Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» 21 січня 2014 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 26 квітня 2006 року на підставі заяви [PERSON] про надання кредиту від 12 квітня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 771/1, згідно з умовами якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 250 000 грн., строком на 36 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,0 % річних, а відповідач зобов'язався здійснювати оплату послуг позивача згідно тарифів у строки, передбачені умовами договору. 26 квітня 2006 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Кінотеатр «Валентина» був укладений договір поруки, згідно умов якого поручитель поручається за виконання боржником обов'язків, що виникли на підставі кредитного договору № 771/1 від 26 квітня 2006 року. Також з метою забезпечення виконання умов кредитного договору № 771/1 від 26 квітня 2006 року між банком та ТОВ «Кінотеатр «Валентина» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстраційним № 2566, де предметом іпотеки є нерухоме майно: будівля кінотеатру «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, відповідачі свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконували, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 6 грудня 2013 року складає 782 754 грн. 11 коп. Позивач у своєму позові просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 782 754 грн. 11 коп., яка складається з простроченої заборгованості у розмірі 192 000 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 135 861 грн. 98 коп., трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу у розмірі 27 914 грн. 90 коп., витрат від інфляції у розмірі 426 977 грн. 23 коп., а також судовий збір у розмірі 3 654 грн. 08 вересня 2014 року ТОВ «Кінотеатр «Валентина» звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання договору поруки недійсним. В обґрунтування зустрічного позову вказали, що 26 квітня 2006 року між ТОВ «Кінотеатр «Валентина» в особі [PERSON], який діяв на підставі довіреності, виданої його матір'ю [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено іпотечний договір, за яким майно позивача за зустрічним позовом забезпечено виконання перед банком зобов'язання за кредитним договором. Підставою для підписання іпотечного договору був протокол № 7 зборів учасників ТОВ «Кінотеатр «Валентина» від 10.04.2006 року. На момент підписання оспорюваного договору поруки учасниками товариства були [PERSON], з часткою 15,34 % голосів, [PERSON], з частковою 2,37 % голосів та міжнародна бізнес компанія «Mildenhall limited», що мала частку 82,29% голосів, яку представляла [PERSON] за довіреністю. У листі від 22.11.2012 року [PERSON] повідомила, що участі в зборах, на яких приймалося рішення про передачу в заставу будівлі кінотеатру «[INFO]» не приймала, і підпис, що міститься в протоколі їй не належить. На момент укладання договору поруки 26 квітня 2006 року [PERSON] не мав згідно з п. 2 ст. 203 ЦК України необхідного обсягу цивільної дієздатності представника юридичної особи. Укладаючи договір поруки [PERSON] та директор [PERSON] діяли з перевищенням повноважень і явно не в інтересах ТОВ «Кінотеатр «Валентина». Просили визнати недійсним договір поруки, укладений 26 квітня між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кінотеатр «Валентина» та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», стягнути судові витрати. Ухвалою від 08 вересня 2014 року заочне рішення за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінотеатр «Валентина» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку. Представник позивача в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та заперечувала проти їх задоволення. Представник відповідача ТОВ «Кінотеатр «Валентина» в судове засідання не з'явився, направив письмову заяву з проханням слухати справу у його відсутність, зустрічну позовну заяву підтримав та просив задовольнити, проти задоволення первісного позову заперечував. Співвідповідач за первісним та за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином через ЗМІ газету «Вісті Придніпров'я», про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 квітня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого, відповідно до Статуту, є ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 47-55), та [PERSON] було укладено кредитний договір № 771/1, згідно умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти у розмірі 250 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19 % річних, строком на 36 місяців, до 25 квітня 2009 року (а.с. 22-27). З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 26 квітня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого, відповідно до Статуту, є ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 30-32), та ТОВ «Кінотеатр «Валентина» був укладений договір поруки, згідно умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 771/1 від 26 квітня 2006 року (а.с. 30-32). Згідно з заявою на видачу готівки № 11 від 26 квітня 2006 року на виконання умов кредитного договору [PERSON] було отримано 250 000 грн. (а.с. 29). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачами порушені взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 6 грудня 2013 року відповідно до розрахунку виникла заборгованість у розмірі 782 754 грн. 11 коп. (а.с. 12-14). Вимога про усунення порушень зобов'язань за кредитним договором № 771/1 від 26 квітня 2006 року була направлена на адресу відповідачів за № 19/19-193/193 від 7 червня 2013 року (а.с. 41-42), про що свідчать поштові повідомлення (а.с. 43, 44). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі п. 4.1 кредитного договору за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі та чинним законодавством України. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,06 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з п. 1.1 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 771/1 від 26 квітня 2006 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Відповідно до п. 2.1 договору поруки у разі порушення боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору, в порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦПК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною 2 статті 554 ЦПК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Натомість, ТОВ «Кінотеатр «Валентина» заперечує проти солідарної відповідальності за невиконання взятих зобов'язань, у зв'язку з чим звернулося до суду з зустрічною позовної заявою про визнання договору поруки недійсним. Разом з тим, суд прийшов до висновку, що зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, як зазначено у ч. 1 ст.628 ЦК України. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 цієї статті істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилами ч.2 ст.640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчиненої іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За своєю правовою природою договір є правочином та основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків відповідно до ст. 11 ЦК України. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних справ та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). У той же час, відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В супереч чому, ТОВ «Кінотеатр «Валентина» не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що договір поруки суперечить нормам цивільного законодавства України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства на момент його укладання. Посилання представника на ті обставини, що на момент укладання договору поруки 26 квітня 2006 року [PERSON] не мав згідно з п. 2 ст. 203 ЦК України необхідного обсягу цивільної дієздатності представника юридичної особи. Укладаючи договір поруки [PERSON] та директор [PERSON] діяли з перевищенням повноважень і явно не в інтересах ТОВ «Кінотеатр «Валентина» не знайшли об'єктивного підтвердження, оскільки є необґрунтованими, нічим не підтверджені, а відтак не доведені. Крім того, ПАТ «Державний ощадний банк України» заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності за зустрічним позовом. Разом з тим, судом встановлено, що ТОВ «Кінотеатр «Валентина» строки позовної давності не пропущено, оскільки позичальником здійснювалося часткове погашення заборгованості та останній платіж був внесений у 2012 році. А тому, строк позовної давності не пропущений та суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову по суті. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до абз. 1 п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 771/1 від 26 квітня 2006 року вбачається, що відповідачем [PERSON] були здійсненні часткові виплати за кредитом та розмір його заборгованості за кредитним договором у період з 1 травня 2009 року по грудень 2009 року складав 223 000 грн., у січні 2010 року - 219 019 грн. 07 коп., у період з лютого 2010 року по травень 2010 року - 214 019 грн. 07 коп., у період з червня 2010 року по грудень 2010 року - 201 363 грн. 71 коп., у період з січня 2011 року по липень 2011 року - 201 363 грн. 71 коп., у період з серпня 2011 року по грудень 2011 року - 200 000 грн., у період з січня 2012 року по березень 2012 року - 200 000 грн., у період з квітня 2012 року по грудень 2012 року - 192 000 грн., у період з січня 2013 року по листопад 2013 року - 192 000 грн. (а.с. 12). Таким чином, з урахуванням розміру заборгованості та індексу інфляції у періоди, заявлені позивачем, солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають інфляційні витрати, у період з 1 травня 2009 року по грудень 2009 року - у розмірі 9 589 грн. (104,3 % * 223 000 грн. - 223 000 грн. = 9 589 грн.), за січень 2010 року - у розмірі 3 942 грн. 34 коп. (101,8 % * 219 019 грн. 07 коп. - 219 019 грн. 07 коп. = 3 942 грн. 34 коп.), у період з лютого 2010 року по травень 2010 року - у розмірі 4 066 грн. 36 коп. (101,9 % * 214 019 грн. 07 коп. - 214 019 грн. 07 коп. = 4 066 грн. 36 коп.), у період з червня 2010 року по грудень 2010 року - у розмірі 10 470 грн. 91 коп. (105,2 % * 201 363 грн. 71 коп. - 201 363 грн. 71 коп. = 10 470 грн. 91 коп.), у період з січня 2011 року по липень 2011 року - у розмірі 9 262 грн. 73 коп. (104,6 % * 201 363 грн. 71 коп. = 9 262 грн. 73 коп.), у період з січня 2012 року по березень 2012 року - у розмірі 1 400 грн. (100,7 % * 200 000 грн. - 200 000 грн. = 1 400 грн.), а разом 38 731 грн. 34 коп. У зв'язку з тим, що у періоди з серпня 2011 року по грудень 2011 року - загальний індекс інфляції становить 99,9 % річних (99,6 % * 100,1 % * 100 % * 100,1 % * 100,2 % = 99,9 %), у період з квітня 2012 року по грудень 2012 року -загальний індекс інфляції становить 99,1 % (100 % * 99,7 % * 99,7 % * 99,8 % * 99,7 % * 100,1 % * 100 % * 99,9 % * 100,2 % = 99,1 %), у період з січня 2013 року по листопад 2013 року - загальний індекс інфляції становить 100 % (100,2 % * 99,9 % * 100 % * 100 % * 100,1 % * 100 % * 99,9 % * 99,3 % * 100 % * 100,4 % * 100,2 % = 100 %), то інфляційні витрати за ці періоди стягненню з відповідачів на користь позивача не підлягають. Враховуючи розмір заборгованості у періоди, заявлені позивачем, сума трьох відсотків річних від суми заборгованості у період з 1 травня 2009 року по 11 січня 2010 року становить 4 683 грн. (3% : 365 * 256 = 2,1 %; 2,1 % * 223 000 грн. = 4 683 грн.), у період з 12 січня 2010 року по 28 січня 2010 року - 306 грн. 63 коп. (3% : 365 * 17 = 0,14 %; 0,14 % * 219 019 грн. 07 коп. = 306 грн. 63 коп.), у період з 29 січня 2010 року по 16 травня 2010 року - 1 904 грн. 77 коп. (3 % : 365 * 108 = 0,89 %; 0,89 % * 214 019 грн. 07 коп. = 1 904 грн. 77 коп.), у період з 17 травня 2010 року по 14 серпня 2011 року - 7 531 грн. (3% : 365 * 455 = 3,74 %; 3,74 % * 201 363 грн. 71 коп. = 7 531 грн.), з 15 серпня 2011 року по 1 квітня 2012 року - 3 800 грн. (3% : 365 * 231 = 1,90 %, 1,90 % * 200 000 грн. = 3 800 грн.); з 2 квітня 2012 року по 6 грудня 2013 року - 9 696 грн. (3 % : 365 * 614 = 5,05 %, 5,05 % * 192 000 грн. = 9 696 грн.), а разом 27 921 грн. 40 коп. З урахуванням того, що позивачем було заявлено позовну вимогу про стягнення трьох відсотків річних від суми заборгованості за період з 1 травня 2009 року по 6 грудня 2013 року у розмірі 27 914 грн. 90 коп., то стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає грошова сума трьох відсотків річних від суми боргу саме у розмірі 27 914 грн. 90 коп., а не у сумі 27 921 грн. 40 коп., яку було отримано згідно з розрахунку. З урахуванням того, що у відповідачів перед позивачем існує заборгованість, яка [PERSON] та ТОВ «Кінотеатр «Валентина» добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 394 508 грн. 22 коп., яка складається з простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 192 000 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 135 861 грн. 98 коп., трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу у розмірі 27 914 грн. 90 коп., витрат від інфляції у розмірі 38 731 грн. 34 коп. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає, що первісні позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню та з відповідачів солідарно підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 394 508 грн. 22 коп., а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити в повному обсязі за недоведеністю. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» слід стягнути судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 1827 грн. та витрат понесених за публікацію оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» в розмірі 350 грн., а загалом 2177 грн. Крім того, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінотеатр «Валентина» на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 827 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по зустрічному позову, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені ТОВ «Кінотеатр «Валентина», судом залишено без задоволення, у зв'язку з чим поверненню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: partial