Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Наприкінці травня 2014 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, який мотивувала тим, що 29 березня 2014 року вона звернулась до станції технічного обслуговування із заявою про ремонт власного вантажного малотоннажного фургону сірого кольору, після чого уклала Договір на надання послуг по обслуговуванню та ремонту вказаного автомобіля з власником СТО [PERSON]. Вказує, що після проведеного ремонту, 15 квітня 2014 року сторони підписали акт виконаних робіт, за яким вона повністю сплатила кошти за зняття і установку двигуна, його частковий розбір, доукомплектування, запасні частини і витратні матеріали, всього - 6770,00 грн., а [PERSON] після проведеного ремонту нібито видав автомобіль. 17 квітня 2014 року водій її автомобіля звернувся на СТО з метою отримання автомобіля, однак авто не видали, мотивуючи тим, що несплачені всі рахунки по ремонту автомобіля. При цьому, позивач вказує, що автомобіль викрали зі станції техобслуговування В той же день, [PERSON] звернулась до Дарницького РУ ГУМВС України у м. Києві із відповідною заявою про викрадення автомобіля. На її заяву вона отримала відповідь про те, що в даному зверненні вбачаються цивільно-правові відносини, які потрібно вирішувати мирним шляхом або через суд. Тому позивач звернулась до суду з вимогою стягнути з Відповідача на її користь пеню за кожен день прострочення виконання робіт з ремонту автомобіля, моральну шкоду, а також зобов'язати фізичну особу-підприємця [PERSON], повернути належний їй автомобіль марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ 313 СDІ 2,2 GRЕY 2008, модель SPRINTER, переданий на станцію технічного обслуговування автомобілів. В судове засідання з'явився позивач та її представник, позов підтримують та наполягають на його задоволенні. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти пред'явленого позову, вважали, що автомобіль був повернутий позивачу і на даний час він перебуває поруч біля СТО на стоянці. Вказували, що позивач повністю не оплатила кошти, згідно акту виконаних робіт - брату відповідача, у якого є також власне СТО. Тому відповідач вважав, що жодних претензій до нього з боку позивача не може бути, оскільки він автомобіль повернув. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, допитавши свідків та дослідивши всі письмові докази, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи та показів сторін вбачається, що 29 березня 2014 року Позивач, в якості споживача послуг з ремонту автомобілів, звернулась до станції технічного обслуговування за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 181-б із заявою про ремонт автомобіля марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ 313СDІ 2,2 GRЕY 2008, модель SPRINTER, вантажний малотоннажний фургон сірого кольору, державний номер [NUMBER]. Після цього між сторонами було укладено Договір на надання послуг по обслуговуванню та ремонту автомобіля між власником зазначеної СТО [PERSON] і власником автомобіля [PERSON], датований 1 січня 2014 року. По результатам проведеного ремонту був виставлений рахунок, який сплачений Позивачем. 15 квітня 2014 року сторони підписали акт виконаних робіт, за яким [PERSON] повністю сплатила за зняття і установку двигуна, його частковий розбір, доукомплектування, запасні частини і витратні матеріали 6770,00 гривень, а [PERSON] автомобіль після проведеного ремонту видав, що підтверджується підписом довіреної особи позивача, який отримував автомобіль(а.с.20). Позивач вказує, що 17 квітня 2014 року водій її автомобіля звернувся на СТО з метою отримання автомобіля після ремонту, однак авто не видали, вимагаючи при цьому 3000,00 гривень за якийсь проведений ремонт, в той же час не відремонтувавши автомобіль до придатного для експлуатації стану, при цьому викравши його зі станції техобслуговування. Однак, викладене спростовується матеріалами справи. Зокрема, у справі наявний договір, укладений між представником позивачки та ФОП ПП [PERSON] стосовно прийняття та ремонту автомобіля, від 29 березня 2014 року, що підтверджується поясненнями [PERSON] дільничному інспектору міліції від 17 квітня 2014 року (а.с.76). Окрім цього, слід зазначити, що [PERSON] є братом відповідача по справі. Кожен з них має у власності СТО, які розташовані за адресою з однаковою нумерацією вулиці, а саме, за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 181. Відмінність полягає лише у буквеному індексі «б». Того ж дня, 17 квітня 2014 року, Позивач здійснила виклик працівників міліції з Дарницького РУ ГУМВС України у м. Києві і подала заяву про викрадення автомобіля. На її заяву отримано відповідь із Дарницького районного управління ГУМВС України в місті Києві, про те, що матеріал до ЄРДР не вносився, а цивільно-правові відносини, які вбачаються в даному зверненні, потрібно вирішувати мирним шляхом або через суд. Вказані матеріали були витребувані судом, з яких вбачається, що 29 березня 2014 року між позивачкою, з боку якої виступала довірена особа, що не заперечується самою позивачкою та ФОП ПП [PERSON], братом відповідача, було укладено інший договір про технічне обслуговування автомобілю. В результаті проведених після укладення вказаного договору ремонтних робіт, позивачці було видано акт виконаних робіт від 17 квітня 2014 року (а.с.79), який вона відмовилась оплачувати. Окрім цього, допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], повідомив суду, що автомобіль позивачки ніхто не викрадав, він знаходиться на автостоянці поруч з СТО, оскільки Позивач відмовляється оплатити акт виконаних робіт від 17 квітня 2014 року. Також в ході судового засідання позивач та її представник допустили, що могли помилитись з тим, у власності кого перебуває автомобіль, оскільки СТО знаходяться в одному місці, а їх власники є братами та мають однакові прізвища. Окрім того, позовні вимоги позивачки спростовуються і відповіддю на її звернення з інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві від 17 червня 2014 року (а.с.62). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не довела ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, що безпосередньо передбачено ст. 60 ЦПК України, а тому у пред'явленому позові належить відмовити.

Outcome: dismissed