Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» 16.04.2014 року звернулося в суд з позовом про стягнення з [PERSON] 44375,59 грн. заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 10.01.2007 року між банком та відповідачем був укладений договір №LVL9RX10920921, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 3001,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно кредитного договору, позичальник зобов'язаний щомісячно, в період сплати, надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно умов договору. Однак, відповідач належним чином умов договору не виконав і станом на 24.01.2014 року має заборгованість в сумі 44375,59 грн., з яких 9741,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1795,15 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 30249,76 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2089,31 грн. штраф (процентна частина). Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.15), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України, та за відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду, що стверджується оголошенням, опублікованим в газеті «Високий замок», яке знаходиться в матеріалах справи, в судове засідання повторно не з'явився. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, 10.01.2007 року між банком та відповідачем був укладений договір №LVL9RX10920921, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 3001,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-8). Згідно Заяви від 10.01.2007 року відповідач [PERSON] 10.01.2007 року отримав строковий кредит у сумі 3001,90 грн. на строк 24 місяці з 10.01.2007 року по 10.01.2009 року включно. Цією ж заявою відповідач ствердив, що ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, своїм підписом підтвердив факт про надану йому повну інформацію про умови кредитування в банку (а.с.4). Пунктом 2.2 умов надання споживчого кредиту передбачено, що позичальник доручає банку, без додаткового узгодження, здійснювати списання та перерахування кредитних коштів з кредитного рахунку на користь ТСП та банку на рахунки зазначені у заяві (а.с.5). Згідно п.4.1 даних умов, за користування кредитом у період з дати укладення даного договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному у тарифах, а саме 1% на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом. Із п.5.1 та п.5.3 даних умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості (а.с.8). Також встановлено, та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.3), що [PERSON] порушив взяті на себе, згідно кредитного договору №LVL9RX10920921, зобов'язання, зокрема, станом на 24.01.2014 року заборгованість відповідача становить 44375,59 грн., з яких 9741,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1795,15 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 30249,76 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2089,31 грн. штраф (процентна частина). У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею). Як передбачено ч 3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] односторонньо порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 10.01.2007 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, позикодавець вправі вимагати повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що [PERSON] в добровільному порядку взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором №LVL9RX10920921 від 10.01.2007 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому із відповідача слід стягнути на користь позивача 443,76 грн. судового збору, сплаченого позивачем, та 250,02 грн. витрат, пов'язаних із опублікуванням оголошення в пресі про виклик відповідача

Outcome: approved