Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

ПАТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави в сумі 75 766,11 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 10.01.2012 р. по 04.07.2014 р. та судовий збір, мотивуючи в основному тим, що у відповідача були відсутні правові підстави отримання грошових коштів, які були стягнуті органом державної виконавчої служби, а тому ці кошти мають правовий статус безпідставно набутого майна та повинні бути повернуті позивачу. В суді представник позивача [PERSON] позов підтримав з мотивів, викладених в ньому, крім того, пояснив, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 14.10.2013 р. у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Ідея Банк» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 161 082, 57 грн. відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2013р. рішення суду скасоване та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення 75 766,11 грн. Згідно виконавчого листа № 1304/1200/12, виданого 21.01.2014р. рішення суду банком виконане та стягнуто з ПАТ «Ідея Банк» в користь [PERSON] середню заробітню плату за час вимушеного прогулу за період з 10.01.2012 р. по 04.07.2012 р. у ромірі 75 766,11 грн. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.04.2014р. рішення Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2013р. скасоване та залишено в силі рішення Галицького районного суду м.Львова від 14.10.2013р. Вважає, що кошти в сумі 75 766,11 грн. отримані відповідачем без достатньої правової підстави, просить стягути їх в користь ПАТ «Ідея Банк», а також стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1299 грн., сплачений при поданні касаційної скарги. Представник відповідача [PERSON] в суді та у письмовому запереченні (а.с. 26 - 27) позов заперечила, вважає, що вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки отримані [PERSON] кошти не є коштами, які отримані без достатньої правової підстави, а позивачем по суті, порушене питання про поворот виконання рішення, просить в задоволенні позову відмовити та стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 1520 грн. Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить переконання про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтетреси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст.ст.4,10,11,60,61,213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обгрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. З позовної заяви, пояснень представників сторін в суді вбачається, що 01.06.2010 р. відповідача було прийнято на роботу на посаду директора Департаменту адміністрації ПАТ «Ідея Банк», 26.10.2011 р. відповідач написав заяву про звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, наступного дня, 27.10.2011р., відкликав заяву та просив поновити його на роботі. Оскільки роботодавець відмовив йому у задоволенні даної заяви, [PERSON] звернувся до суду за захистом свого права на працю. З оглянутої в суді цивільної справи № 2/461/188/13 вбачається, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 14.10.2013 р. [PERSON] відмовлено у поновленні на роботі та у виплаті грошових коштів за час вимушеного прогулу. Між тим, апеляційний суд Львівської області визнав звільнення [PERSON] незаконним та стягнув з ПАТ «Ідея Банк» 75 766,11 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу, що вбачається з рішення Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2013 р. З долучених до матеріалів справи копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2014р. та копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.01.2014 р., меморіального ордеру № 110 від 30.01.2014 р. (а.с. 14 - 16) вбачається, що ПАТ «Ідея Банк» повністю сплатив [PERSON] суму заборгованості в розмірі 75 766,11 грн. в добровільний термін. Між тим, 30.04.2014р. Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував рішення Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2013р. та залишив в силі рішення Галицького районного суду м.Львова від 14.10.2013р. за позовом [PERSON] до ПАТ «Ідея Банк» про поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу. (а.с. 8 - 11). У зв'язку з цим, позивач звернувся з письмовою вимогою до [PERSON] про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, що вбачається з копії декларації кур'єрської служби (а.с. 17). З відповіді [PERSON] від 25.07.2014р. (а.с. 6), видно, що відповідач коштів не повернув, мотивуючи тим, що сума, яку просить повернути ПАТ «Ідея банк» не належить до майна, набутого без належної правової підстави, а отже, дана вимога не підлягає до задоволення. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Позивач фактично просить вирішити питання про поворот виконання рішення у спорі, що випливає з трудових правовідносин, а отже, покликання на ст.1212 ЦК України є безпідставними. Відповідно до ч.2 ст.382 у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Згідно з ч.1 ст.239 КЗпП України разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення грунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах. Відповідно ч.1 ст. 1215 не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, заявивши вимоги про стягнення 75 766,11 грн. на виконання скасованого судового рішення, ПАТ «Ідея Банк» фактично порушило питання про поворот виконання рішення, а не про повернення безпідставно набутих коштів, а отже, у задоволенні позову слід відмовити. Відмовляючи у позові в цілому, підстав для стягнення судового збору в сумі 1299 грн. за подачу позивачем - ПАТ «Ідея Банк» касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд не вбачає. Згідно ст. ст. 88, 79 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до витрат, пов'заних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.4 ст.42 ЦПК України повноваження адвоката як представника можуть посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору Відповідно до п.1 ч.1 ст. 42 ЦПК України повноваження представника в суді підтверджуються довіреністю фізичної особи. Як вбачається з копії довіреності серії НАЕ 882442 від 27.10.2014 р. (а.с. 25) [PERSON] уповноважив громадянку [PERSON] бути його представником, зокрема, в суді. За наведеного, витрати на правову допомогу в сумі 1520 грн. стягненню не підлягають, оскільки [PERSON] брала участь у справі як представник, а не адвокат. Про стягнення інших витрат, зокрема, повязаних із явкою до суду тощо, відповідач не просив. За наведеного та

Outcome: dismissed