Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

ПАТ «Ерсте Банк» звернулося до суду із позовом, у якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №014/3530/2/17149, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 82,4 кв.м, що належить [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/3530/2/17149 в сумі 120213,04 доларів США, виселити та зняти з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS] всіх мешканців без надання іншого житла. 30.10.2013 року на підставі рішення загальних зборів акціонерного банку був затверджений передавальний акт, у відповідності до якого ПУАТ «Фідобанк» було передано усе майно, права та обов'язки ПАТ «Фідокомбанк», яке у свою чергу було правонаступником ПАТ «Ерсте Банк». Свої вимоги позивач мотивує тим, що 06.06.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Ерсте Банк» укладено кредитний договір №014/3530/2/17149, згідно якого позичальнику надано кредит на суму 110000 доларів США, з кінцевим строком повернення 05.06.2028 року та сплатою 12,5% річних. Позивач виконав свої зобов'язання, шляхом надання кредиту, проте погашення кредиту здійснювалося позичальником з постійним відставанням від графіку погашення, а з квітня 2012 року відповідач припинив сплачувати тіло кредиту, остання оплата по відсотках за користування кредитними коштами відбулося 02.11.2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за договором 06.06.2008 року укладено іпотечний договір, на підставі якого спірну квартиру [ADDRESS] передано в іпотеку. Крім цього, 10.06.2010 року між [PERSON] та АТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк» укладено договір поруки, згідно якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань, що випливають з кредитного договору та всіх додаткових угод. 27.05.2014 року на підставі договору про відступлення прав за договорами іпотеки ПАТ «Фідобанк» відступає ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» права вимоги за укладеними між первісним іпотекодержателем та позичальниками первісного іпотекодержателя кредитними договорами, виконання зобов'язань за якими забезпечено іпотекою. З огляду на зазначене, ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» подало заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить солідарно стягнути із [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №014/3530/2/17149 від 06.06.2008 року та договором поруки №014/3530/2/17149/1 від 10.06.2010 року, яка станом на 15.09.2014 року становить 134447,82 доларів США, що за курсом НБУ становить 1734794,07 гривень. Суд, ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який подав заяву про розгляд справи за його відсутності /а.с.25/, що відповідає вимогам ст. 158 ЦПК України, та за відсутності відповідачів, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, однак при цьому представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав факсом клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю брати участь у розгляді справи, не подавши доказів на підтвердження таких покликань, що суд розцінює як бажання затягнути розгляд справи, відповідач [PERSON] причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, крім цього, позивач у поданій заяві зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи, а тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачувати проценти. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Ерсте Банк» /правонаступником якого є ПАТ «Ерсте Банк»/ укладено кредитний договір №014/3530/2/17149, згідно якого позичальнику надано кредит на суму 110000 доларів США, з кінцевим строком повернення 05.06.2028 року та сплатою 12,5% річних /а.с.7-9/. В забезпечення виконання зобов'язань за договором 06.06.2008 року укладено іпотечний договір, на підставі якого спірну квартиру [ADDRESS] передано в іпотеку /а.с.19-21/. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою та порукою. У відповідності до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Судом встановлено, що відповідно до іпотечного договору від 06.06.2008 року, укладеного між сторонами, відповідач передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов'язання нерухоме майно квартиру [ADDRESS] /а.с.22/. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема на підставі рішення суду. Між тим, як визначено в п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Пунктом 9 даної Постанови передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] систематично порушує свої зобов'язання, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 04.03.2013 року складає 120213,04 дол. США, що за курсом НБУ становить 960862,83 гривень в тому числі заборгованість за кредитом 107261,25 дол. США, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами - 10693,76 дол. США, пеня за несплату кредиту - 317,12 дол. США та 1940,91 доларів США пені за несплату відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.10-13). Крім цього, 10.06.2010 року між [PERSON] та АТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк» укладено договір поруки, згідно якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань, що випливають з кредитного договору та всіх додаткових угод /а.с.97-99/. Зі змісту п.1.2 договору поруки вбачається, що поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань, що випливають з укладеного між кредитором та позичальником кредитним договором від 06.06.2008 року та всіх додаткових угод, що були укладені до нього, в тому числі, але не виключно, зобов'язання щодо повернення у встановлений кредитним договором строк суми кредиту в порядку та строки, визначені кредитним договором, процентів за користування кредитом та/або комісій, можливої неустойки, а також зобов'язань щодо відшкодування позичальника витрат кредитора, пов'язаних з пред'явленням вимоги і отримання виконання за кредитним договором /а.с.97-99/. У відповідності до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Як вбачається зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Крім цього, банк, з дотриманням вимог п.3.1.1 договору поруки та вимог законодавства України, надіслав поручителю [PERSON] лист-вимогу за вих..№6.2.0.12.0/75 від 18.03.2013 року, яка залишилась без належного реагування /а.с.93-96/. Судом встановлено, що 27.05.2014 року на підставі договору про відступлення прав за договорами іпотеки ПАТ «Фідобанк» відступає ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» права вимоги за укладеними між первісним іпотекодержателем та позичальниками первісного іпотекодержателя кредитними договорами, виконання зобов'язань за якими забезпечено іпотекою /а.с.149-151/. У відповідності до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Згідно ст.1082 ЦК України вбачається, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» направляло відповідачам повідомлення про відступлення ПУАТ «Фідобанк» відступило свої права вимоги за кредитним договором №014/3530/2/17149 від 06.06.2008 року та договором іпотеки №014/3530/2/17149 від 06.06.2008 року /а.с.157-161/. Відповідно до ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею). Як передбачено ч 3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що за порушення повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення /а.с.7/. Із п.6.5 кредитного договору вбачається, що кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості позичальником за кредитним договором або стягнути таку заборгованість у випадках порушення останнім істотних умов кредитування, а саме порушення позичальником п.5.2 кредитного договору щодо погашення кредиту та сплати відсотків у встановлений договором строк /а.с.7/. Згідно роз'яснень, даних в п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] та [PERSON] односторонньо порушили взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору /а.с.6.5/, позикодавець вправі вимагати дострокового повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищевикладеного, та враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] порушили взяті на себе зобов'язання, та в добровільному порядку їх не виконали, з огляду на те, що ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс», яка на підставі договору про відступлення прав за договорами іпотеки /а.с.149-151/ подало заяву з уточненими позовними вимогами, у відповідності до ст.31 ЦПК України, повідомивши належним чином боржників про відступлення права вимоги та необхідність сплати заборгованості фактору, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачів на користь ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» заборгованість, станом на 15.09.2014 року в розмірі 134447,82 доларів США, що за курсом НБУ становить 1734794,07 гривень /а.с.164-165/. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне стягнути пропорційно з відповідачів по 1720,50 грн. судового збору сплаченого позивачем /а.с.2/.

Outcome: approved