Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № BLaЖГА00021585 від 24.03.2011 року у сумі 64210,59 грн. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що 24.03.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» (надалі по тексту позивач/банк/кредитор) та фізичної особою резидентом України, яким є [PERSON] (далі по тексту відповідач/позичальник/боржник) укладено Кредитний договір № BLaЖГА00021585 (надалі по тексту Договір/кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] надав Позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 19000,00 грн. з терміном повернення 24.03.2014 року. Проценти та комісії за управлінням кредитом Позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у додатку №1 цього договору. Процентна ставка за Договором встановлена на рівні 15% річних. Щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом встановлена у розмірі 1,75% від суми кредиту. Позичальник зобовязався не пізніше дати встановленої в графіку, поповнювати рахунок Банку у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за сум платежів встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управлінням кредитом. Відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плати за управління кредитом. Так, з травня 2012 року виникла прострочена заборгованість за кредитом і відповідач взагалі припинив погашення кредиту за договором. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за договором відповідно до розрахунку заборгованість станом на 11.08.2015 року становить 64210,59 грн. Сторони про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від них надійшло. Від представника позивача 27.08.2015 року до суду надійшла письмова заява в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача по справі [PERSON] 09.11.2015 року до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позов визнає частково. Згідно заперечень на позов поданих [PERSON] він не заперечує проти існуючого боргу щодо повернення кредиту та процентів за кредитним договором від 24.03.2011 року, заперечує проти вимог позивача щодо стягнення з нього грошових коштів за комісією за РО (комісія за управління кредитом) та визначеної суми неустойки (плата за пропуск платежів). В запереченнях на позов [PERSON] зазначає, що вимоги позивача в частині стягнення з нього комісії за РО (комісія за управлінням кредиту) у розмірі 3990,00 грн. є незаконною вимогою, оскільки згідно ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» , зміненої та доповненої ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» № 3795-VІ від 22.09.2011 року кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Також [PERSON] у запереченнях на позов зазначає, що не обґрунтованими є посилання позивача, що він з травня 2012 року припинив погашення кредиту за договором, так як він 10.12.2012 року перерахував 9800,00 грн. на рахунок кредитодавця бажаючи достроково повернути споживчий кредит. Згодом 24.12.2012 року на вимогу кредитодавця він додатково на рахунок останнього перерахував 1040,00 грн. Потім ще 1000,00 грн. -21.01.2013 року, 1000,00 грн. 14.02.2013 року, 1000,00 грн. 25.03.2013 року, 1000,00 грн. 15.04.2013 року. У звязку з чим вважав, що кредитне зобовязання ним було виконано повністю, а позивач на його вимогу не надав письмового підтвердження про дострокове повернення кредиту. Також від [PERSON] до суду надійшло клопотання в якому просить суд зменшити суму неустойки (плату за пропуск платежів) з 50697,83 грн. до розміру в межах збитків, заподіяних невиконанням зобовязань за кредитним договором № BLaЖГА00021585 від 24.03.2011 року, оскільки сума неустойки значно перевищує суму збитків, а також просить враховати ступінь виконання ним зобовязання по квітень 2013 року та причини невиконання після зазначеної дати. Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір № BLaЖГА00021585 від 24.03.2011 року, згідно умов зазначеного договору відповідачу банком був наданий кредит у розмірі 19 000,00 грн. із строком користування по 24.03.2014 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних (пункти 1.2.-1.6 Кредитного договору). Щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитом встановлена у розмірі 1,75% від суми Кредиту (п.4 Спеціальної частини Договору). Відповідно до п. 2.4.2. Договору, проценти та комісію за управління Кредитом Позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення Кредиту відповідно до платежів, передбачених у Графіку погашення заборгованості за кредитом наведеному у Додатку№1 цього Договору (надалі за текстом Графік). Згідно із п. 2.5.2. Договору Позичальник зобовязується не пізніше дати встановленої в Графіку, поповнювати рахунок Банку, вказаний у п. 6 Спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управлінням Кредитом. Відповідно до п. 2.4.3. Договору при простроченні повернення Кредиту проценти з користування простроченими до повернення сумами коштів нараховуються в порядку, визначеному п. 2.4.1. Загальної частини Договору. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобовязання за Договором в повному обсязі, а Відповідач від виконання зобовязань ухиляється. Відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів сплати процентів за користування кредитом, а також плати за управлінням Кредитом, які передбачені п. 2.5. Кредитного договору. Так, з травня 2012 року виникла прострочена заборгованість за Кредитом і відповідач взагалі припинив погашення Кредиту за Договором. Таким чином, загальна сума заборгованості Відповідача за Договором відповідно до розрахунку заборгованості станом на 11.08.2015 року, становить 64210,59 грн. з них: -прострочена до повернення сума Кредиту 7309,97 грн.; -прострочені проценти за користування Кредитом 2212,79 грн.; -комісії за РО (комісія за управлінням Кредитом) у розмірі 3990,00 грн.; -плата за пропуск платежів 50\~697,83 грн. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобовязання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Стаття 623 ЦК України передбачає, що боржник, який порушив зобов′язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до п. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В підтвердження позову в матеріалах справи є письмові докази: копія Кредитного договору №BLaЖГА00021585 від 24.03.2011 року (а.с. 3-10); копія Додатку №1 до Кредитного договору (Графік погашення заборгованості) (а.с. 11-12); копія Додатку № 2 до Договору банківського обслуговування (Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки) (ас. 13-16); копія заяви-анкети на отримання «Кредиту готівкою» та відкриття поточного рахунку до Кредитного договору (а.с. 17-19); розрахунок заборгованості до Кредитного договору (а.с. 20); копія паспорту та ідентифікаційного номеру [PERSON] (а.с. 21-22); копія рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 20.03.2015 року № 63 (а.с. 23); копія довіреності представника позивачем (а.с. 24). Відповідачем [PERSON] розрахунок суми заборгованості за кредитним договором не оскаржується, та позов в частині стягнення заборгованості по поверненню кредиту та процентів визнає отже, відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які буруть не підлягає додатковому доказуванню. При цьому відповідач [PERSON] враховуючи те, що розмір штрафу передбачений п. 4.2. Договору за невиконання Позичальником обовязку, передбаченого п.3.3.3. Загальної частини договору перевищує розмір збитків та враховуючи ступінь виконання зобовязання за кредитним договором, просить суд зменшити суму штрафів (плату за пропуск платежів) з 50697,83 грн. до розміру в межах збитків завданих позивачу, а також просить визнати незаконною вимогу позивача у частині позову щодо стягнення з нього грошових коштів за комісією за РО (комісія за управлінням кредитом) у розмірі 3900,00 грн., оскільки кредитодавець встановив комісію у порушення ЗУ «Про захист прав споживачів». Щодо клопотання відповідача [PERSON] про зменшення розміру неустойки слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно п. 4.2. Договору у випадку невиконання Позичальником обовязку передбаченого п. 3.3.3. Загальної частини Договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобовязань за Договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, [PERSON] має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 Спеціальної частини Договору. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір плати за пропуск платежів (штрафу п. 4.2. Договору) значно перевищує суму боргу по кредитному договору (розмір збитків), а тому суд вважає, що позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» у цій частині підлягає частковому задоволенню. Крім цього суд враховує інші обставини, що мають істотне значення, при зменшенні суми неустойки, зокрема ступень виконання [PERSON] зобовязання за кредитним договором по квітень 2013 року та причини невиконання зобовязання після зазначеної дати зокрема те, що позивач вважав, що ним було достроково повернуто кредит. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, щи виникають із кредитним правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Оскільки заборгованість відповідача по поверненню кредиту складає 7\~309,97 грн., а розмір нарахованого штрафу (плата за пропуск платежів) за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором становить 50697,83 грн., що значно перевищує суму боргу за кредитним договором, а також враховуючи те, що боржником в більшій ступені виконано зобовязання, суд вважає за можливе зменшити суму неустойки до розміру заборгованості за кредитом, а саме до 7\~309,97 грн. Що стосується заперечень відповідача [PERSON] на позов щодо незаконності вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» в частині стягнення з нього комісії за РО (комісія за управлінням кредитом) у розмірі 3990,00 грн. то слід зазначити наступне. Відповідно до кредитного договору укладеного між сторонами по справі № BLaЖГА00021585 від 24.03.2011 року щомісячна плата у вигляді комісії за управлінням кредитом встановлена у розмірі 1,75% від суми Кредиту (п.4 Спеціальної частини Договору). Згідно ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» зміненої та доповненої ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» № 3795-VІ від 22.09.2011 року кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У відповідності до прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» № 3795-VІ від 22.09.2011 року, який набрав чинності 16.10.2011 року дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Враховуючи те, що кредитний договір між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладений 24.03.2011 року, що до набрання чинності 16.10.2011 року ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» № 3795-VІ від 22.09.2011 року та в даному випадку заборона щодо встановлення у договорі про надання споживчого кредиту комісії за управління кредитним договором передбачена ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на даний договір, а отже позов в частині стягнення з [PERSON] комісії за РО (комісія за управлінням кредитом) у розмірі 3990,00 грн. підлягає задоволенню. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 20\~822,73 грн., яка складається з: 7\~309,97 грн. - заборгованість по поверненню кредиту; 2\~212,79 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; 3990,00 грн. комісія за РО (комісія за управлінням кредитом); 7309,97 грн. плата за пропуск платежів (штраф передбачений п.4.2. договору). Згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судові витрати відповідно до частини задоволення позову в дохід держави у розмірі 243,60 грн., оскільки позивач на момент предявлення позову 20.08.2015 року відповідно до п. 22. ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору. Відповідно до п. 22 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» (у редакції станом на час звернення до суду з позовною заявою) від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації. На підставі постанови Правління НБУ від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», відповідно до якого, з 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON], з дня призначення уповноважена особа ФГВФО набула всі повноваження органів управління та органів контролю банку. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 554, 623, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial