Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду в особі представника [PERSON] до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 29.03.2008 року, відповідач отримав кредит в розмірі 1200 долларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір та підтверджується його підписом у заяві. Відповідно до п.9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Позивач свої зобовязання за вказаним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Натомість відповідач не виконав взяті на себе перед банком зобовязання, внаслідок чого станом на 22.09.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 3831,96 долларів США, яка складається з : 1198.16 долларів США- заборгованість за кредитом; 2081.73 долларів США заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 310.00 долларів США- заборгованість по комісії за користування кредитом;62.58 долларів США штраф (фіксована частина); 179.49 долларів США процентна складова. Просив задовольнити позовні вимоги та вирішити питання про стягнення судових витрат з відповідача. Представник позивача в судове засідання на розгляд справи не зявився. На адресу суду надійшла заява від імені представника позивача [PERSON] про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В ході розгляду справи на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача [PERSON] про розгляд даної справи у її відсутності та відсутності відповідача, врахувавши письмове клопотання наявне в матеріалах справи, відмовивши позивачу в задоволенні позову, внаслідок застосування наслідків спливу строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В поданому до матеріалів справи клопотанні представник відповідача, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності на звернення з даним позовом до суду. Посилається на те, що згідно умов договору б\\н від 29.03.2008 року, позивачем було видано відповідачу кредит 29.03.2008 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку 1200 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 20,40 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом за кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов правил надання банківських послуг строк дії картки 2 роки. Тобто право на предявлення вимоги у разі неналежного виконання обовязків відповідачем [PERSON] виникло у позивача через два роки - 29.03.2010 року. Зясувавши обставини справи та дослідивши її матеріали, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно до п.1 ст.611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором. Відповідно до умов кредитного договору у випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених умовами кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за користування кредитом. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобовязань за кредитним договором б\\н від 29.03.2008 року, внаслідок чого станом на 22.09.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 3831,96 долларів США, яка складається з : 1198.16 долларів США - заборгованість за кредитом; 2081.73 долларів США - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 310.00 долларів США- заборгованість по комісії за користування кредитом;62.58 долларів США штраф (фіксована частина); 179.49 долларів США процентна складова. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ст. 258 ч.2 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» неможливо зробити однозначний висновок про те, чи проводились виплати по даному кредиту, а тому останній не може вважатись належним та допустимим доказом у справі. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Як вбачається з матеріалів справи дія картки закінчилась в 29.10.2010 року. Суд констатує, що наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості по кредиту та відсотків за його користування не свідчить про здійснення платежів по кредиту відповідачем [PERSON] після кінцевого терміну повернення кредиту 29.10. 2010 року. Інших належних і допустимих доказів в судовому засіданні сторонами не наведено. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Докази, згідно до ст.ст. 58, 59 цього Кодексу, повинні бути належними і допустимими. Таким чином строк повернення кредиту за кредитним договором б/н від 29.03.2008 року закінчився 29.03.2010 р., і саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності. Як встановлено в судовому засіданні з даним позовом до Хустського районного суду Закарпатської області згідно штампу вхідної кореспонденції ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося 24.01.2013 року, тобто з пропуском трирічного строку, встановленого ст.257 ЦК України. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо). Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В ході судового розгляду представник відповідача [PERSON] просила застосувати наслідки спливу позовної давності, а позивач не ставив питання про поновлення цього строку. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 3831.96 долларів США, за кредитним договором б/н від 29.03.2008 року слід відмовити у звязку із спливом строку позовної даності. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача ПАТ КБ «Приватбанк».

Outcome: dismissed