Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області, Другого Київського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області, Першого Приморського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області про зняття арешту з майна АТ «Дельта банк», а саме: двохкімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 49,6 кв.м., та шестикімнатної квартиру [ADDRESS] , який накладено: 12.01.2009 року Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області, згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: В-9/348 від 25.12.2008. (Номер запису про обтяження: 8358687); 09.09.2009 року Другим Київським відділом ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: б/н від 08.09.2009. (Номер запису про обтяження: 9038188); 16.09.2009 року Другим Київським відділом ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АН № 349183 від 16.09.2009. (Номер запису про обтяження: 9060793); 24.09.2009 року Другим Київським відділом ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: АН № 349096 від 24.09.2009. (Номер запису про обтяження: 9088679); 24.09.2009 року Першим Приморським відділом ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській облі згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуженя серія та номер: АВ № 972940 від 30.10.2009. (Номер запису про обтяження: 9207501). Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 05.03.2015 року по справі № 522/18796/14-ц задоволено позов ПАТ «Дельта Банк», та суд вирішив в рахунок виконання основного зобов`язання [PERSON] щодо оплати заборгованості у розмірі 8 276 944,46 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом - 4 342 578,64 грн.; сума заборгованості за відсотками - 3 934 365,81 грн. за Договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення заборгованості за договором іпотеки № б/н від 22.03.2007 року шляхом передачі Іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ «Дельта банк» на предмет іпотеки, а саме: шестикімнатна квартира за номером [ADDRESS] , загальною площею 142,7 кв.м., житловою площею 92,2 кв.м., РПВН № 15740288; двохкімнатна квартира №1 загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м., РПВН № 16988143. 31.01.2019 року, на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05.03.2015 року по справі № 522/18796/14-ц зареєстровано право приватної власності АТ «Дельта банк», на об`єкти нерухомого майна, а саме двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49.6 кв.м., та шестикімна квартиру [ADDRESS] (Номер запису про право власності 30146938 від 31.01.2019 року та 25795879 від 13.04.2018 року). 01.04.2019 року АТ «Дельта Банк» на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речов прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 161723678 стало відомо що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровані зазначені вище обтяження (арешти) нерухомого майна. У зв`язку з наведеним, вважає, що зареєстровані вищевказані обтяження у вигляді арештів, на підставі винесених виконавчими службами постанов про накладення арешту на нерухоме майно, які є предметом іпотеки, порушує його права на розпорядження майном, що фактично унеможливлює роботу Уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб в частині реалізації зазначеного майна, з метою подальшого задоволення вимог кредиторів, створюючи перешкоди, що призводить до перешкоджання здійснення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладених на нього законом функцій, у тому числі дотримання процедури ліквідації АТ «Дельта Банк». У судове засідання сторони не з`явились, були сповіщені про дату, час та місце судового засідання належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області надав суду відзив та просить у задоволенні позову відмовити. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 05.03.2015 року по справі № 522/18796/14-ц задоволено позов ПАТ «Дельта Банк», та суд вирішив в рахунок виконання основного зобов`язання [PERSON] щодо оплати заборгованості у розмірі 8 276 944,46 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом - 4 342 578,64 грн.; сума заборгованості за відсотками - 3 934 365,81 грн. за Договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення заборгованості за договором іпотеки № б/н від 22.03.2007 року шляхом передачі Іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ «Дельта банк» на предмет іпотеки, а саме: шестикімнатна квартира за номером [ADDRESS] , загальною площею 142,7 кв.м., житловою площею 92,2 кв.м., РПВН № 15740288; двохкімнатна квартира №1 загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м., РПВН № 16988143. 31.01.2019 року, на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05.03.2015 року по справі № 522/18796/14-ц зареєстровано право приватної власності АТ «Дельта банк», на об`єкти нерухомого майна, а саме двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49.6 кв.м., та шестикімну квартиру [ADDRESS] (Номер запису про право власності 30146938 від 31.01.2019 року та 25795879 від 13.04.2018 року). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 161723678 від 01.04.2019 вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровані обтяження (арешти) на об`єкти нерухомого майна двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49.6 кв.м., та шестикімну квартиру [ADDRESS] (Номер запису про право власності 30146938 від 31.01.2019 року та 25795879 від 13.04.2018 року), а саме: 12.01.2009 року Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: В-9/348 від 25.12.2008. (Номер запису про обтяження: 8358687); 09.09.2009 року Другим Київським відділом ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: б/н від 08.09.2009. (Номер запису про обтяження: 9038188); 16.09.2009 року Другим Київським відділом ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АН № 349183 від 16.09.2009. (Номер запису про обтяження: 9060793); 24.09.2009 року Другим Київським відділом ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: АН № 349096 від 24.09.2009. (Номер запису про обтяження: 9088679); 24.09.2009 року Першим Приморським відділом ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській облі згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуженя серія та номер: АВ № 972940 від 30.10.2009. (Номер запису про обтяження: 9207501). Відповідно до п. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про іпотеку», Іпотекодавець зобов`язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та захист предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов`язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. З ЗУ «Про іпотеку»). За змістом частини шостої ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 7 ст. З ЗУ «Про іпотеку» пріорітет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріорітетом - у черговості їх державної реєстрації. При цьому немає підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання боржником на момент пред`явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов`язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Аналогічна правова позиція була зазначена Верховним Судом України у постанові від 09 квітня 2014 року по справі № 6-13цс14 та Верховним Судом у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 61-16095св18. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч.5 цієї норми у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Арешти та заборони відчуження було накладено на майно, яке перебуває у власності позивача, що підтверджується відповідними документами та відомостями з Державного реєсєтру речових прав на нерухоме майно. Існування арештів, накладених на вищевказане майно, порушує право АТ «Дельта Банк» на розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Наведеними нормами права передбачено підстави, що створюють правову можливість для позивача у цьому провадженні скасувати всі існуючи арешти, накладені на іпотечне майно. Крім того, зазначені вище обтяження були накладені на іпотечне майно вже після підписання договору іпотеки від 22.03.2007 р. та реєстрації іпотеки, а тому, враховуючи положення чинного законодавства України, позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок спірного нерухомого майна. Таким чином, арешти та заборони відчуження було накладено на майно, яке перебувало в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Положеннями ст.15 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950р., ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997р. (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved