Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» звернулися до суду з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу. В обґрунтування позову зазначили, що 11 вересня 2008 року у місті Донецьку сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Хонда», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди автомобілю «Фольксваген», власником пошкодженого автомобіля є [PERSON]. Вина [PERSON] була встановлена постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 15 жовтня 2008 року про притягнення до адміністративної відповідальності, на підставі якої [PERSON] було визнано винним в скоєнні правопорушення і притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 51,00 грн. 21 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 017363-02-05-01-01 Страховим випадком відповідно до договору страхування визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП буде завдано шкоду автомобілю страхувальника. Розмір страхового відшкодування визначається страховиком, виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми, а підставою для виплати страхового відшкодування є рахунок станції технічного обслуговування (п. 5.2 договору страхування). Відповідно до рахунку-фактури ТОВ «Фортуна ЛТД» № ДС-16620 від 24 вересня 2008 року, рахунку ФОП [PERSON] № 68 від 25 вересня 2008 року, квитанції № 005293 від 11 жовтня 2008 року розмір матеріального збитку складає 30 437,99 грн. Таким чином, сума, що підлягає виплаті в якості страхового відшкодування за договором страхування, становить 30 437,99 гри., про що було складено страховий акт № 7238-02 від 22 жовтня 2008 року. Виплата страхового відшкодування була здійснена у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви страхувальника та страхового акту № 7238-02 від 22 жовтня 2008 року. Платіжним дорученням № 17631 від 22 жовтня 2008 року страхове відшкодування було виплачено в повному обсязі. Отже, з моменту виплати страхового відшкодування у Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» виникло право вимоги до [PERSON]. Згідно з договором відступлення прав вимоги від 23.12.2009 року Відкрите акціонерне товариство «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» набуло належне Закритому акціонерному товариству «Страхова компанія «ВУСО» право вимоги, яке виникло у останнього на вищевказаних підставах. 04 лютого 2009 року на адресу відповідача було направлено листа з вимогою щодо відшкодування шкоди. За період з жовтня 2010 року по лютий 2012 року відповідач у добровільному порядку відшкодував заборгованість частково, перерахував на рахунок позивача 6 300 грн., але інша частина боргу, а саме 24 137 грн. 99 коп. відповідачем сплачена не була. 06 лютого 2012 року на адресу відповідача було направлено листа з вимогою щодо відшкодування залишку заборгованості. Однак, незважаючи на свій обов'язок, у зазначений законом термін свої зобов'язання відповідач не виконав. Просили стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» суму завданої матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 24 137 грн. 99 коп. та витрати на оплату судового збору в розмірі 241,38 грн. Представник позивача за довіреністю Остапенко О.С. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі й позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» визнав, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, що завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода заподіяна не по її провині. Згідно ст. 1187 ГК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортнім засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. з наступними змінами під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського ведення, оперативного керування або за іншими підставами. Як встановлено судом з матеріалів справи, 11 вересня 2008 року у місті Донецьку сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Хонда», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON]. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем вимог Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим на відповідача постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 15.10.2008 р. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51, 00 грн. (а.с. 8). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Фольксваген», власником якого є [PERSON]. Також встановлено, що 21 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 017363-02-05-01-01 (а.с. 10-11, 16-20). Відповідно до рахунку-фактури ТОВ «Фортуна ЛТД» № ДС-16620 від 24 вересня 2008 року, рахунку ФОП [PERSON] № 68 від 25 вересня 2008 року, квитанції № 005293 від 11 жовтня 2008 року розмір матеріального збитку, спричиненого пошкодженням внаслідок ДТП автомобіля «Фольксваген», складає 30 437,99 грн (а.с. 14-15). Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» було складено страховий акт № 7238-02 від 22 жовтня 2008 року (а.с. 21-22). Виплата страхового відшкодування була здійснена відповідно статті 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви страхувальника та страхового акту № 7238-02 від 22 жовтня 2008 року (а.с. 12, 13, 21). Платіжним дорученням № 17631 від 22 жовтня 2008 року страхове відшкодування було виплачено [PERSON] в повному обсязі. (а.с. 25). Відповідно до ст. 979 ЦПК України та ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 04 лютого 2009 року на адресу відповідача було направлено листа з вимогою щодо відшкодування шкоди (а.с. 26). За період з жовтня 2010 року по лютий 2012 року відповідач у добровільному порядку відшкодував сплачену страховиком суму відшкодування частково, перерахувавши на його рахунок 6 300 грн., що підтверджується банківськими виписками від 14 вересня 2010 року, 18 жовтня 2010 року, 17 листопада 2010 року, 06 січня 2011 року, 02 березня 2011 року, 09 серпня 2011 року, 20 жовтня 2011 року, 24 лютого 2012 року (а.с. 27-30), але 24 137 грн. 99 коп., що залишились, відповідачем сплачені не були. 23 грудня 2009 року ЗАТ «Страхова компанія «ВУСО» за договором відступлення прав вимоги від 23.12.2009 року уступило права вимоги з виплат, пов'язаних зі страховим відшкодуванням, в тому числі за договором страхування, укладеним з [PERSON], ВАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» (а.с. 32-33). 06 лютого 2012 року на адресу відповідача було направлено листа з вимогою щодо відшкодування залишку суми страхового відшкодування (а.с. 26 зворотній бік), втім, витрати відповідачем відшкодовані не були. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу матеріальні збитки в розмірі 24 137, 99 грн. Крім того, з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 241 грн. 38 коп. На підставі ст. ст. 979, 1166, 1187, 1191 ЦК України, Закону України «Про страхування», Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р., та

Outcome: approved