Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Нижньогірська районна державна адміністрація АР Крим як орган опіки та піклування звернулася до суду із позовом до [PERSON], треті особи - Служба у справах дітей Нижньогірської районної державної адміністрації, прокуратура Нижньогірського району, про позбавлення батьківських прав, та стягнення аліментів, Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] в інтернет-публікації «Аргументи тижня» була розміщена публікація «[INFO]». Відповідно до цієї публікації було проведено перевірку Службою у справах дітей м. Сімферополя, в ході якої було встановлено, що біля торгівельного центру «Епіцентр» м. Сімферополя знаходився автомобіль марки «Москвич», держномер [NUMBER], у якому проживали [PERSON], [INFO] з онуком [PERSON], [INFO]. Зі слів діда мати дитини [PERSON], [INFO], зловживає спиртними напоями, жебракує, де перебуває невідомо. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але за цією адресою не проживає з 1990 року. [PERSON] неодноразово у телефонному режимі запрошувалася у Службу у справах дітей для бесіди, але усі виклики ігнорувала. Не цікавилась місцезнаходженням сина. 07.08.2013 року виконавчим комітетом Київської районної ради м. Сімферополя було розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина та винесено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Таким чином, позивач просить позбавити батьківських прав відповідачку відносно малолітнього [PERSON] та стягнути з неї аліменти на його утримання у розмірі 350 гривень щомісяця. В судовому засіданні представник позивача Кучман О.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення відповідні викладеному в позовній заяві, просила позов задовольнити та позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні її малолітнього сина [PERSON], [INFO]., стягнути аліменти з відповідачки аліменти на його утримання. Відповідачка [PERSON] судовому засіданні заперечувала проти позову. Пояснила, що [PERSON] є її сином, вона дбає про дитину, дитина постійно проживає з нею та дідом [PERSON], вона постійно працює за наймом у різних місцях, та на час її відсутності синзалишається з дідом за їхньою домовленістю. Вона цікавиться долею дитини, любить свою дитину і не хоче, щоб її позбавляли батьківських прав. Вважає, що за адресою їх спільного проживання, побутові умови є достатніми та задовільними для проживання дитини. Розуміє, що деякі факти у їхньому спільному житті заслуговують критики, але вона працює для забезпечення дитини усім необхідним, іноді конфліктує зі своїм батьком, через що він забирає дитину та вважає, що виховує її краще. Просила не позбавляти її батьківських прав. У судовому засіданні представник третьої особи: Служби у справах дітей Нижньогірської райдержадміністрації за довіреністю Сейтмамутова Е.Б. погодилася із позовними вимогами, не заперечувала проти задоволення позову. У судовому засіданні прокурор Терещенко Є.В., як особа, що бере участь у справі відповідно до ст.45 ЦПК України, вважав позов обґрунтованим, таким, що підлягає задоволенню, оскільки за наведеними обставинами в позові вбачаються підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] народження, Батько- [PERSON]. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька записані відповідно до частини першої сттті 135 Сімейного кодексу України дитини (а.с.5,6). Згідно висновку виконавчого комітету Київської районної ради м. Сімферополя АР Крим в ході перевірки Служби у справах дітей Київської районної ради м. Сімферополя встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], постійного місця проживання на території м. Сімферополя не має, зловживає спиртними напоями, веде жебрацький спосіб життя, самоусунулася від виконання батьківських обов'язків відносно свого малолітнього сина [PERSON], вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, що призвело до того, що дитина разом зі своїм дідом [PERSON], [INFO], по лінії матері, вимушена була проживати на протязі трьох тижнів в автомобілі «Москвич» по вул. Глінки у Сімферополі, спали вони під відкритим небом, харчувалися їжею, приготовленою на вогні. Подальше перебування дитини в таких умовах могло потягнути за собою безпосередню загрозу життю та здоров'ю дитини. Як орган опіки та піклування виконавчий комітет Київської районної ради м. Сімферополя вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]., та стягнення аліментів (а.с.4). Згідно актів обстеження умов проживання від 19.07.2013 року та 12.08.2013 року проведеним за участю секретаря Садовської сільської ради, спеціалістів Служби у справах дітей та та НЦСССДМ було обстежено домоволодіння за адресою реєстрації [PERSON] - АР Крим, [ADDRESS], та встановлено, що за вказаною адресою [PERSON] не проживає з 1990-1992 року, фактично там проживають її сестра зі співмешканцем та їхні малолітні діти, а також брат [PERSON] - [PERSON]. Ні [PERSON], ні її малолітній син [PERSON] за цією адресою не проживають (а.с.11-12). Згідно характеристики, наданої ДІМ Київського РВ СГУ 19.07.2013 року відносно [PERSON], [INFO], яка проживає: [ADDRESS], [PERSON] за вказаною адресою проживає зі своїм батьком [PERSON], [INFO], та сином [PERSON], 2006 р.н. Постійного місця роботи не має, зловживає спиртними напоями. Була помічена у порушеннях громадського порядку (а.с.16). Однак відповідні відомості про порушення [PERSON] громадського порядку в матеріалах справи відсутні. Згідно звернення Служби у справах дітей Київської районної ради м. Сімферополя на адресу начальника Київського РВ СГУ ГУ МВС України в АР Крим за результатами проведеної перевірка Служба клопоче про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП (а.с.21). Однак будь-яких судових рішень, ухвалених відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, позивачем як доказ суду не представлено. Щодо наданих прокурором у судовому засіданні матеріалів про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 178 КУпАП у 2011 та 2013 році, суд вважає, що вони не свідчать про систематичну негідну поведінку відповідачки та тим більше не свідчать про ухилення від виконання батьківських обов'язків. При цьому надані прокурором у судовому засіданні копії повідомлення про підозру та обвинувального акту відносно [PERSON], підозрювану у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.1 ст.164 КК України, суд вважає їх неналежними доказами, оскільки відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України підставою для звільнення від доказування є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В ході проведеної внаслідок інтернет-публікації перевірки старшим оперуповноваженим ОКМСД Київського РВ СГУ майором міліції Гребеннік О.С. було прийнято письмове пояснення [PERSON], [INFO], згідно якого він пояснює, зокрема, що його дочка [PERSON] зловживає спиртними запоями, не цікавиться дитиною, витрачає дитячі гроші на себе, дитиною займається тільки він, через пияцтво у будинку, де вони разом проживали, він забрав дитину та поїхав з ним на автомобілі на вул. Глінки, де вони проживали у липні 2013 року. 09.07.2013 року він відпустив онука зі знайомими на море. Дитиною займається він сам. Однак допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що сам він пояснення не писав, його не так зрозуміли, він пожартував. Пояснив, що в нього іноді відбуваються конфлікти з дочкою, він не згодний з її способом життя. Але за дитиною дочка доглядає, виховує, вони усі разом проживають. Дочка постійно працює, але не офіційно. Зараз вони проживають на дачі у с. Кам'янка, оскільки дочка працює у Сімферополі. Щодо проживання в автомобілі [PERSON] пояснив, що він тоді посварився з дочкою, проживав на вул. Глінки тому, що звідти йому було зручно возити онука до школи. Автомобіль він поставив поряд з підприємством свого близького знайомого [PERSON], там є газ, душ та всі необхідні умови. Вони з онуком нормально харчувалися, вмивалися, його усе влаштовувало. Допитаний у присутності психолога [PERSON] малолітній [PERSON] пояснив, що завжди проживав з мамою та дідом, зараз вони живуть на дачі у с. Кам'янка, мама йому усе купляє, ніхто його не ображає, він ходить до школи, іноді його мама свариться з дідом. Також пояснив, що мама з ним гуляє, відпочиває, бачить він її часто та бажає жити з мамою. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. У вітчизняному законодавстві теж закріплено відповідні положення; зокрема, згідно з положеннями ст. 171 Сімейного кодексу України (далі - СК) думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя Щодо висновку виконавчого комітету Київської районної ради м. Сімферополя АР Крим про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] народження, суд критично ставиться до зазначеного висновку, оскільки судовим розглядом встановлено, що відповідачка за вказаною адресою проживає разом з дитиною та своїм батьком, приймає участь у вихованні та утриманні дитини, що об`єктивно свідчить про виконання нею своїх батьківських обов`язків, а тому інформація викладена у висновку є сумнівною. Більш того, зазначений висновок не підтверджений іншими доказами, які є у матеріалах справи. Зокрема позивачем не надано відомостей щодо обстеження житлово-побутових умов за місцем фактичного проживання відповідачки з дитиною, щодо встановлення постійного місця проживання дитини. Про будь-які випадки негативної поведінки, що негативно впливає на виховання дитини, на її гармонійний розвиток, ставлення до духовних цінностей та взагалі до самоусвідомлення себе у суспільстві, - докази взагалі відсутні, а зазначення на це в позовній заяві є не доведеним. Однак безперечно встановлено, визнається відповідачем та не потребує додаткового доказування факт перебування малолітнього [PERSON] протягом трьох тижнів поза місцем постійного проживання, в автомобілі та на вулиці без догляду матері внаслідок недбалого ставлення до цього з її боку, а відповідно неуважне ставлення до цього питання з боку [PERSON] Так саме, відповідачка визнає факти вживання алкогольних напоїв, та даних про те, чи перебуває вона на обліку у лікарів нарколога та психіатра суду не було надано. У сукупності ці обставини свідчать, що поведінка [PERSON] містить ознаки недбалого ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до статті 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» діти мають право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності зі ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичному, духовному і моральному розвитку Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р. особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За змістом позовна заява зводиться до ухилення відповідача від обов'язків, передбачених ст.150 СК України. За встановленими обставинами факт свідомого ухилення від виховання, утримання, формування та розвитку дитини, відчуженості від неї у судовому засіданні не був доведений. Неправомірність поведінки відповідачки зумовлена іншими факторами, як об'єктивними так і суб'єктивними. Будь-які інші обставини що можуть стати підставою відповідно до змісту ст.164 СК України для позбавлення батьківських прав відповідачки за матеріалами справи не встановлено, належні та допустимі докази з цього приводу також відсутні. Суд враховує дійове бажання відповідачки брати участь у житті своєї дитини, виправити своє ставлення до виконання обов'язків щодо неї. Також суд враховує, що будь-які скарги, заяви стосовно неправомірності такої поведінки або неналежного виконання батьківських обов'язків -відсутні. Саме з причин випадку, що стався 06.07.2013 року стосовно [PERSON] порушене питання про позбавлення її батьківських прав перед органом опіки та піклування . Отже, період протягом якого спостерігаються випадки негідної поведінки відповідача є не тривалим, тобто характер такої поведінки не є сталим та може бути змінений. Так саме час, протягом якого органи опіки та піклування спостерігають за поведінкою [PERSON] є не тривалим та недостатнім для встановлення всіх обставин, фактів та факторів, за якими можна зробити висновок про належність виконання нею батьківських обов'язків . Згідно з п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»(із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р. , зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. З огляду на встановлені обставини, що перевірені належними та допустимими доказами, з метою захисту прав дитини, суд вважає, що в задоволенні позову Нижньогірської районної державної адміністрації Автономної Республіки Крим як органу опіки та піклування про позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів слід відмовити із попередженням відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, бо відсутність спілкування в достатньому об'ємі, відсутність забезпечення потреб дитини (як матеріальних так і духовних) може мати негативні наслідки в її вихованні, формуванні особистості та розвитку. Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач діє в інтересах та на захист прав малолітньої дитини [PERSON], як законний представник та відповідно до вимог ст.165 Сімейного кодексу України. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Представником позивача не було надано переконливих доказів на підтвердження його вимог в заявлених межах, що дають підстави позбавити відповідачку батьківських прав та стягнути з неї аліменти у зв'язку з ухиленням від виховання та утримання дитини. Суд вважає, що поведінка відповідачки, її ставлення до виконання батьківських обов'язків може бути змінена без застосування крайнього заходу впливу, та вважає необхідним забезпечити належний контроль за її поведінкою з боку органу опіки та піклування, що на даний момент буде більш відповідати правам малолітньої дитини [PERSON] та сприяти її захисту від впливу негативних обставин. На підставі ст.ст.3,51,52,64 Конституції України, ст.ст.2,8,9,11,12 «Про охорону дитинства», ст.ст.3,11-16 Цивільного кодексу України, ст.ст.150, 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed