Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) звернулось до суду з позовом до відповідачів, просило звільнити з-під арештів, накладених державними виконавцями в рамках виконавчих проваджень, автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], а також скасувати постанови про розшук зазначеного майна та покладення на Центральний ВДВС ММУЮ зобов'язань вчинити дії, направлені на виключення спірного автомобілю з бази обліку арештів та розшуку автомобілів ДАІ. В обґрунтування вимог позивач послався на те, що задоволення вимог інших стягувачів не може відбуватися шляхом звернення стягнення на автомобіль, що знаходиться у заставі Банку. Як на правові підстави позову, позивач послався на ст. 59 ЦК України в контексті роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у Постанові від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису». В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача згідно наданої заяви, просила про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує. Представник відповідача - Центрального ВДВС ММУЮ - надав до суду заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутність, а також письмові заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень посилався на обставини наявності на примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження, боржником у якому є [PERSON], а також на те, що державним виконавцем, у межах повноважень, вжиті ряд дій примусового характеру, в тому числі і накладення арешту на майно боржника, для примусового виконання рішень суду, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідач - [PERSON] - письмових заперечень суду не надав, відомостей про поважність причин неявки у судове засідання матеріали справи не містять. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10 квітня 2007 року між Банком та [PERSON] укладений кредитний договір № NKH3AW0022244A, згідно умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 8210,66 дол. США. В той же день на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між його сторонами також укладений договір застави, згідно якого [PERSON] передав у заставу банку транспортний засіб - автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВЕС № 009122. В свою чергу, державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції 15 травня 2012 року винесено постанову про арешт майна боржника ([PERSON]) та заборону його відчуження, а також оголошення у розшук спірного транспортного засобу. В силу ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за письмовою заявою, поданою в порядку ЦПК України, в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та третіх осіб. Встановлені судом факти свідчать про відсутність в позивача як права власності на автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], так і права володіння ним, у зв'язку з чим в суду відсутні підстави для захисту цих прав шляхом зняття обтяження в порядку ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження». Право заставодержателя щодо предмету застави в даному спорі не є правом на володіння майном, оскільки вони є різнорідними за своєю правовою природою. В свою чергу, суд також не може покласти в основу рішення доводи представника позивача щодо порушень закону державними виконавцями, оскільки такі пояснення нею надані за межами викладених у заяві підстав позову. Таким чином, позов задоволенню не підлягає. Відмова в позові не перешкоджає ПАТ КБ «Приватбанк» повторно звернутись в загальному порядку до суду з цими же вимогами, але з інших підстав. В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові судові витрати на користь позивача присудженню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed