Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовною заявою в якій просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №HAXRRX15590768 від 22.08.2007 року у розмірі 52242 гривні 05 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 5494 гривні 80 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору від 22.08.2007 року, «Правил користування платіжною картою», «Умов та правил надання банківських послуг» [PERSON] зобовязання належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 25.11.2016 року має заборгованість 111007 гривень 38 копійок, яка складається з наступного: - 5288 гривень 83 копійки - заборгованість за кредитом; - 45438 гривень 41 копійка - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 1186 гривень 92 копійки заборгованість за комісією за користування кредитом; - 500 гривень штраф (фіксована частина); - 59093 гривні 22 копійки пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Судовим наказом Дергачівського районного суду Харківської області від 19.06.2008 року з [PERSON] було стягнуто на користь ЗАТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості у розмірі 6629 гривень 70 копійок. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2014 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором від 22.08.2007 року у розмірі 55099 гривень 54 копійки та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» суму 10000 гривень, а всього заборгованість у розмірі 55099 гривень 54 копійки. Позивач вказує, що за таких обставин з відповідача [PERSON] підлягає стягненню різниця між сумою заборгованості та сумою, яка вже була стягнута за судовим рішенням та судовим наказом, що становить 49278 гривень 14 копійок, сума штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень, сума штрафу (процентна складова) у розмірі 2463 гривні 91 копійка. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, пояснив все так, як вказано вище. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Підтвердила, що дійсно між нею та ПАТ КБ «Приват Банк» 22.08.2007 року був укладений кредитний договір на строк 2 роки, але у звязку з втратою роботи та відсутністю постійного заробітку вона умови договору не виконала. Останній платіж був здійснений нею у жовтні 2007 року. В наданій до суду заяві просила застосувати строк позовної давності в 3 роки, оскільки ніяких додаткових договорів про збільшення строку позовної давності між нею та ПАТ КБ «Приват Банком» не підписувала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ Приват Банк та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №HAXRRX15590768 від 22.08.2007 року, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 5494 гривні 80 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9-13). ЗАТ КБ «Приват Банк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав [PERSON] кредит у розмірі, вставленому договором. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приват Банк» на ПАТ КБ «Приват Банк», у звязку з чим ПАТ КБ «Приват Банк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «Приват Банк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (а.с.15, 17, 18). Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до пункту 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін), то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідач [PERSON] не надала своєчасно позивачу ПАТ КБ «Приват Банк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобовязання за вказаним договором не виконала. З наданого до суду розрахунку станом на 25.11.2016 року вбачається, що сума заборгованості [PERSON] складає 111007 гривень 38 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5288 гривень 83 копійки; заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 45438 гривень 41 копійка; заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 1186 гривень 92 копійки; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 59093 гривні 22 копійки. Як вбачається з судового наказу Дергачівського районного суду Харківської області від 19.06.2008 року з [PERSON] було стягнуто на користь ЗАТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості у розмірі 6629 гривень 70 копійок (а.с.5). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2014 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором від 22.08.2007 року у розмірі 55099 гривень 54 копійки, яка відповідно до наданого розрахунку суми заборгованості станом на 15.10.2013 року складалась з заборгованості за кредитом у розмірі 5288 гривень 83 копійки, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 12905 гривень 93 копійки, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1186 гривень 92 копійки, пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 32617 гривень 88 копійок, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень, штрафу (процентна складова) у розмірі 2599 гривень 98 копійок. Стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» суму у розмірі 10000 гривень, а всього заборгованість у розмірі 55099 гривень 54 копійки (а.с.6). Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 06.04.2017 року провадження у справі в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором №HAXRRX15590768 від 22.08.2007 року у розмірі 5288 гривень 83 копійки закрито. Щодо стягнення з [PERSON] суми штрафу, заборгованості за відсотками за користування кредитом, заборгованості за комісією за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, суд виходить з наступного. У [PERSON] наявна заборгованість перед банком у розмірі 46953 гривні 22 копійки. В судовому засіданні [PERSON] звернулась до суду з заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Представник позивача в судовому засіданні проти застосування позовної давності заперечував, пояснивши, що в даному випадку строк позовної давності складає 5 років згідно договору. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. На підтвердження встановлення позовної давності тривалістю 5 років позивачем надано Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). З п.5.5 Умов вбачається, що термін позовної давності встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с.13). Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не є договором про збільшення позовної давності. Крім того, відповідачкою вони не підписувались. Інших належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності на підставі статті 259 ЦК України, позивачем не надано. Така сама правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи №6-240цс14. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позов поданий 11.01.2017 року. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2014 року з [PERSON] стягнуто заборгованість за період до 15.10.2013 року, тобто більше, ніж за три роки до подання даного позову. З розрахунку на а.с.7-8 вбачається, що відповідач не здійснювала жодних платежів в період з 15.10.2013 року, тобто строк позовної давності не переривався. Таким чином, оскільки відповідач звернулась до суду з заявою про застосування позовної давності, а позивачем на підтвердження збільшення строку позовної давності жодних належних та допустимих доказів не надано, - в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed