Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Обґрунтовуючи свою вимогу позивач вказав, вироком Біловодського районного суду Луганської області від 20 квітня 2018 року [PERSON] визнано винним у чиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України, де його було визнано потерпілим. [PERSON] призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. Цивільний позов в ході розгляду кримінального провадження про відшкодування матеріальних збитків заподіяних йому внаслідок злочинних дій [PERSON] ним предявлений не був в силу стану здоровя. Злочинні дії [PERSON] призвели до тривалого розладу його здоровя та грошових витрат на лікування. За цей час відповідач у даній справі йому матеріальної допомоги не надав, хоча обіцяв це зробити. За період лікування ним витрачені кошти на ліки у сумі не меншій ніж 25000,00 грн., в тому числі на препарат тахокомб за 10500,00 грн., 10000,00 грн. на багаторазові МРТ, компютерні томограми і т.д., а також витрати на транспортування до місця лікування, бензин та інше у розмірі 5000,00 грн., всього 40000,00 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, а саме, що витратив на лікування внаслідок злочину 40000,00 грн. На поставлені питання пояснив, що не має доказів на транспортування та доказів усі медичні витрати. Відповідач, який знаходиться під вартою у звязку відбування призначеного покарання, про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином, заяв про розгляд справи з його обовязковою участю від нього не надходило, відзив на позов у встановлений судом строк не надавав, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною першою статті 1177 Цивільного кодексу України передбачається, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 1195 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Біловодського районного суду Луганської області від 20 квітня 2018 року підтверджується, що відповідача [PERSON] було засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років. Даний вирок суду першої інстанції ухвалою апеляційного суду Луганської області від 27 серпня 2018 року було змінено в частині порядку призначення та відбування покарання, в іншій частині вирок залишений у силі. Так, із даних судових рішень йдеться, що внаслідок злочинних дій [PERSON] [PERSON] 06 жовтня 2017 року були спричинені тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді переламу кісток зводу черепу (права темяно-скронева область). У звязку із спричиненням тілесних ушкоджень позивач знаходився на лікуванні, а також йому була встановлена ІІІ група інвалідності до 01 березня 2019 року, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК [PERSON] 12 ААА № 777251. Отже, враховуючи наведене, суд вважає доведеними факти того, що тілесні ушкодження позивачеві спричинені саме внаслідок протиправних злочинних дій відповідача, а також, що позивач у звязку відновленням стану здоровя поніс матеріальні витрати. Разом з тим, крім фактів спричинення ушкодження здоровя та понесення матеріальних витрат, згідно вимог статей 13, 81 Цивільного процесуального кодексу України на позивача покладений обовязок щодо доведення розміру понесених ним майнових витрат, повязаних із лікуванням. З копій медичних документів, наданих позивачем, вбачається, що останній після отримання тілесних ушкоджень отримував лікування в неврологічному відділенні без достатнього ефекту. 04 листопада 2017 року дообстежений компютерною томографією, якою було встановлена хронічна епідуральна гематома темяно-скроневої області, у звязку з чим він був госпіталізований до хірургічного відділення КУ «Кремінське РТМО». 07 листопада 2017 року прооперований, видалена хронічна епідуральна гематома. 20 листопада 2017 року виписаний для проходження подальшого лікування за місцем проживання. З 29 листопада по 08 грудня 2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КЗ «Біловодська ЦРЛ». Так, з виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4687 хірургічного відділення КУ «Кремінське РТМО» вбачається, що під час лікування, в тому числі після операції застосовувались медичні препарати: цефтріаксон, гентаміцин, луцетам, кетолонг, тівортін, вітаксон, мексіприм. Після виписки рекомендовані: ноотропіл, нейровітан. кавітон (див а.с. 5). З епікризу № 4375 вбачається, що позивач в неврологічному відділенні КЗ «Біловодська ЦРЛ» з 29 листопада по 08 грудня 2017 року отримував лікування: неовітан, кавінтон, неотропія. Також йому рекомендовано продовження прийом препаратів: ніцерголіну, афабазолу, карбамазепіну (див. а.с. 10). З огляду з наведених призначень, суд, перевіривши надані чеки та товарні накладні, вважає доведеними його витрати на купівлю саме призначених лікарських препаратів та сукупних до них засобів (шприци та ін.), в тому числі витрати щодо проходження КРТ, на загальну суму 6312,49 грн. Що стосується інших витрат, зокрема на купівлю препарату тахокомб, а також витрати за проїзд, які сумарно все одно не складали з усіма лікарським засобами суму 40000,00 грн., суд не може взяти їх до уваги та стягнути їх з відповідача в якості майнової шкоди, оскільки препарат тахокомб позивачу не призначався, а білет на проїзд до м Сєвєродонецьк датований значно пізнішою датою ніж проходив лікування позивач. За таких обставин, суд вважає позов [PERSON] в частині розміру витрат на лікування доведеним частково, тому його позов в цілому підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial