Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивачу належить житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] , у якому, зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка за місцем реєстрації не проживає. Оскільки, відповідач, добровільно не знімається з реєстрації, не піклується про надане для проживання приміщення, [PERSON] за захистом своїх прав та інтересів 29 липня 2019 року звернулася до суду. Ухвалою суду від 30 липня 2019 року (а.с. 14) відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Позивач у підготовчому засіданні, підтримала позовні вимоги та добавила… Відповідач в судове засідання не з`явилася, проте надіслала до суду нотаріально посвідчену заяву (а.с. 15), у якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала. З врахуванням положень ч. 1 ст. 198, ч. 3 ст. 211 суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності відповідача на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до повного задоволення. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Право на повагу до житла визначено і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21 грудня 1988 року (а.с. 5) стверджується, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Довідкою Мурованокуриловецької селищної ради № 1589 від 09 липня 2019 року (а.с. 6) та актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с. 7) стверджується, що у будинку [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , яка за вказаною адресою ніколи не проживала. Цю ж обставину ствердили суду допитані як свідки сусіди позивача [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із довідки б/н від 19 лютого 2019 року будівельно-експлуатаційного управління «Фундамент строй-6» м. Москва (а.с. 8), виписки із домової книги від 19 лютого 2019 року (а.с. 9) та довідки № 04-597/2019 від 28 лютого 2019 року Російської академії народного господарства і державної служби при Президентові Російської Федерації (а.с. 10), [PERSON] з 2011 року зареєстрована і проживає у [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого, немайнового, або майнового права та інтересу. Наведені вище норми цивільного законодавства України свідчать про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та наявність правових підстав для їх задоволення.

Outcome: approved