Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

ПАТ «КБ «Надра» (надалі позивач або банк) 15 серпня 2013 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] (надалі відповідачі) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно умов укладеного договору кредиту №685697ФО від 26 жовтня 2007 року [PERSON] як позичальник та [PERSON] як поручитель тримали кредит на загальну суму 51 383 грн.75 коп. на придбання у власність нерухомого майна - квартири. Згідно укладеного договору відсотки за користуванням кредитом передбачені відсотки щомісячно та визначеним кінцевим терміном повернення кредиту. Згодом, 29 квітня 2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору про реструктуризацію кредитної заборгованості, яка передбачала встановлення пільгових періодів щодо сплати кредитної заборгованості згідно графіка, встановленою додатковою угодою №2. Порушуючи умови кредитного договору відповідачі своєчасно не сплачували відсотки за користування коштами в наслідок чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 77 164 грн. 34 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. В позовній заяві наявна вимога про розгляд справи без участі представника банку. Позовні вимоги підтримують, проти заочного рішення не заперечують. Відповідачі в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи в суді. . Суд вважає, що відповідачі були належним чином повідомленими про дату розгляду справи в суді, оскільки повістки повернулись до суду із відміткою пошти, що адресат не звернувся , щоб отримати повістку. Про причину неявки до суду відповідачі суд не повідомили, за письмовою заявою [PERSON], що надійшла до суду, просить суд розглянути справу за її відсутності. [PERSON] перебуває в умовах ізоляції від суспільства, від нього письмових заперечень до суду не надійшло. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 15,16, 610-612, 614, 615,617,625, 1054 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання , несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України боржник і поручитель відповідають солідарно перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Судом встановлено, що згідно умов укладеного кредитного договору№685697ФО від 26 жовтня 2007 року [PERSON] як позичальник та [PERSON] як поручитель тримали кредит на загальну суму 51 383 грн.75 коп. на придбання у власність нерухомого майна - квартири. Згідно укладеного договору відсотки за користуванням кредитом передбачені відсотки щомісячно та визначеним кінцевим терміном повернення кредиту. Згодом, 29 квітня 2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору про реструктуризацію кредитної заборгованості, яка передбачала встановлення пільгових періодів щодо сплати кредитної заборгованості згідно графіка, встановленою додатковою угодою №2. Порушуючи умови кредитного договору відповідачі своєчасно не сплачували відсотки за користування коштами в наслідок чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 77 164 грн. 34 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду. Сторонами дотримано форми кредитного договору та договорів поруки. Позивачем заздалегідь вжито заходів для повернення кредиту. Неодноразові звернення до відповідачів залишились без належного реагування. Суд приймає до уваги, що позивач раніше не звертався до суду із вимогами до відповідачів про повернення заборгованості за кредитним договором. Суд вважає, що відповідачі ухиляються від взятих на себе зобов'язань по сплаті заборгованості по кредиту. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь банку, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору не означає односторонньої відмови від договору, а це є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідачів суд вважає необхідним пропорційно стягнути судовий збір . На підставі викладеного та

Outcome: approved