Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

ПАТ «Енергобанк» звернулося до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором № 00-036390-03 від 06.06.2013р. про видачу та обслуговування кредитної міжнародної картки VISA у розмірі 30\~464,68 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного кредитного договору позивач надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредитні кошти, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати штрафи та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів позивачу. Заочним рішенням Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 14.12.2016р. позов задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором № 00-036390-03 від 06.06.2013р. у сумі 30\~464,68\~грн. 16.03.2017р. представник відповідача звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, мотивованою недоведеністю заявлених позовних вимог, а також тим, що відповідача було позбавлено можливості звернутись з зустрічним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 29.03.2017р. заочне рішення Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 14.12.2016р. скасовано, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні 03.11.2017р. оголошено перерву до 22.11.2017р. для надання представнику відповідача часу на ознайомлення з матеріалами справи та наданими позивачем доказами. Водночас, за наданий йому час представник відповідача з матеріалами справи не ознайомився, у судове засідання 22.11.2017р. не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідною розпискою (т. 2 а.с. 95). Інформація щодо поважності причин неявки представника відповідача у судове засідання 22.11.2017р. у суду відсутня. Представник позивача у судове засідання не зявився, проте звернувся з заявою, у якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. З огляду на те, що заяв відповідача про розгляд справи за його відсутністю або інформації про поважність причин його неявки у судове засідання 22.11.2017р. не надходило, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, також враховуючи, що розгляд справи по суті не розпочався, пояснення по суті справи відповідачем не надавались, з зустрічним позовом він не звертався, суд доходить висновку про існування підстав для ухвалення повторного заочного рішення відповідно до ст.\~224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 06.06.2013р. між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №\~00-036390-03 від 06.06.2013р. про видачу та обслуговування кредитної міжнародної картки VISA (далі Договір), відповідно до умов якого відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредитні кошти, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати штрафи та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором (т. 1 а.с.16-24). 11.06.2013р. між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до Договору, за умовами якої розмір кредитного ліміту склав 10\~000,00 грн. (а.с.25). Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, посилається на те, що всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором №\~00-036390-03 від 06.06.2013р., яка відповідно до розрахунку станом на 09.09.2016р. становить 30\~464,68\~грн. та складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9\~786,48 грн., заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості у розмірі 12\~174,17\~грн., заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) у розмірі 2\~700,00 грн. та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 5\~785,21 грн. (а.с.7-12). На підтвердження правомірності видачі кредитних коштів та існування вказаної заборгованості позивачем надано копію банківської ліцензії №\~46 від 20.10.2011р. (т. 1 а.с.\~205), копію розписки відповідача про отримання кредитної карти (т. 1 а.с. 27), а також копію виписки за картковим рахунком №\~26251510048103, відкритим позивачу відповідно до п. 2.1.1 Кредитного договору (т.\~1 а.с. 172-204). Відповідач всупереч положенням статті 60 ЦПК України не надав суду доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості. Водночас, по-перше, заявлені до стягнення позивачем суми заборгованості в цілому становлять 30445,86 грн., а не 30\~464,68\~грн., як вказує позивач. Оскільки у позові позивач не просить стягнути заборгованість за сумою штрафу за несанкціонований овердрафт (переліміт), яка відповідно до наданого розрахунку становить 18,82 грн. (т. 1 а.с. 8), а за змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи виключно в межах заявлених вимог, у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача вказаного штрафу у розмірі 18,82 грн. По-друге, щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості у розмірі 12\~174,17 грн. та заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) у розмірі 2\~700,00 грн. суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчитиме про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21.10.2015р. Пунктом 1.12 Тарифів банку передбачена відповідальність позичальника у розмірі 50\~грн. + 0,2 % в день від суми простроченої заборгованості (т. 1 а.с. 26), що за своєю правовою природою є одночасним покладенням на позичальника відповідальності і у виді штрафу (константа у розмірі 50 грн.), і у виді пені (0,2 % в день), що не відповідає ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про відсутність правових підстав також для стягнення з відповідача нарахованих позивачем сум заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) у розмірі 2\~700,00 грн. Таким чином вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч. 3 ст. 232 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Outcome: partial