Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.03.2007 р. квартиру № 49, загальною площею 41,70 кв.м., що розташована у будинку № 88 по ул. Пантелеймонівській в м. Одесі, шляхом продажу цього предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, із встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, зазначеному в договорі іпотеки, а саме 435562,50 грн., з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, - в рахунок заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № ODMLGK01420092 від 29.03.2007 р. у загальному розмірі станом на 17.12.2015 р. - 289812,12 дол. США (з яких : заборгованість за кредитом 67667,95 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитними коштами 68135,94 дол. США; заборгованість по комісії 11202,79 дол. США; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 142805,42 дол. США). Крім того, позивач просить вважати згаданий іпотечний договір від 29.03.2007 р. дійсним, а також виселити [PERSON] та [PERSON], [INFO], [PERSON]., [INFO], та [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого житла (а.с.5-7, 74-76). Обгрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідачів, позивач вказує, що, по-перше, [PERSON] не виконує свої грошові зобовязання за кредитним договором № ODMLGK01420092 від 29.03.2007 р.; по-друге, іпотечним договором від 29.03.2007 р. передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії, але позивач не надавав своєї згоди на реєстрацію осіб за адресою предмета іпотеки, отже реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України і знаття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Позивач веде дану справу в суді через свого представника [PERSON], яка просила розглянути справу без участі представника позивача та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Направлені судом судові повістки відповідачам [PERSON] та [PERSON] в черговий раз були повернуті судові з помітками пошти про те, що вони не зявляються на пошту для отримання судових повісток. Приморська райадміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування не повідомила суду причини неявки свого представника, хоча про дату і місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання нею судової повістки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти ; за ч.2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Судом установлено, що згідно кредитного договору № ODMLGK01420092 від 29.03.2007 р. ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») надало [PERSON] кредит у розмірі 68805,00 дол. США на придбання нерухомості та у розмірі 13781,00 дол. США на сплату страхових платежів, на строк користування з 29.03.2007 р. по 29.03.2027 р., із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з погашенням кредиту та внесенням плати за користування кредитними коштами шляхом внесення щомісячних платежів у терміни, розмірі та на умовах, що встановлені цим договором, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним 09.04.2027 р. В забезпечення виконання позичальником усіх грошових зобовязань за цим договором, 29.03.2007 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 679, за умовами якого предметом іпотеки є майнові права на незакінчену будівництвом квартиру будівельний номер 8-5, загальною розрахунковою площею 41,7 кв.м., що будується на 8-му поверсі, секції 2 будинку за адресою : м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 116, що належать іпотекодавцю на праві власності на підставі договору про часткову участь у будівництві від 07.01.2006 р., укладеним між іпотекодавцем та ТОВ «Бізнес-Форум», а також документа, який підтверджує фінансування іпотекодавцем будівництва за рахунок власних коштів (прибутковий касовий ордер, платіжне доручення, квитанції тощо), - заставною вартістю 86250,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на дату укладення цього іпотечного договору становить 435562,50 грн. Пунктом п. 4.1. згаданого кредитного договору передбачено, що за порушення позичальником будь-якого з зобовязань, передбачених п.п. 2.2.2., 2.2.3. цього договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менш 1 грн. за кожний день прострочення. При цьому, у разі якщо кредит видається у іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Через неналежне виконання умов цього кредитного договору, станом на 17.12.2015 року у відповідача [PERSON] виникла заборгованість за цим договором у загальному розмірі 147006,68 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (2351,9276 грн. за 100 дол. США) на вказану дату становить 3457490,68 грн., та 3358680,09 грн. (з яких : заборгованість за кредитом 67667,95 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1591501,19 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитними коштами 68135,94 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1602507,98 грн.; заборгованість по комісії 11202,79 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 263481,51 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 142805,42 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 3358680,09 грн.). Відповідно до п. 2.3.3. згаданого кредитного договору, випадку порушення позичальником своїх зобовязань за цим договором, банк має право змінити умови договору та вимагати віз позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди та процентів за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, відповідно до ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України, по зобовязаннях, строки виконання яких не настали, строки вважають такими, що настали у вказану в повідомленні дату, та на цю дату позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду і проценти за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобовязання за договором. Пунктом 2.3.7. цього кредитного договору передбачено, що банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 7.1. цього договору, в .ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. цього договору. Згідно зі ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави. Статтею 589 ЦК України та статю 20 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржиком основного зобовязаня заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буле виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержате набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Пунктом 16.7.1. іпотечного договору від 29.03.2007 р. передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобовязань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно умов цього іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом пощову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-які особі-покупцеві. Відповідно до розділу іпотечного договору від 29.03.2007 р., що містить застереження про задоволення вимог іпотекожержателя, іпотекодавцю надані повноваження на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві (а саме - продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця), у разі порушення основного зобовязання. \~ Відповідно до положень\~ст. 35 Закону України «Про іпотеку»,\~у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стисли й зміст порушених зобовязань, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочасти звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Позивач рекомендованою поштою направив на адресу відповідача [PERSON]В . письмову вимогу від 10.11.2015 р., яка містить стислий зміст порушеного зобовязання, вимогу про дострокове повернення кредиту та усіх нарахувань за ним в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, а також попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з предмета іпотеки. Проте [PERSON] залишив цю вимогу банку без задоволення. Вирішуючи дану справу, суд також враховує, що розпорядженням Приморської райадміністрації Одеської міської ради від 09.11.2006 р. за № 2815 було затверджено акт державної приймальної комісії від 03.11.2006 р. про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту девятиповерхового житлового будинку з вбудованими офісними та торгівельними приміщеннями, розташованого за адресою : м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 116 (будівельний номер), та вирішено вважати цей обєкт нерухомого майна прийнятим в експлуатацію, а також присвоєно вказаному житловому будинку поштову адресу вулиця Пантелеймонівська, 88. Згодом [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на квартиру № 49, що розташована у будинку № 88 по вул. Пантелеймонівській в м. Одесі (серії САС № 443286) та 20.08.2009 р. зареєстрував право власності на цю квартиру (номер запису : 3379 в книзі : 729пр-28). На дату судового розгляду даної справи згаданий іпотечний договір від 29.03.2007 р. не був визнаний недійсним, та діюче на час укладання цього договору законодавство не містить посилання на нікчемність такого договору, якщо його предметом є майнові права на незакінчене будівництвом нерухоме майно, - тому відповідно до положень ст.ст. 204, 526 ЦК України положення цього договору є обовязковими для сторін, які його уклали. Водночас суд враховує, що п. 1.1. цього іпотечного договору передбачає, що після отримання свідоцтва про право власності на житло іпотекодавець повинен підписати додаткову угоду до цього іпотечного договору у триденний срок, аде відповідач [PERSON] залишив без задоволення звернення позивача щодо укладання такої додаткової угоди до іпотечного договору від 29.03.2007 р. Також суд бере до уваги, що п. 18.12 іпотечного договору від 29.03.2007 р. передбачено, що іпотекодавець зобовязаний не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової на це згоди іпотекодержателя. Отже, не заслуговують на увагу суду ті обстави, що у 2009 році та у 2011 року було здійснено реєстрацію місця проживання у предметі іпотеці [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], оскільки це було здійснено без письмової на це згоди іпотекодержателя. Таким чином, позивач набув право на задоволення вимог по поверненню грошових коштів шляхом звернення стягнення на квартиру, що була передана в іпотеку. За приписами ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення не предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. При цьому, суд враховує доводи позивача стосовно того, що у предметі іпотеки також проживає відповідач [PERSON], та позивач письмово повідомляв [PERSON] про необхідність виселення з предмету іпотеки, але остання залишила це повідомлення позивача без задоволення. Разом з тим, позивач взагалі не обґрунтував свої позовні вимоги щодо дійсності іпотечного договору від 29.03.2007 р., а як зазначено вище, цей договір не вважається нікчемним та у даній справі не оспорюється, тому в цій частині позовні вимоги позивача, на думку суду, є зайвими та не підлягають задоволенню. 07 червня 2014р. набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із\~статтею 4 Закону України «Про заставу»\~та/або предметом іпотеки згідно із\~статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. За змістом\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. У\~рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999р. №1-рп/99\~у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Статтею 3 Закону № 1304-VII передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої\~статті 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Така правова позиція викладена у\~постанові Верховного\~Суду України від 15 квітня 2015р. у справі за №6-46цс15. Отже, чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання. Вирішуючи дану справу, суд бере до уваги, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме, визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Таким чином, враховуючи наявність в справі підстав для задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, судове рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Така правова позиція викладена у\~постанові Верховного\~Суду України від 25 березня 2015р. у справі № 44цс15. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 44986,84 грн., повязані зі сплатою судового збору за позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також стягує на користь позивача з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах судовий збір в сумі 2067,00 грн. (1378,00грн.+689,00грн.), повязаний зі сплатою позивачем вимог немайнового характеру та клопотання про витребування доказів. На підставі викладеного і

Outcome: partial