Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, звернувся до суду з вказаним позовом про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька в свідоцтвах про народження дітей внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] тимчасово мешкає разом з дітьми у родині ромської національності, не має постійного місця проживання, телефонного зв`язку, зловживає наркотичними речовинами, займається жебрацтвом, та як мати самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання своїх малолітніх дітей. Не створила належних умов для розвитку, діти виховуються в незадовільних умовах. В зв`язку з даними обставинами, з метою захисту законних прав та інтересів дітей, орган опіки та піклування змушений звернутися до суду з даним позовом. Просять відібрати у [PERSON] її дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав. Стягнути з віжповідачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з перерахування аліментів на особисті рахунки дітей, відкриті у відділенні Державного ощадного банку України. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила проводити розгляд справи у її відсутність, на задоволенні заявлених вимог наполягала (а.с.33). Відповідач до судового засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялась належним чином; не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову (а.с.34). Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив таке. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 09.04.2020 року (а.с.9), серії [NUMBER] від 09.04.2020 року (а.с.10), серії [NUMBER] від 09.04.2020 року (а.с.11), [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України (№ 00026134617, від 09.04.2020 року, № 00026134934 від 09.04.2020 року, №00026133763 від 09.04.2020 року), наданих Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), відомості про батька малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проведені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України (а.с.12-14). З листа, наданого Слов`янським ВП ГУНП в Донецькій області від 30.03.2020 №5267/303/072020 вбачається, що до Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області неодноразово надходили повідомлення про те, що [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] , жебракує за допомогою малолітньої дитини, за що у її відношенні її було складено адміністративні протоколи за ст.184 ч.1 КУпАП (а.с.17). Відповідно до листа, наданого комунальним некомерційним підприємством «Обласна дитяча лікарня м. Слов`янська» від 27.03.2020 №169, дитину [PERSON] , [INFO] , доставлено до лікарні співробітниками органів внутрішніх справ 26.03.2020 року. Матір до лікарні не з`являється (а.с.18). З листа Слов`янського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 22.04.2020 року №259, вбачається, що [PERSON] не має постійного місця проживання, телефонного зв`язку, жінка зловживає наркотичними речовинами. Останній раз [PERSON] (колишній опікун) бачила [PERSON] в березні 2020 року, коли вона прийшла в стані наркотичного сп`яніння до неї просити гроші, начебто на лікування дитини. Під час бесіди [PERSON] вела себе агресивно. На теперішній час місце знаходження [PERSON] невідомо (а.с.19). Згідно акту обстеження умов проживання від 27.03.2020 року, складеного службою у справах дітей Слов`янської міської ради за адресою: [ADDRESS] встановлено, що мати з дітьми проживає у знайомих ромської національності, які самі орендують будинок. Має окрему кімнату з ліжком, шафою. У будинку є ванна кімната, кухня, є одяг, взуття, які перебувають у брудному стані. Мати одиначка, не працює, власного житла не має. З [PERSON] проведена профілактична бесіда щодо належного виконання батьками батьківських обов`язків (а.с.21). З висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ради про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав № 29/03-891 від 24.04.2020 року вбачається, що у [PERSON] доцільно відібрати без позбавлення її батьківських прав малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з тих підстав, що їх мати [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо їх виховання, утримання; не створила належних умов для розвитку малолітніх дітей, діти виховуються в незадовільних умовах, мати займається жебрацтвом, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори, як кожен окремо, так у в сукупності можна розцінювати як свідоме нехтування матір`ю своїми батьківськими обов`язками (а.с.6-7). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст. ст. 150, 152, 155, 164, 170 Сімейного кодексу України (надалі СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування. Згідно з п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. З огляду на встановленні в судовому засіданні обставини, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами той факт, що поведінка відповідача по відношенню до своїх дітей створює загрозу життю та здоров`ю останнім, а також, що остання ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо їх виховання, а саме: не створює належних умов для їх проживання, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування. А тому, з метою захисту прав та інтересів дітей, які є пріоритетними у даному випадку, суд приходить до висновку про необхідність відібрання дітей у їх матері, не позбавляючи її батьківських прав. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, судом враховано наступне. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківський прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і за законом зобов`язана надавати матеріальну допомогу на їх утримання, то з неї необхідно стягнути аліменти на їх утримання, які перераховувати на особовий рахунок дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовну заяву пред`явлено до суду 27.04.2020. Відповідно, починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Таким чином, з відповідача суд стягує аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в розмірі 1/2 частки зі всіх видів її заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 27.04.2020 року і до досягнення дітьми повноліття на особовий рахунок дитини, відкритий у відділенні ПАТ «Державний Ощадний Банку України». Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав дітей, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1681,60 грн. (за дві позовні вимоги).

Outcome: approved