Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на будинковолодіння в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ROWWGA00002158 від 06.02.2008 року. В обгрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеного договору №ROWWGA00002158 від 06.02.2008 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 30 490 доларів США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.02.2026 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 11.07.2014 року має заборгованість 67 495.42 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 06.02.2008 року уклали договір іпотеки №ROWWGA00002158 згідно якого останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 65.30 кв. м, житловою площею 30.20 кв. м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.1996 року. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 181 800 грн.. Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» в разі не виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи наведене просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ROWWGA00002158 від 06.02.2008 року в розмірі 67 495,42 доларів США, що за курсом 7,99, складає 539 280,38 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 65,30 кв. м, житловою площею 30.20 кв. м, який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №ROWWGA00002158 від 06.02.2008 року) публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання частини кредитного договору №ROWWGA00002158 від 06.02.2008 року недійсним. Дані позови об'єднані в одне провадження. В обґрунтування позову посилається на те, що 06 лютого 2008 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі керуючої Радивилівським відділенням Рівненської філії Теслюк В.В. було укладено кредитний договір №ROWWGA00002158, згідно якого йому було надано кредит в розмірі 30490 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.02.2026 року. Під час розгляду справи йому стало відомо, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору внаслідок чого збільшив відсоткову ставку за користування кредитними коштами з 12% до 15,2% річних починаючи з 16.10.2008 року. Про збільшення процентної ставки банк його не повідомляв і на такі умови він би не погодився. Вважає таке рішення банку не законним та таким, що порушує його права. Відповідно до ст.651 ЦК України зміни до договору вносяться лише за згодою сторін. Процентна ставка є істотною умовою договору. Просить визнати кредитний договір №ROWWGA00002158 від 06.02.2008 року договором приєднання. Визнати пункт 2.3.1 кредитного договору №ROWWGA00002158 від 06.02.2008 року щодо права банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом недійсним. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» Нестерук В.Ю. позовні вимоги підтримав. Показав, що між банком і [PERSON] 06.02.2008 року був укладений кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 30490 доларів США на споживчі цілі. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з відповідачем був укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок. З 11.03.2009 року відповідач перестав виконувати зобов'язання по кредитному договору, внаслідок чого утворилась заборгованість. Згідно п.2.3.1 кредитного договору банк мав право в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку. Про збільшення банком процентної ставки відповідач був повідомлений і з 06.10.2008 року сплачував кредит з урахуванням збільшеної процентної ставки. Банком було дотримано вимоги Закону України «Про іпотеку» і надіслано претензію відповідачу про намір звернути стягнення на житловий будинок з виселенням осіб, які в ньому проживають. Зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання частини кредитного договору від 06.02.2008 року щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки недійсним не визнав. Позовні вимоги [PERSON] вважає необґрунтованими, безпідставними і в задоволені позову просив відмовити. Відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивач за зустрічним позом [PERSON] на виклики суду не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник [PERSON] [PERSON] позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки не визнав і в його задоволені просив відмовити. Підтримав зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору №ROWWGA00002158 від 06.02.2008 року недійсним та просив його задоволити. Показав, що факт укладення кредитного договору між банком і [PERSON] не заперечує. Банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки, що є незаконним. Банк не надав доказів щодо повідомлення позичальника про збільшення розміру процентної ставки. Поскільки у [PERSON] та його сім'ї іншого житла немає просив застосувати Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті». Заслухавши сторони, оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд встановив слідуюче: 06.02.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі керуючої Радивилівського відділення Теслюк В.В. з однієї сторони та [PERSON] укладено кредитний договір №ROWWGA00002158, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 30 490 доларів США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.02.2026 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» 06.02.2008 року уклали договір іпотеки згідно якого надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок площею 65,30 кв.м, житловою площею 30,20 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.35.2 зазначеного договору позичальник здійснює погашення за кредитним договором в строк з 06.02.2008 року по 06.02.2026 року у строки згідно Графіку погашення кредиту (додаток 2 до кредитного договору). Так, як [PERSON] зобов'язання належним чином не виконував, станом на 11.07.2013 року за кредитним договором №ROWWGA00002158 від 06.02.2008 року нараховано заборгованість в розмірі 67 495,42 доларів США, що за курсом 7,99 складає 539 288,38 грн.. Частинами 1 і 2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Висилення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Так, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 43 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року роз'яснив, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов, а саме, якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Із листа за № 30.1.0.0./2 - 799 до відповідача [PERSON](а.с.9) встановлено, що в порушення статтей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання відповідачем належним чином не виконувалися і відповідно банк вимагав від [PERSON] повернення суми кредиту, процентів та штрафних санкцій в 30-ти денний строк в іншому разі повідомив, що буде звернуто стягнення на житловий будинок. Крім того, в листі зазначена вимога про добровільне виселення із спірного житлового будинку осіб, які в ньому проживають. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальною площею такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Під час розгляду справи встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають в житловому будинку (довідка №1036 від 22.10.2014 року Зав. Радивилівський РС УДМС України в Рівненській області Радько Л.І.) загальною площею 65,30 кв. м, житловою площею 30.20 кв. м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб'єкта виданої реєстраційною службою Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області №28549281 від 24.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. Іншого житла за ними не рахується. Також, представником позивача Нестерук В.Ю. не надано доказів відносно того, що відповідачі мають інше постійне місце для проживання. Крім того, судом враховано, що кредит надано строком погашення до 06.02.2026 року, а отже відповідач [PERSON] має реальну можливість погасити зазначений кредит до вказаного періоду. Таким чином суд знаходить, що в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити. Щодо зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання частини кредитного договору №ROWWGA00002158 від 06.02.2008 року недійсним суд знаходить, що даний позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. У зазначеному позові [PERSON] вказує що під час розгляду справи №568/1358/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього, [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки йому стало відомо про збільшення банком відсоткової ставки по кредитному договору. Судом встановлено, що кредитний договір №ROWWGA00002158 від 06.02.2008 року укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] В даному договорі була погоджена умова договору під пунктом 2.3.1, яка закріпила право банку на підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку при настанні умов зазначених в даному пункту договору, а саме - банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юктури ринку, грошових ресурсів України, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10% у порівняні з курсом долара США до гривні встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий фонд, або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. [PERSON] з даним пунктом договору був ознайомлений при підписанні кредитного договору і ніяких заперечень не висловлював. Позивач посилається на те, що на його думку відбулося внесення змін до умов кредитного договору, але це посилання не відповідає дійсності, оскільки як було зазначено вище в договорі на момент його укладення вже існувала умова під п.2.3.1. щодо права банку на підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку. Позивач [PERSON] знав про підвищення процентної ставки так як до 03.09.2009 року сплачував кредит з врахуванням підвищеного розміру кредитної ставки. Посилання позивача на те, що кредитний договір є договором приєднання у відповідності до ст.634 ЦК України не заслуговують на увагу. Кредитний договір укладений між [PERSON] і ПАТ КБ «ПриватБанк» №ROWWGA00002158 від 06.02.2008 року є двухстороньою угодою про надання кредиту при укладені якого, сторони керувались вимогами ст.ст.1054, 1055 ЦК України. Даним договором було чітко передбачено всі можливі умови щодо надання кредиту. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні показав, що [PERSON] при укладені кредитного договору виявив бажання змінити деякі умови договору, але доказів цього суду не надав. Крім того, дане спростовується письмовими поясненнями Теслюк В.В., яка зазначила, що перед підписання договору [PERSON] був ознайомлений з усіма умовами даного договору. Зауважень до проекту договору позичальник не висловлював та пропозицій щодо внесення змін в типовий кредитний договір від [PERSON] не поступало. Таким чином в судовому засіданні доведено, що кредитний договір був укладений особою добровільно, не під примусом чи збігом тяжких обставин із власного волевиявлення.

Outcome: dismissed