Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

Направленою заявою позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача по зняттю її з квартирного обліку. Зазначає, що перебувала на обліку, як військовослужбовець увесь час перебування на службі. При звільненні була визнана такою, що не забезпечена житлом. З надуманих підстав відповідач зняв її з такого обліку та позбавив права на отримання житла або компенсації за нього. Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і клопотань щодо зміни такого порядку від учасників провадження не надходило. Відповідач направив відзив на позов, яким заперечував його задоволення. Вважає власні дії такими, які відповідають законодавству України. Проаналізувавши матеріали, надані сторонами, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Позивач є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання та отримувала код платника податків (а.с.9-12). З 21 листопада 1983 року по 23 травня 2012 року перебувала на службі у Збройних силах України та була звільнена у відставку за віком. Вислуга складає 28 років 5 місяців та 9 днів. Наказ про звільнення містить відомості про те, що позивач житлом не забезпечена. Після звільнення позивач надала згоду та прийнято рішення від 6 травня 2019 року про грошову компенсацію взамін не наданого жилого приміщення. 5 липня 2019 року прийнято рішення житлової комісії вч [NUMBER] про виключення позивача з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов при військовій частині. Підставами такого рішення зазначено Наказ Міністра оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Абзацом другим пункту 2.16 зазначеного наказу задекларовано наступне. Якщо військовослужбовець, який звільняється в запас або у відставку за віком, перебуває на обліку та обирає для проживання після звільнення з військової служби з урахуванням існуючого порядку реєстрації інший населений пункт (якщо обирає для проживання після звільнення з військової служби гарнізон міста Києва, рішення про можливість постановки його на квартирний облік у гарнізоні міста Києва приймає Міністр оборони України), відповідний командир військової частини за його рапортом за 6 місяців до звільнення в запас або відставку за віком подає до військового комісаріату і КЕВ (КЕЧ) району, що знаходяться за обраним місцем проживання, необхідні документи для зарахування військовослужбовця на квартирний облік, на якому він перебуває до одержання жилого приміщення. На підставі повідомлення квартирно-експлуатаційного органу про зарахування такого військовослужбовця до черги на отримання жилого приміщення у військовому комісаріаті він знімається з обліку за останнім місцем служби. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для повного задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає дії відповідача протиправними, вчиненими без будь-яких, в тому числі правових, підстав та такими, що порушують права позивача щодо отримання нею житла або грошової компенсації за нього. Мало того, подібні дії вимагають окремого реагування судом щодо проведення перевірки на наявність у діях відповідних посадових осіб ознак складу кримінального правопорушення. Так, судом беззаперечно встановлено та не спростовувалось відповідачем направленим на адресу суду відзивом, що позивач тривалий час перебувала на черзі для отримання житла, в тому числі у позачерговому. Станом на день звільнення позивач таким житлом не забезпечувалась і відповідний наказ про звільнення містить відомості про це. Подані суду матеріали справи містять достатні докази того, що позивач не перебувала на квартирному обліку у іншому населеному пункті, як і не обирала його для цього. Дійсно, останні перед звільненням 6 місяців служби позивач проходила службу у іншому регіоні. Однак, за місцем служби на квартирний облік не ставала і відповідних рішень компетентних органів з даного приводу не приймалось. Мало того, навіть, якби позивач обрала інший населений пункт для проживання це не давало жодних підстав для зняття її з квартирного обліку відповідачем, адже у даному випадку, як зазначається у згадуваному відповідачем наказі, керівництво позивача повинно подати документацію для постановки на облік за новим місцем проживання. Не подавалось суду доказів постановки на облік позивача з порушенням законодавства та вчинення подібних дій за усі роки несення нею служби. Результати вирішення спору є підставами для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved