Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Орган опіки та піклування Буринської районної державної адміністрації Сумської області звернувся до суду з цим позовом мотивуючи тим, що в них на обліку перебувають неповнолітні діти відповідачки як такі, що опинилася в складних життєвих обставинах з причини неналежного виконання нею своїх батьківських обов`язків. Остання зловживає спиртними напоями, не створює належних умов для проживання та виховання дітей, не піклується про їх стан здоров`я. Посилаючись на те, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, просили позбавити її батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] та стягнути аліменти на їх утриманні в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача Гончарова К.О. заявлені вимоги підтримали і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві, доповнивши, що відповідачка не бажає змінювати своє відношення до виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей. Проведені відносно неї заходи впливу жодних позитивних результатів не дали.. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково, пояснивши, що дійсно вона з 2015 року почала зловживати спиртними напоями, оскільки особисте життя у неї не склалося. Проживає разом із матір`ю, яка також зловживає спиртними напоями та меншим братом, які негативно на неї впливають. Вона зверталася до сільської ради за допомогою, щоб вони допомогли відселити вказаних осіб і вона мала змогу проживати тільки із своїми дітьми. Але це питання вирішено не було. Визнала, що був конфлікт із меншою дитиною, у ході якого вона випадково спричинила їй тілесні ушкодження. 13.07.2020 року її брат побив меншу доньку [PERSON] , вдаривши її по голові. Працівники служби у справах дітей та соціальних служб регулярно відвідують їхню сім`ю, допомагають в питанні виховування дітей. Діти ходять до школи, вона цікавиться їхнім навчанням та змінила своє відношення до них. Найближчим часом пройде лікування та закодується від вживання алкогольних напоїв. Просила не позбавляти її батьківських прав. Свідок [PERSON] показала, що вона працює фахівцем із соціальної роботи Слобідської сільської ради з кінця 2017 року. Коли вона стала до роботи, діти відповідачки вже перебували у них на обліку. [PERSON] зловживає спиртними напоями, їй неодноразово пропонувалося пройти відповідне лікування та попереджували про необхідність зміни свого відношення до дітей, умов їх проживання та виховання. Вона все розуміє, погоджується з ними та бажає виправитися, однак реальних змін не видно. Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожний окремо, підтвердили, що вони працюють в Буринському ВП Конотопського ВП ГУ НП в Сумській області. Відповідачка притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх обов`язків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей. Остання зловживає спиртними напоями і саме із-за цього неналежно ставиться до їх виховання, забезпечення належних умов їх проживання. Судом були вислухані неповнолітні діти відповідачки [PERSON] та [PERSON] , які заперечили щодо позбавлення батьківських прав відносно них їхньої матері [PERSON] .. Підтвердили, що остання разом із бабою часто випивають спиртні напої. При цьому, [PERSON] зазначила, що їхній дядько [PERSON] часто вчиняє до них та матері протиправні дії, б`є їх. Вважали, якщо мати перестане вживати спиртні напої, у них все наладиться в сім`ї. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтв про народження дітей (а.с.5,6,7). Відомості про батька дітей в актовому записі про їх народження зазначені відповідно до ч.1 ст.135 СК України за вказівкою матері (а.с.8,9) Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з відповідачкою по [ADDRESS] , діти навчаються в Першотравневій загальноосвітній школі І-ІІІ ст. ім. В.Г. Михайлика (а.с.10,16,17). З 06.01.2015 року діти перебувають на обліку служби у справах дітей як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах, з причин неналежного виконання їхньою матір`ю своїх батьківських обов`язків, що підтверджується показами представника позивача, наказом начальника служби у справах дітей Буринської РДА №02-ОД, повідомленням директора Першотравневій загальноосвітній школі (а.с.11,12). Відповідно до характеристики з навчального закладу, [PERSON] та [PERSON] зарекомендували себе з позитивної сторони, пропуску занять без поважних причин не має, інколи хворіють на педикульоз (а.с.16,17). Згідно інформації цього навчального закладу мати дітей [PERSON] до обов`язків щодо навчання та виховання дітей відноситься не завжди добросовісно. Не вміє розпоряджатися коштами, що отримує. Діти забезпечені шкільним приладдям, при цьому, мати контактує зі школою, підтримує зв`язок із класним керівником да адміністрацією. Проблемою є регулярне захворювання дітей на педикульоз та зловживання спиртним напоями матір`ю. (а.с.30). З характеристики Слобідської сільської ради вбачається, що відповідачка [PERSON] неодноразово отримувала зауваження з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків, зловживає спиртними напоями, не працює (а.с.13). Судом також встановлено, що на протязі 2015-2019 років [PERSON] двічі притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.178 КУпАП та тричі за ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей, що підтверджується відповідними постановами компетентних органів. З витягів протоколів засідань комісії у справах дітей Буринської РДА та Слобідської сільської ради, видно, що відносно [PERSON] неодноразово піднімалися питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей( а.с.31-45). Відповідно до актів соціального інспектування, актів обстеження умов проживання дітей та інформації фахівця із соціальної роботи [PERSON] , на протязі 2015-2019 року житлово-побутові умови дітей не відповідають належному санітарно-гігієнічному стану, сім`я продуктами харчування не забезпечена, одяг у дітей брудний, [PERSON] не належним чином виконує свої батьківські обов`язки (а.с.14,1518-29,48). Висновком органу опіки та піклування Буринської РДА встановлено доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.50). Даючи оцінку наведеному, суд вважає встановленим, що відповідачка на протязі 2015-2020 років не належно виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своїх неповнолітніх дітей, без поважних причин не піклується про стан їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, вона неодноразово попереджалася службовою у справах дітей та іншими уповноваженими органами про відповідальність за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, однак належних висновків не зробила і продовжує свідомо нехтувати ними. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 08.04.2020 року, справа № 645/731/18. Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами першою, другою та четвертою ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 цього Закону мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Аналізуючи наведені вище положення нормативних актів та норми міжнародного права, фактичні обставини справи, враховуючи характер винної поведінки відповідачки, суд приходить до висновку, що вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своїх дитини, не забезпечує їм належних умов для проживання, не дбає про їх гігієну та стан здоров`я. Між тим, відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Враховуючи думку дітей, аргументи відповідачки, що вона найближчим часом пройде лікування від алкоголізму та поліпшить своє ставлення до дітей і умови для їх проживання, суд приходить до висновку про можливість відібрання дітей без позбавлення батьківських прав [PERSON] , що буде відповідати якнайкращим інтересам дітей з метою охорони їх фізичного та психічного здоров`я, забезпечення нормального розвитку та права на освіту. За таких обставин позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання стягнення аліментів з відповідачки на утримання дитини, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями ст.181 цього ж Кодексу способи виконання обов`язку утримання дитини визначаються домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у часті від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, суд вважає, що з відповідачки на утримання дітей необхідно стягнути аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, задовольнивши позовні вимоги в цій частині повністю. З врахуванням частково задавлених вимог позову, відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судові витрати щодо судового збору в розмірі 2102 грн., від сплати яких позивач був звільнений в силу Закону при поданні позову.

Outcome: partial