Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Орган опіки й піклування Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області звернувся до суду з позовом, в інтересах малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є матір'ю неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON]. Сім'я [PERSON] та [PERSON] перебуває на обліку у служби у справах дітей Старовижівської РДА Волинської області, як сім'я, що опинилась у складних життєвих обставинах. За час перебування на обліку служби у справах дітей відповідачі ухилялися від виконання обов'язків по вихованню дітей, зловживали спиртними напоями, не цікавилися життям дітей, матеріально їх не утримували. Зазначено, що з відповідачами неодноразово проводилась профілактична робота щодо забезпечення належного виховання дітей, створення їм відповідних умов для проживання, однак відповідачі належних висновків не зробили. Органом опіки та піклування Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області 25 вересня 2017 року складено висновок, яким визнано за доцільне позбавити [PERSON], [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні представник позивача Комісарик М.С. позов підтримала з підстав наведених в ньому. Також зазначила, що за час перебування даної сім'ї на обліку, службою у справах дітей неодноразово здійснювались виїзди по місцю проживання. Актами обстежень підтверджується, що в будинку відсутні відповідні умови для належного проживання: холодно та брудно, відсутні продукти харчування, засоби для гігієни. [PERSON] та її співмешканець [PERSON] зловживають спиртними напоями, після негайного відібрання дітей відповідач [PERSON] вибула із с.Мизове Старовижівського району за місцем проживання нового співмешканця, відповідач [PERSON] виїхав на сезонні роботи. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що є батьком неповнолітніх [PERSON], [PERSON], щодо інших дітей пояснив, що у свідоцтвах про народження відомості про батька записані зі слів матері, просив суд не позбавляти його батьківських прав. Після роз'яснення судом його права на правову допомогу таким правом не скористався, у судові засідання призначенні на 17 травня 2018 року та 08 червня 2018 року з'явився, однак відзиву не подав, жодних доказів на обґрунтування своїх заперечень не надав, жодних клопотань не заявляв. В судові засідання, які були призначенні на 27 червня 2018 року, 10 липня 2018 року та 26 липня 2018 року не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, жодних клопотань з даного приводу не заявляв. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомляла, відзиву і заперечень не подала. В процесі розгляду справи 17 травня 2018 року, в присутності практичного психолога Волинського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей - [PERSON] було опитано неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] Діти пояснили, що хочуть жити з татом - [PERSON] Відповідачку мамою не називають, звертаються до неї по імені - [PERSON]. Крім того, [PERSON] зазначив, що нехай маму позбавляють батьківських прав. [PERSON] пояснив, що боїться маму, тата уже ні. Тато бив часто, коли погано себе поводили. «Нова прийомна мама [PERSON]» краща за [PERSON]. [PERSON] обіцяла змінитися, але продовжує палити та вживати алкогольні напої. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] пояснив, що сім'я з 2015 року перебуває на обліку Старовижівського районного центру соціальних служб для сім'ї та молоді (далі - РЦСССДМ), як сім'я, яка опинилась у складних життєвих обставинах у зв'язку із зловживанням батьками - [PERSON] та [PERSON] спиртними напоями, неналежним вихованням дітей, асоціальним способом життя, проявами насильства. З 2017 року сім'ю взято під соціальний супровід як таку, в якій є ризик соціального сирітства. Неодноразово проводилась профілактична робота з [PERSON], здійснювались виїзди по місцю проживання відповідачів, де фіксувались факти сімейного насильства, антисанітарії. Пояснив, що єдиним джерелом доходу були соціальні виплати на дітей. Свідок [PERSON] пояснила, що з 2010 року її обрано сільським головою Мизівської сільської ради. За час проживання сім'ї відповідачів на території сільської ради, останні характеризуються негативно: умови проживання незадовільні, у будинку холодно, брудно, відсутні продукти харчування, засоби гігієни. Молодші діти дошкільний навчальний заклад не відвідували. Підсобного господарства сім'я не утримувала, земельні ділянки не обробляла. Відповідачі зловживають алкогольними напоями, [PERSON] неодноразово притягувався дільничним інспектором до адміністративної відповідальності. З травня 2017 року [PERSON] вибула з с.Мизове. [PERSON] пояснила, що є дружиною рідного брата відповідача. Діти перебувають на її утриманні з кінця травня 2018 року після того, як були тимчасово влаштовані органом опіки та піклування за згодою їх сім'ї. Свідок вказала, що відповідач лише раз відвідав дітей після їх тимчасового влаштування, жодної матеріальної допомоги не надає, зловживає спиртними напоями, діти в свою чергу дуже мало згадують про батька і взагалі не згадують про маму, в с. Мизове повертатись не хочуть, пояснюють це тим, що бояться. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Статтею 18 Конвенції про права дитини регламентовано, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей..., зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом даної норми закону, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Пунктом 16 абзацу 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до роз'яснень пункту 15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з'ясовувати позицію й обґрунтування відповідача. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], відповідач [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (аркуш справи 6-10). Відомості про батька дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України зі слів матері (аркуш справи 18). На час звернення із позовом до суду сім'я проживала в [ADDRESS] (аркуш справи 33, 37). З 07 лютого 2013 року відповідачі перебувають на обліку в службі у справах дітей Старовижівської РДА Волинської області як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах, у зв'язку із тим, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків( аркуш справи 60). З 27 серпня 2015 року сім'я відповідачів перебуває на обліку Старовижівського районного центру соціальних служб для сім'ї та молоді, як сім'я, яка опинилась у складних життєвих обставинах у зв'язку з асоціальним способом життя. З 2017 року сім'ю взято під соціальний супровід як таку, в якій є ризик соціального сирітства (аркуш справи 69). З 17 травня 2017 року [PERSON] перебуває на повному державному утриманні у Волинському обласному спеціалізованому будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки Волинської обласної державної адміністрації (аркуш справи 100). З 17 травня 2017 року відібрано у батьків неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та тимчасово влаштовано дітей до Волинського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей (аркуш справи 54). Рішенням Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області № 1098/38/2-17 від 25 вересня 2017 року затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON], [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (аркуш справи 68). З актів обстеження відвідування сім'ї/особи (аркуш справи 20 - 24), характеристики по місцю проживання в с. Мизове (аркуш справи 70-72), а також інформації, здобутої в порядку судового розгляду встановлено, що відповідачі ухилялися від виконання обов'язків по вихованню дітей, зловживали спиртними напоями, неодноразово залишали дітей без нагляду та продуктів харчування, з відповідачами неодноразово проводилась профілактична робота щодо забезпечення належного виховання дітей, створення їм відповідних умов для проживання, відсутні елементарні санітарні умови. [PERSON] схильний до хуліганських дій, [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння вчинила спробу суїциду. Показання свідків та дослідженні в судовому засіданні письмові докази повністю узгоджуються між собою, а тому оцінка їх, як в цілому, так і кожного окремо, на глибоке переконання суду, беззаперечно підтверджують факт невиконання відповідачами своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. Зокрема, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не турбуються про належне виховання дітей, не цікавляться їхнім здоров'ям, розвитком, навчанням та вихованням, їх успіхами та досягненнями, не надають жодних коштів на утримання дітей. Доказів на спростування встановлених вище фактів, суду не надано. Крім того, неявка відповідача [PERSON] та неодноразова неявка відповідача [PERSON] в судові засідання без поважних причин, які були повідомлені про дату, час та місце проведення таких судових засідань, на глибоке переконання суду, свідчить про небажання відповідачів заперечувати проти позову належними та допустимими доказами, доводити суду бажання змінити своє ставлення до виконання ними батьківських обов'язків, що в свою чергу дає підстави суду зробити висновок про байдужість відповідачів до долі своїх дітей. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідачів [PERSON], [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Частиною 3 статті 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частин 2, 3 статті 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнені з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України в редакції, що діяла на час звернення позивача із позовом до суду, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З 08 липня 2017 року набула чинності нова редакції зазначеної статті, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, виходячи з принципу справедливості і розумності та з урахуванням потреб дітей, можливостей відповідачів, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути розмір аліментів 1/4 частки заробітку з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягають індексації відповідно до закону, до досягнення дітьми повноліття; з відповідача [PERSON] необхідно стягнути розмір аліментів 1/2 частки заробітку з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягають індексації відповідно до закону, до досягнення дітьми повноліття. Згідно з підпунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання позову майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Отже, з урахуванням зазначених вимог закону, з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640, 00 гривень з кожного. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial