Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

Наприкінці липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що у квітні 2018 року, нею та її дітьми отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, що знаходиться в [ADDRESS], житловою площею 32,8 кв.м., загальною площею 54,8 кв.м. Проте, в травні 2018 року позивач дізналася, що у 2003 році на квартиру виконавчою службою був накладений арешт (архівний запис) на підставі постанови б/н від 25 лютого 2003 року за реєстраційним номером обтяження 63292. Оскільки виконавче провадження було знищене у зв'язку із закінченням терміну зберігання в архіві, позивач просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з [ADDRESS], житловою площею 32,8 кв.м., загальною площею 54,8 кв.м. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася. Надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, позов підтримує та просить суд його задовольнити. Представник відповідача Пільтяй Г.В. також не з'явилася у судове засідання. Проте, надала заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] та [PERSON] не з'явилися у судове засідання. В матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за їхньої відсутності та про підтримання позовних вимог. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положення ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Провівши підготовче судове засідання в порядку, передбаченому ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності належить [ADDRESS] (по 1/3 частині). Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 26 квітня 2018 року, виданого виконавчим комітетом Бориспільської міської ради (а.с.5). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, на нерухоме майно, а саме на [ADDRESS], зареєстровано обтяження - арешт (архівний запис), накладений відповідно до постанови б/н, від 25 лютого 2003 року, виконавчою службою, за реєстраційним номером обтяження 63292 (а.с.7). 21 травня 2018 року [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області із заявою про зняття арешту, накладеного на квартиру. Незважаючи на це, їй було відмовлено та повідомлено, що відповідач не має можливості зняти зазначений арешт у зв'язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження за строком його зберігання та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання по суті. Ця інформація підтверджується листом Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області від 22 травня 2018 року (а.с.8). У відповідності до ч.1 та ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт може бути знятий також за рішенням суду. На теперішній час неможливо встановити обставини винесення державним виконавцем Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області постанови б/н від 25 лютого 2003 року про накладення арешту. Відповідно до ст.317 та ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок про відсутність правових підстав для арешту майна позивача, а тому, ці права підлягають судовому захисту, шляхом звільнення майна [PERSON] з-під арешту. На підставі викладеного та

Outcome: approved