Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк», як правонаступник ТОВ «Комерційний банк «Дельта» (надалі Позивач або Банк) в листопаді 2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно умов укладеного 19 квітня 2012 року кредитного договору між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON], останній отримав кредит в сумі 11 333 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 16,90% річних за користування кредитом на строк з 19.04.2012 року з кінцевим терміном повернення 19 квітня 2015 року. Згодом, між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» 02 грудня 2013 року було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, за яким право вимоги за кредитним договором було відступлено на користь ПАТ «Дельта Банк» і позивач набув права грошової вимоги до відповідача. За умовами укладеного договору кредиту № 330003035774901 від 19 квітня 2012 року [PERSON] як позичальник своєчасно не сплачував відсотки за користування коштами в наслідок чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 22 491 грн. 77 коп. станом на 23 жовтня 2014 року. Наявна заборгованість не зменшилась і складає: заборгованість за кредитом 11 333 грн. 00 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками - 3 098 грн. 21 коп.; заборгованість по комісії за управління кредитом - 8 066 грн. 56 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, в заяві до суду на позовних вимогах наполягає на стягненні саме вказаної суми, просить розглянути позов без участі представника позивача, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач двічі в судове засідання також не з'явився, про причину неявки до суду відповідач суд не повідомив, письмових заяв та клопотань до суду від нього не надійшло. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи в суді, оскільки до суду повернулись поштові повідомлення з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 610-612, 614, 615, 617, 625, 1054, 1055 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що згідно умов укладеного 19 квітня 2012 року кредитного договору № 330003035774901 між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON], останній отримав кредит в сумі 11 333 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 16,90% річних за користування кредитом на строк з 19.04.2012 року з кінцевим терміном повернення 19 квітня 2015 року. Згодом, між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» 02 грудня 2013 року було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, за яким право вимоги за кредитним договором було відступлено на користь ПАТ «Дельта Банк» і позивач набув права грошової вимоги до відповідача. За умовами укладеного договору кредиту № 330003035774901 від 19 квітня 2012 року [PERSON] як позичальник своєчасно не сплачував відсотки за користування коштами в наслідок чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 22 491 грн. 77 коп. станом на 23 жовтня 2014 року. Наявна заборгованість не зменшилась і складає: заборгованість за кредитом 11 333 грн. 00 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками - 3 098 грн. 21 коп.; заборгованість по комісії за управління кредитом - 8 066 грн. 56 коп. На час розгляду справи заборгованість не сплачена. Судом встановлено, що сторонами дотримано форми кредитного договору. Позивачем заздалегідь вжито заходів для повернення кредиту. Відповідач листом від 29 серпня 2014 року був повідомлений про відступлення права грошової вимоги в розмірі 22 491 грн. 77 коп. станом на 28 серпня 2014 року. Отже, суд дійшов висновку, що відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору. Суд вважає, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобов'язань по сплаті заборгованості по кредиту. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору не означає односторонньої відмови від договору, а це є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Як підтверджено матеріалами справи, банком вчинено всі дії, передбачені законом та умовами договору кредиту, а оскільки відповідач умов договору не виконував, то банк-кредитор має право вимагати виконання зобов'язання від боржника, відповідно до зазначеного договору. Заяви про застосування строку позовної давності від відповідача не надходило. Розрахунки по заборгованості, не викликають сумнівів у їх вірності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договорами кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved