Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

ПАТ КБ «Надра», як правонаступник ВАТ КБ «Надра» (надалі банк або позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (надалі відповідачі) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно умов укладеного договору кредиту № 889451/МБ/980 від 29 серпня 2008 року [PERSON] як позичальник та [PERSON] та [PERSON] як поручителі тримали кредит на загальну суму 25 000 грн. на споживчі потреби. Згідно укладеного договору відсотки за користуванням кредитом передбачені в розмірі 36 відсотки річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 13 серпня 2010 року. 30 липня 2010 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 889451/МБ/980 від 29 серпня 2008 року, відповідно до якої позичальник отримав 25 000 грн. під 36 відсотків річних строком до 13 лютого 2011 року. Порушуючи умови кредитного договору відповідачі своєчасно не сплачували відсотки за користування коштами в наслідок чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 34 418 грн. 84 коп. Наявна заборгованість зменшилась після звернення до суду і станом на 23 вересня 2013 року складає в сумі 16 389 грн. 24 коп. - заборгованість за кредитом, 11 411 грн. 57 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 3 603 грн. 79 коп. - заборгованості по пені та 2 500 грн. - заборгованість по штрафу, а також та 514 грн. 24 коп. - індекс інфляції. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в заяві до суду просить розглянути справу за відсутності представника, проти заочного рішення не заперечує, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи в суді. Про причину неявки до суду відповідач суд не повідомив, заяв та клопотань до суду від нього не надійшло. Суд вважає, що відповідач була належним чином повідомленою про дату розгляду справи в суді, оскільки до суду повернулись поштові повідомлення із відміткою пошти про особисте отримання кореспонденції. Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи в суді. Про причину неявки до суду відповідач суд не повідомила, до суду від неї надійшла заява, в якій вона просить суд перенести розгляд справи в зв'язку з переоформленням її справи перед банком «Надра». Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи в суді. Про причину неявки до суду відповідач суд не повідомив, заяв та клопотань до суду від нього не надійшло. Суд вважає, що відповідач була належним чином повідомленою про дату розгляду справи в суді, оскільки до суду повернулись поштові повідомлення із відміткою пошти «за закінченням строку зберігання» та про особисте отримання кореспонденції. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 610-612, 614, 615, 617, 625, 1054, 1055 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно умов укладеного кредитного договору без № від позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України боржник і поручитель відповідають солідарно перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно вимог ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки. Судом встановлено, що згідно умов укладеного договору кредиту № 889451/МБ/980 від 29 серпня 2008 року [PERSON] як позичальник та [PERSON] та [PERSON] як поручителі тримали кредит на загальну суму 25 000 грн. на споживчі потреби. Згідно укладеного договору відсотки за користуванням кредитом передбачені в розмірі 36 відсотки річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 13 серпня 2010 року. 30 липня 2010 року було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 889451/МБ/980 від 29 серпня 2008 року, відповідно до якої позичальник отримав 25 000 грн. під 36 відсотків річних строком до 13 лютого 2011 року. Порушуючи умови кредитного договору відповідачі своєчасно не сплачували відсотки за користування коштами в наслідок чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 34 418 грн. 84 коп. Наявна заборгованість зменшилась після звернення до суду і станом на 23 вересня 2013 року складає в сумі 16 389 грн. 24 коп. - заборгованість за кредитом, 11 411 грн. 57 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 3 603 грн. 79 коп. - заборгованості по пені та 2 500 грн. - заборгованість по штрафу, а також та 514 грн. 24 коп. - індекс інфляції. Судом встановлено, що сторонами дотримано форми кредитного договору та договору поруки. Позивачем заздалегідь вжито заходів для повернення кредиту. В укладеному з відповідачами договорі поруки встановлено, що вона діє до 13 лютого 2011 року. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобов'язань по сплаті заборгованості по кредиту. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту підлягає стягненню саме з відповідача на користь банку за кредитним договором. Позовні вимоги про стягнення заборгованості солідарно задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 889451/МБ/980 від 29 серпня 2008 року було укладено договір поруки №889451/МБ/980 від 29 серпня 2008 року за яким [PERSON] та [PERSON] зобов'язались відповідати перед банком в тому ж об'ємі, що і позичальник як солідарні боржники. 30 липня 2010 року було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 889451/МБ/980 від 29 серпня 2008 року, відповідно до якої позичальник отримав 25 000 грн. під 36 відсотків річних строком до 13 лютого 2011 року. Щодо стягнення кредитної заборгованості солідарно з поручителів [PERSON] та [PERSON] суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки згідно ст. 555 ЦК України Банк набуває права вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає з кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника. В матеріалах справи позивачем не надано до суду докази, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] було направлено претензійного листа, з вимогою про погашення кредитної заборгованості, яка виникла у позичальника. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] не були повідомлені про вимоги Банку щодо погашення заборгованості по кредиту, оскільки повідомлення відповідачам були направлені в жовтні 2009 року та в січні 2010 року, тоді як термін дії кредитного договору та договору поруки закінчився 13 серпня 2011 року, тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині солідарної відповідальності відповідачів перед банком. Суд дійшов висновку, що дія договору поруки припинена, оскільки в термін шести місяців від настання строку виконання основного зобов'язання відповідачі не були повідомлені про вимоги банку щодо погашення заборгованості по кредиту. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial