Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Описова частина 23.07.2020 [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] на неповнолітньої [PERSON] у якому просить визнати відповідачів таким, що втратили право на користування будинком [ADDRESS] . Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача На обґрунтування позову [PERSON] вказала, що на підставі договору довічного утримання від 01.06.2006 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.01.2020 року вона є одноособовим власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вище вказаному будинку разом з нею зареєстровані відповідачі - [PERSON] , [INFO] та її дочка [PERSON] . [INFO] . Більше двадцяти років тому на прохання дружини його брата, який був співвласником будинку відповідачку [PERSON] було зареєстровано за даною адресою, оскільки вона товаришувала з матір`ю відповідачки. Певний час [PERSON] проживала у вказаному будинку, згодом у неї народилася донька [PERSON] , яку також зареєстрували за місцем проживання у тому ж будинку. Відповідачі не є членами її родини та родини її брата, який помер в 2019 році та фактично є чужими для неї людьми. Відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають більше семи років. Добровільно писати заяву про зняття з місця реєстрації у відповідні органи відповідачка не бажає, місце свого фактичного проживання повідомляти відмовляється. Відповідачку [PERSON] , рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.06.2020 позбавлено батьківських прав відносно її доньки - [PERSON] . Зі слів знайомих на сьогоднішній день [PERSON] проживає у реабілітаційному центрі. Факт реєстрації відповідачів в належному їй будинку заважає повноцінно ним користуватися та розпоряджатися, змушує нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг та відповідачка фактично не несе жодних витрат на утримання даного майна. Відзив на позовну заяву не надходив, у судовому засіданні законний представник неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечила. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 20.08.2020 у справі відкрито провадження, до участі залучено орган опіки та піклування виконавчий комітет Бердичівської міської ради - для дачі висновку ( а.с. 46). Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, до участі в справі залучено опікуна неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] ( а.с. 65). У судовому засіданні позивачка підтримала позов та пояснила, що Ѕ частка будинку [ADDRESS] належала на праві власності її братові - [PERSON] . Їй належить інша частка будинку. Фактично вона проживає у своїй половині будинку, має окрему домову книгу, проте за документами поділ будинку не здійснений. За життя брат з дружиною не мали дітей та опікувалися своєю похресницею, [PERSON] , мати якої зловживала алкогольними напоями. [PERSON] жила в сім`ї брата із 6-7 років. Після народження у [PERSON] , доньки [PERSON] , брат з невісткою прописали у своєму житлі відповідачів. В подальшому брат з невісткою опікувалися неповнолітньою [PERSON] , оскільки [PERSON] вела невпорядкований спосіб життя, зловживала алкоголем, залишила дочку. Із 2013 року [PERSON] не проживає у будинку. Після смерті дружини брата у 2018, [PERSON] забрала до себе проживати її баба, яка теж через якийсь час померла. В подальшому [PERSON] передали під опіку [PERSON] , у якої вона і проживає по цей час. Вона успадкувала після брата частку будинку та на даний час хоче продати, оскільки не має коштів на його утримання, оплату комунальних послуг; будинок починає руйнуватися. За відчужені кошти вона хоче встановити надгробні пам`ятники. У будинку є речі відповідачів, які вона просить забрати. Неповнолітня [PERSON] забрала частину своїх речей. Це переважно одяг. Місцезнаходження [PERSON] їй не відоме. Коли брат був живий, він намагався знайти [PERSON] , проте це виявилося марним. Її брата [PERSON] 11 березня 2019 року вбив брат [PERSON] . Представник позивачки адвокат Заїка Г.М. підтримав позов. Вважає, що висновок органу опіки та піклування необґрунтований із тих підстав, що неповнолітня [PERSON] не може претендувати на будинок. Вона не була та не є членом сім`ї як попереднього власника житла так і позивачки. Забезпечити житлом [PERSON] зобов`язана її опікун - [PERSON] . До спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення статті 25 ЗУ «Про охорону дитинства». Законний представник неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] заперечила проти задоволення позову із тих підстав, що неповнолітня [PERSON] із народження проживала у вказаному житлі, колишні власника житла опікувалися дитиною та мали намір житло залишити [PERSON] . Вона ( [PERSON] ) у власності житла не має. Будинок у якому вона проживає із дитиною належить на праві спільної сумісної власності їй та чоловікові. Наразі у суді на розгляді перебуває справа про поділ цього будинку. Їй немає куди зареєструвати [PERSON] . Вважає, що [PERSON] має право користування вказаним житлом. Представник [PERSON] - адвокат Мусевич А.І. проти задоволення позову заперечила, оскільки позивачкою обрано невірний спосіб захисту. Крім того, неповнолітню [PERSON] не може бути визнано такою, що втратила право на житло, оскільки [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та за законом за нею зберігається право на житло. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що відповідно до договору довічного утримання від 01 червня 2006 року [PERSON] на праві власності належить Ѕ частка житлового будинку [ADDRESS] ( а.с. 23, 24). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.01.2020 [PERSON] на праві власності належить також Ѕ частка житлового будинку [ADDRESS] , яку вона успадкувала після [PERSON] , померлого [INFO] ( а.с. 13, 27, 28). Відповідно до довідки МК ВЖРЕП № 7 від 14.07.2020 у будинку [ADDRESS] зареєстровані, окрім [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 29). Із акта № 7 від 13.07.2020, затвердженого директором МК ВЖРЕП № 7 вбачається, що комісією в складі юриста [PERSON], інженера з ОП [PERSON], інженера по житлу [PERSON] вбачається, що комісією встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на час перевірки не проживають. Факт непроживання підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 30). Відповідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.06.2020 [PERSON] позбавлена батьківських прав щодо її дочки [PERSON] ( а.с. 33-36). Відповідно до рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 01.09.2020 № 205 [PERSON] , [INFO] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, над дитиною встановлено опіку та опікуном призначено [PERSON] , яку зобов`язано здійснювати захист житлових та майнових прав дитини ( а.с. 57). Орган опіки та піклування виконавчий комітет Бердичівської міської ради надав висновок про недоцільність визнання [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] (а.с. 55-56). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачкою. [PERSON] у будинку вона не бачила давно, а [PERSON] не бачила близько трьох років. Раніше власником частки житла де проживали [PERSON] та [PERSON] був рідний брат позивачки - [PERSON] . [PERSON] та її дитина [PERSON] це якісь родичі [PERSON] , дружини попереднього власника житла - [PERSON] . Після смерті брата позивачки дитина не проживала у цьому помешканні. Коли померла [PERSON] , дружина брата позивачки, а це було близько трьох років тому, неповнолітню [PERSON] до себе забрали мати чи баба. Відповідачі не приходять в гості та не живуть у житлі позивачки. Чи є в житлі речі відповідачів їй не відомо. Вона знає, що [PERSON] казала їм, щоб вони свої речі забрали. [PERSON] зловживала алкоголем та не проживала в житлі тривалий час, залишивши свою дитину. [PERSON] не намагалася вселитися в житло. Свідок [PERSON] , сусід позивачки, пояснив, що востаннє бачив [PERSON] в житлі 10 років тому, а її дочку [PERSON] у 2017 році. [PERSON] та жила з 7 років. Її удочерили [PERSON] із [PERSON] , щоб вона доглядала за ними до старості. Чи було офіційно оформлено удочеріння їй не відомо. [PERSON] померла в 2017, а [PERSON] у минулому році. Дочка залишилася проживати, бо її не було куди подіти. [PERSON] пила та скандалила, обзивала [PERSON] . Вона не відомо де жила, постійно пропадала. За дитиною доглядала [PERSON] . Після смерті [PERSON] вона ні разу не бачила там [PERSON] та [PERSON] . Коли [PERSON] була хвора, дитину забрала до себе проживати рідна бабуся [PERSON] . В подальшому загинув [PERSON] . Його вбив брат [PERSON] . Будучи допитаною в якості свідка законний представник [PERSON] пояснила, що вона є опікуном [PERSON] , оскільки її мати була позбавлена батьківського піклування, батько відсутній. До своєї смерті [PERSON] опікувалися [PERSON] та [PERSON] , яких [PERSON] вважає своїми дідусем та бабусею. Вони любили дівчинку та [PERSON] хотів своє житло залишити [PERSON] . Після їх смерті дитину було передано біологічній бабі [PERSON] , яка також померла та дитина залишилася без догляду. Вона взяла дитину під свою опіку. Житла у [PERSON] немає. Питання щодо того, щоб забрати речі із будинку на даний час не вирішене. Норми права, які застосував суд, висновки суду Права власника житлового будинку квартири визначені статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (пункт 56 рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» 2009 року). Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Положення Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (надалі Конвенція), Держави-учасниці цієї Конвенції, визнаючи, що Організація Об`єднаних Націй у Загальній декларації прав людини та в Міжнародних пактах про права людини проголосила і погодилась з тим, що кожна людина має володіти всіма зазначеними у них правами і свободами без якої б то не було різниці за такими ознаками, як раса, колір шкіри, стать, релігія, політичні або інші переконання, національне або соціальне походження, майновий стан, народження або інші обставини, нагадуючи, що Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, погодились про нижченаведене: В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду (ч. 3 ст. 3 Конвенції). Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції). Відповідно до статті 29 ЦК України і статті 160 СК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до положень п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи, зокрема, охорони дитинства. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - це діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. Статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування. Частинами 1-3ст.32ЗаконуУкраїни «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» визначено, що за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень ст. 18, ч.3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Жиле приміщення, яке зберігається за дітьми, може бути передано в оренду іншим громадянам на строк до повернення дітей із зазначених закладів, від опікунів чи піклувальників, з прийомної сім`ї чи дитячого будинку сімейного типу. Аналогічне положення стосовно збереження за дитиною права користування житлом, у якому вона проживала до переміщення її до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого дитячого закладу, прийомної сім`ї, закріплене в п.2 ч.1 ст. 248 Сімейного кодексу України. У пункті 3 частини першої статті 247 СК України передбачено, що дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. Згідно пункту 2 частини першої статті 248 СК України, дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Аналіз доводів сторін, висновки суду На підставі наявних у справі доказів встановлено, що відповідачка [PERSON] була членом сім`ї колишнього власника Ѕ частки будинку [ADDRESS] : [PERSON] та його дружини [PERSON] , які опікувалися [PERSON] та її дитиною - [PERSON] . Встановлено також, що право власності на частку житла, у якій зареєстрована [PERSON] після смерті [PERSON] набула [PERSON] , яка не має родинних стосунків із відповідачами та заперечує проти реєстрації відповідачів у її житлі [PERSON] не проживає у будинку [ADDRESS] близько 7 років, вона добровільно залишила житло, не намагалася вселитися, а отже вона втратила інтерес до житла. Із рішення Бердичівського міськрайонного суду від 11.06.2020 вбачається, що [PERSON] веде невпорядкований спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. За таких обставин, оскільки відповідачка немає ніяких домовленостей із позивакою щодо права користування житлом, вона втратила інтерес до житла, не проживає у будинку тривалий час, її слід визнати такою, що втратила право користування житлом - будинком [ADDRESS] . Доводи адвокта Мусевич А.М. про обрання позивачкою невірного способу захисту суд відхиляє, оскільки статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Щодо позовних вимог до [PERSON] , суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідно до рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 01.09.2020 № 205 є дитиною позбавленою батьківського піклування, а отже вона має відповідний соціальний захист в силу Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та Закону України «Про охорону дитинства». Реєстрація відповідачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не оскаржена та судом не встановлено, що вселення ти реєстрація у вказаному житлі суперечила закону. [PERSON] у вказаному житлі проживала із народження до смерті дружини попереднього власника житла, яка фактично опікувалася дитиною. Судом не встановлено, що [PERSON] належить на праві власності інше житло. Не встановлено також і житла, де [PERSON] може бути зареєстрована. Крім того, позивачкою не надано доказів, що вона відчужує частку спірного житла, де зареєстрована [PERSON] . За таких обставин, оскільки до ст. 18, ч.3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» за [PERSON] протягом усього часу перебування у опікуна зберігається право на проживання житлі за адресою: [ADDRESS] та судом не встановленого іншого житла, належного на праві власності відповідачці [PERSON] , суд не вбачає на даний час підстав для визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: partial