Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Нижньосироватська сільська рада Сумського району звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд відібрати без позбавлення батьківських прав дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] , стягувати з неї аліменти на їх утримання в розмірі Ѕ частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та відібрати без позбавлення батьківських прав дитину [PERSON] , [INFO] у батька [PERSON] та стягувати з нього аліменти на його утримання в розмірі ј частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відомості про батька яких у свідоцтві про народження зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, та [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач [PERSON] . Останній з дитиною не проживає та не спілкується, самоусунувшись від виховання та утримання сина, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Всіх чотирьох дітей з 30.04.2021 вилучено із родини матері [PERSON] з причин зловживання нею алкогольними напоями та ухиляння віл належного виконання батьківських обов`язків та поміщено до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області. [PERSON] не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, виявляє агресію по відношенню до мешканців села, в будинку антисанітарні, що є загрозою для життя та здоров`я дітей. У судове засідання представник позивача Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті «Судова влада України», в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подали. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився - надійшла заява про розгляд справи без його участі. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відомості про батька яких у свідоцтвах про народження зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, та [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтв про народження дітей, копією довідок з книги реєстрації актів про народження у виконавчому комітеті Золотівської міської ради Луганської області та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.8,9,10,11,21,22,23). Згідно характеристики виконкому Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області від 07.05.2021 року, [PERSON] , 1990 р.н. не зареєстрована, але проживає за адресою: [ADDRESS] , має статус переселенки з Луганської області. [PERSON] характеризується як людина, яка офіційно не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не приділяє уваги малолітнім дітям, в будинку не підтримує належний санітарний стан, не приділяє уваги здоровому харчуванню дітей, виявляє агресію по відношенню до інших мешканців села (а.с. 7). Відповідно до інформації Сумського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області [PERSON] у 2020-2021р.р. неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, в тому числі й за невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей (а.с. 13). Згідно інформації Сумського міського центру соціальних служб родина [PERSON] була отримувачем послуги «соціального супроводу» міського центру з 02.12.2015 по 23.05.2016 року. Причинами, з яких було організовано соціальний супровід: неналежні санітарно-гігієнічні умови (брудні речі, одяг, постіль, посуд, відсутність пральної машини, достатньої кількості засобів особистої гігієни), низьке матеріальне становище, відсутність соціальних виплат, на які родина мала право, низький виховний потенціал матері, відсутність щеплень згідно віку, педікульоз у дітей (а.с. 14). Також останні роки родина знаходилася на обліку в Сумському районному центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді як сім`я, яка опинилася в складних життєвих обставинах. На початку 2020 року за пропозицією центру були призупинені виплати при народженні дитини та виплати допомоги на дітей, які виховуються у багатодітній сім`ї, у зв`язку з використанням коштів не за призначенням ( [PERSON] зловживала алкогольними напоями, в будинку антисанітарія, у дітей були відсутні належні умови для проживання) (а.с. 15). Відповідно до актів обстеження умов проживання малолітніх дітей [PERSON] від 03.03.2021, 14.04.2021, 16.04.2021, 26.04.2021, наданих Відділом «Служба у справах дітей» Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, умови для виховання та розвитку дітей за адресою: [ADDRESS] не створено, дані умови проживання є небезпечними для дітей (а.с. 16,17,18,19). Згідно рішення виконавчого комітету Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області № 59 від 29 квітня 2021 року, малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вилучено із сім`ї матері [PERSON] та тимчасово влаштовано до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області терміном на 6 місяців (а.с. 20). Відповідно до довідки № 141 від 31.05.2021, виданою адміністрацією Старосільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, [PERSON] , батько [PERSON] , за час навчання його в школі не брав участі у вихованні дитини (не спілкувався з учителем, не відвідував батьківські збори (а.с. 12). Таким чином, відповідачі обов`язки по вихованню дітей належним чином не виконують. Зазначені обставини суд вважає встановленими, оскільки вони підтверджуються також висновком Служби у справах дітей Сумської РДА, в якому зазначено, що вони вважають доцільним відібрати у [PERSON] дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав та стягнути аліменти на користь дітей; відібрати у [PERSON] дитину [PERSON] , [INFO] , без позбавлення його батьківських прав та стягнути аліменти на користь дитини (а.с. 57-58). Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно вимог ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визнають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. За приписами ч.ч. 1,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно вимог ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, суд констатує безумовне право матері на виховання дитини, однак, вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дітей. Крім того, суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), в якій зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не проявляє батьківської турботи, не бажає їх забрати до себе для виховання. Відповідач [PERSON] також не займається вихованням свого сина [PERSON] , не надає йому матеріальної допомоги, не цікавиться станом його здоров`я. Наведене свідчить про самоусунення відповідачів від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей. Будь-яких доказів на підтвердження обставин, які перешкоджали б відповідачам у виконанні ними своїх обов`язків по відношенню до дітей судом не встановлено. З огляду на встановлені факти, надані сторонами та досліджені судом докази, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, суд приходить до висновку, що у відповідачки [PERSON] необхідно відібрати неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а у відповідача [PERSON] - неповнолітнього [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав. Згідно вимогами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне. Згідно ч. 4 ст. 170 Сімейного Кодексу України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Беручи до уваги викладене, суд вважає, що з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З відповідача [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме такий розмір аліментів буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дітей. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав, а також 908, 00 грн. за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved