Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 001-06041-060307 від 06.03.2007 року. Позов мотивований тим, що 06.03.2007 року між позивачем та відповідачкою було укладено зазначений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 1750 грн. зі сплатою 12 % річних, строком на 17 місяців. Однак, як стверджує позивач, відповідачка умови договору не виконувала, у зв'язку з виникла заборгованість станом на 10.03.2014 року в розмірі 1325,98 грн. Позивач просив стягнути вказану суму боргу, а також сплачений судовий збір. Згідно п. 4 прохальної частини позовної заяви, позивач просив справу розглянути за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує. Відповідачкою [PERSON] через канцелярію суду подана заява про розгляд справи у її відсутності, позов не визнає, просить у його задоволенні відмовити з підстав пропущення строку позовної давності. Окремо подана заява про застосування строків позовної давності. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Умови Договору відповідачкою [PERSON] порушені, про що свідчить розрахунок, наданий ПАТ «Дельта Банк». Відповідачка у своїй заяві зазначила, що справно вносила платежі за кредитним договором, однак доказів на підтвердження цієї тези не надала. Разом з тим, відповідачкою [PERSON] подана заява про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 ст. 259 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 2 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як убачається з матеріалів справи, сторонами було узгоджено кінцевий термін повернення кредиту - до 05 серпня 2008 року, так як кредит надавався строком на 17 місяців (п. 1.2 кредитного договору). Інших графіків платежів позивачем не надано й сам кредитний договір не містить умов про продовження строку дії вказаного договору. Отже, строк пред'явлення вимог до відповідача для ПАТ «Дельта Банк» розпочався 06 серпня 2008 року та закінчився 05 серпня 2011 року. Щодо вимоги про стягнення пені строк пред'явлення вимог до відповідача для ПАТ «Дельта Банк» закінчився ще два роки перед тим. Певні підстави для переривання строку позовної давності позивачем не зазначаються і в даній ситуації відсутні. Таким чином, враховуючи, що строк для пред'явлення вимоги за кредитним договором № 001-06041-060307 від 06.03.2007 року розпочався 06 серпня 2008 року та закінчився 05 серпня 2011 року, відповідачка протягом 2009-2014 років кредит не погашала, а проценти за його користування не сплачувала, позовна давність не переривалася, а загальна позовна давність становить три роки, позовна давність щодо вимоги про сплату пені становить взагалі один рік, можна констатувати, що ПАТ «Дельта Банк» пред'явив позов вже після спливу позовної давності, що, безумовно, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, важаємо, що дану заяву про застосування строку позовної давності слід задовольнити. Судом встановлено, що вимоги позивача ПАТ «Дельта Банк» по справі заявлені після спливу строку позовної давності, встановленого законом, тому в задоволенні позову з цих підстав необхідно відмовити. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, не підлягають стягненню з відповідачки на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed