічі, до служби у справах дітей, щоб забрати дітей з притулку не зверталась, а тому 28 січня 2020 року їх було направлено до Волинського обласного центру соціальної психологічної реабілітації, де вони залучені до навчання та проходять курс реабілітації. Вимоги працівників служби у справах дітей та поліції щодо забезпечення умов повернення дітей в сім`ю та виконання належним чином свої батьківських обов`язки відповідач свідомо ігнорує. Враховуючи вищенаведене просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача в користь дітей аліменти в твердій грошовій сумі по 800 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, суду пояснила, що поведінка відповідача за час розгляду справи в суді змінилась в кращу сторону, остання створила належні умови для проживання дітей та бажає опікуватись ними. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що на даний час вона зробила відповідні висновки, бажає опікуватись дітьми та проживати з ними однією сім`єю. Також зазначила, що створила для дітей належні умови для проживання та діти влаштовані до навчальних закладів, в задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.150 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема ст.164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав у разі ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] народився [INFO] , неповнолітня [PERSON] народилась [INFO] , їх матір`ю є [PERSON] , відомості про батька були записані за заявою матері згідно з ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю, що стверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та довідками у книзі реєстрації актів про народження (а.с.4, 7). Органом опіки і піклування Рожищенської районної державної адміністрації 31.03.2020 року надано висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] на підставі того, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків, ніде не працює, вихованням дітей не займається, не цікавиться їх життям, навчанням, духовним та фізичним розвитком (а.с.3). Про те, що відповідач не брала участі у вихованні та навчанні неповнолітніх дітей підтверджується також повідомленнями начальника Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Басалика О. від 18.03.2019 року, 18.04.2019 року, 24.09.2019 року та 17.05.2019 року, повідомленнями директора комунального закладу загальної середньої освіти Рожищенського ліцею №4 Яблонського Ю.М. від 17.09.2019 року, 27.02.2019 року та поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-15, 19-20). З актів обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] вбачається, що умови проживання дітей незадовільні. Будинок складається з чотирьох кімнат, кухні, коридора та ванної кімнати. В будинку неохайно та брудно, діти проживають в одній кімнаті в якій є стіл для навчання, два ліжка та шкаф для одягу (а.с.8-9). З повідомлення директора Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] від 31.10.2019 року вбачається, що провести соціальну роботу із [PERSON] не було можливим, оскільки під час візитів в дану сім`ю остання була відсутня і будинок був зачинений. Зі слів сусідів - [PERSON] постійно перебуває на заробітках за кордоном і дітей залишає без нагляду, на даний час місцезнаходження [PERSON] не відомо (а.с.17). З довідки, виданої завідуючим притулком для дітей служби у справах дітей Волинської обласної державної адміністрації Матвійчуком Л.Р. від 27.03.2019 року вбачається, що за час перебування неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] в притулку з 23.09.2019 року по 28.01.2020 року мама відвідувала дітей двічі 30.11.2019 року та 13.12.2019 року. Часто спілкувалася з дітьми в телефонному режимі (а.с.21). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року в постанові №3, позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст.3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У відповідності до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст.166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. З пояснень сторін в судовому засіданні судом встановлено, що на даний час неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю-відповідачем [PERSON] , яка створила їм належні умови для проживання та бажає опікуватись дітьми та проживати з ними однією сім`єю. Відповідач має намір зробити все від неї залежне для якнайкращого майбутнього своїх дітей. З огляду на викладене, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, з урахуванням того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків, за відсутності належних доказів навмисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей та свідомо нехтування своїми батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed