Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 28.02.2017 р. звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 68 364,88 грн. та судових витрат (т. 1 а.с. 1-4, 135). Позовні вимоги мотивовано тим, що 18.04.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н., відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі. Проте [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 31.01.2017 року становить у розмірі 68 364,88 грн. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 14 335,04 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 48 336,27 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2 200,00 грн., а також штрафів відповідно до умов кредитного договору, що складаються із штрафу у фіксованій частині у розмірі 250,00 грн. та штрафу у процентній складовій у розмірі 3 243,57 грн. Ухвалою суду від 22.03.2017 року було відкрите провадження у справі (т. 1 а.с. 30). Ухвалою суду від 22.03.2017 року заяву позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про забезпечення позову повернуто без розгляду (т. 1 а.с. 31, 32). Ухвалою суду від 22.03.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Сафіра Ф.О. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (т. 1 а.с. 33, 34). За результатами розгляду справи 19 червня 2017 року судом ухвалене заочне рішення про задоволення позову (т. 1 а.с. 53-55). Ухвалою суду від 09 листопада 2018 року задоволена заява представника відповідача [PERSON] . [PERSON] про перегляд заочного рішення, скасоване заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.06.2017 року по цивільній справі № 755/3698/17 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (т. 1 а.с. 78-81). 28.01.2019 року позивачем подана уточнена позовна заява зі збільшеним розміром позовних вимог, відповідно яких АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.04.2008 року станом на 31.12.2018 р. у розмірі 229 059,40 грн., що включає: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14 335,04 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 214 424,36 грн. та заборгованість за пенею і комісією у розмірі 300 грн. (т. 1 а.с. 171-174). 20.03.2019 р. представником відповідача [PERSON] . суду подані письмові пояснення на позов зі збільшеним розміром позовних вимог, у яких зазначено, що відповідач повністю заперечує проти позову, який є недоведеним, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано доказів того, що станом на 15.01.2015 р. та 16.01.2015 р. видана 05.05.2008 р. картка [PERSON] була дійсною, що відповідач звертався до банку із заявою про збільшення кредитного ліміту 15.01.2015 р., що [PERSON] ініціював здійснення 16.01.2015 р. грошового переказу з картки № [NUMBER] на будь яку іншу карту, надані позивачем «Умови та правила надання банківських послуг» не містять підпису відповідача, розрахунок заборгованості та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку» не є належними доказами (т. 1 а.с. 193-197). Ухвалою суду від 20.03.2019 року задоволено клопотання представника відповідача Пономарьова М.М. про витребування доказів (т. 1 а.с. 206, 207). 20.05.2019 р. АТ КБ «Приватбанк» надані пояснення, довідка та виписка по рахунку [PERSON] (т. 1 а.с. 220-229). 21.05.2019 р. представником позивача Безменко М.Є. подана відповідь на письмові пояснення відповідача з проханням задовольнити позов в повному обсязі (т. 1 а.с. 233-238). 26.09.2019 р. представником відповідача [PERSON] поданий відзив на позов, у якому зазначено про недоведеність АТ КБ «Приватбанк» позовних вимог (т. 2 а.с. 1-4). В судовому засіданні представник позивача Прилипко Є.М. підтримав позов зі збільшеним розміром позовних вимог та викладені у ньому обставини. Представник відповідача [PERSON]. в судовому засіданні просив відмовити в позові, посилаючись на його недоведеність та безпідставність, надав пояснення, викладені у письмових поясненнях та відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, 18 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до умов якого АТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послугі Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підтвердження позовних вимог позивачем надано Анкета-заява від 18.04.2008 року та Умови і Правила надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 11-17). За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 31.12.2018 р. у розмірі 229 059,40 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 335,04 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 214 424,36 грн. та заборгованості за пенею і комісією у розмірі 300 грн. Вирішуючи даний спір суд вважає за необхідне зазначити наступне. Зі змісту анкети-заяви убачається, що відповідачу АТ «Приватбанк» був відкритий рахунок 21.04.2008 р. з лімітом кредитування у розмірі 5 000 грн. та видана кредитна картка «Універсальна» за № [NUMBER] , яку [PERSON] отримав 05.05.2008 року (т. 1 а.с. 11 зв). Відповідно довідки та повідомлення АТ «Приватбанк», [PERSON] за кредитним договором б/н від 18.04.2008 року отримав картку № [NUMBER] зі строком дії до останнього дня квітня 2014 року (т. 1 а.с. 47, 134). З наданих позивачем виписки по рахунку [PERSON] та розрахунків заборгованості встановлено, що борг відповідача за тілом кредиту складає 14 335,04 грн. та виник з урахуванням збільшення кредитного ліміту до 15 000 грн., після чого 16.01.2015 р. здійснено операцію на суму 14 301,73 грн. (т. 1 а.с. 175-176). За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем суду не надано доказів на підтвердження продовження відповідачу строку дії кредитної картки «Універсальна» № [NUMBER] та/або видачі останньому картки з новим строком дії, чи заяв [PERSON] про переказ грошових коштів з вказаної кредитної картки на будь яку іншу, збільшення ліміту кредитування 16.01.2015 р. до 15 000 грн. Отже, оскільки з 01.05.2014 р. отримана відповідачем від ПАТ АТ «Приватбанк» за кредитним договором від 18.04.2008 року картка «Універсальна» була недійсною, суд не приймає до уваги нараховану з вказаного часу позивачем заборгованість по тілу кредиту. Згідно виписки по рахунку, станом на травень 2014 р. залишок простроченої заборгованості відповідача за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 33 грн. 31 коп., у зв`язку з чим вказана сума підлягає стягненню із [PERSON] на користь позивача (т. 1 а.с. 176). В решті позовних вимог суд враховує наступне. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві відповідача від 18 квітня 2008 року процентна ставка не зазначена. АТ КБ «ПРИВАТБАНК», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню за несвоєчасну сплату кредиту, комісію і проценти за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.04.2008 року, посилається на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови і правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року винесеній по справі № 342/180/17. Відповідно вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. З урахуванням викладеного позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 33,31 грн. У іншій частині позову слід відмовити за недоведеність позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

Outcome: partial