Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що 11 червня 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 448И/08-1. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в розмірі 76336,63 доларів США, з кінцевим терміном погашення до 10 червня 2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14 % річних та щомісячною сплатою за обслуговування кредиту в розмірі 370 гривень 37 копійок. В забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки від 11 червня 2008 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням [PERSON]. Однак, відповідачі свої зобов'язання за кредитом виконують не належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту, яка до теперішнього часу не погашена. Позивач просить суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 510803 гривні 64 копійок та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 7662 гривні 05 копійок. В судове засідання представник позивача не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідачі не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і виплати проценти. Відповідно до п. 17 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 601, 604 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Як встановлено в судовому засіданні, 11 червня 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 448И/08-1. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в розмірі 76336,63 доларів США, з кінцевим терміном погашення до 10 червня 2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14 % річних та щомісячною сплатою за обслуговування кредиту в розмірі 370 гривень 37 копійок. При укладенні договору відповідач [PERSON] прийняв на себе зобов'язання повернути кредит в термін, встановлений договором, та сплачувати проценти за користування кредитом. Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача [PERSON] є повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі. У відповідності з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» від 12 червня 2009 року, в установчих документах 18 травня 2010 року ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» змінив свою назву з відкритого акціонерного банку «Всеукраїнський акціонерний банк» на публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк». Відповідно до абзацу 3 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Враховуючи те, що зміна найменування не тягне за собою припинення юридичної особи ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», підстав для заміни кредитора за договором не має. Таким чином, кредитором за договором є публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк». На виконання договору позивач здійснив видачу кредитних коштів відповідачу [PERSON] в сумі, визначеній у договорі, у повному обсязі, тим самим позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем [PERSON] за кредитним договором. За умовами п. 3.3.3 кредитного договору, позичальник зобов'язаний: щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами, визначеними п. 2.5.1 цього договору; не пізніше визначеного п. 1.3 цього договору терміну повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, сплачувати кошти, передбачені п.п. 1.4.1, 2.3 цього договору, а також на вимогу банку сплачувати можливу неустойку. Додатком № 1 до кредитного договору передбачений графік погашення заборгованості по кредиту і відсотків, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Однак, в порушення умов договору відповідач [PERSON] не виконав належним чином зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування ними, має прострочену заборгованість, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань. Згідно заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 грудня 2014 року позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 76336,63 доларів США, заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 66129,74 доларів США, заборгованості за комісією в розмірі 24554 гривень 17 копійок, штрафу за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 170080 гривень 47 копійок, а всього в розмірі 2033703 гривні 52 копійок. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача витрати на сплату судового збору в розмірі 3654 гривні 00 копійок. Зазначене заочне рішення набрало законної сили. Згідно п. 4.5 кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів, за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату плати за обслуговування кредиту, згідно умов цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 % від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів, плати за обслуговування кредиту, строк виконання яких настав. Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, відповідач станом на 20 травня 2016 року, за вирахуванням суми заборгованості, яка була стягнута рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 грудня 2014 року, має заборгованість 510803 гривні 64 копійок, яка складається з наступного: сума в розмірі 17130,55 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 20 травня 2016 року складає 432717 гривень 69 копійок, заборгованість за відсотками; сума в розмірі 7666 гривень 27 копійок заборгованість по комісії; сума в розмірі 70419 гривень 68 копійок штраф за несвоєчасне погашення кредиту. Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, наданого позивачем. Крім того, 11 червня 2008 року, як забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, був укладений договір поруки між позивачем та відповідачем [PERSON], відповідно до якого відповідач [PERSON] прийняв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед позивачем в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 448И/08-1 від 11 червня 2008 року. Згідно п. 1.1 договору поруки, поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобов'язань у повному обсязі за: кредитним договором та додатковими договорами до нього, які можуть бути укладені в майбутньому. Згідно п. 1.4 договору поруки, поручитель ознайомлений зі змістом кредитного договору і заперечень щодо нього не має. Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, а його зобов'язання було забезпечено договором поруки, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов кредитного договору та договору поруки, суд вважає необхідним суму заборгованості стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON]. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 510803 гривні 64 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦК України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 7662 гривні 05 копійок підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах.

Outcome: approved