Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Наприкінці вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що в 1968 році у віці 6 років йому були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті №1298, що належить ПАТ «Київенерго», внаслідок чого позивач став непрацездатним інвалідом ІІ групи з дитинства (довічно). Рішенням Залізничного районного народного суду м. Києва від 23 вересня 1969 року винним у заподіянні шкоди [PERSON] було визнано відповідача, а за [PERSON] було визнано право на відшкодування шкоди в звязку з втратою працездатності згідно правил ст.462 ЦК УРСР. Крім цього, рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року за [PERSON] було визнано право на санаторно-курортне лікування, а ПАТ «Київенерго» було зобовязано сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень. Зважаючи на те, що ПАТ «Київенерго» ігнорує та несумлінно виконує покладені на нього рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року, обовязки по відшкодуванню завданої шкоди. Тому [PERSON] змушений самостійно вирішувати питання організації свого лікування у санаторно-курортних закладах в період у відповідності до рішення суду, шляхом придбання за власні кошти санаторно-курортних путівок у санаторії, для отримання та проходження відповідного санаторно-курортного лікування. В період з 10 по 25 липня 2017 року за санаторно-курортне лікування у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя», курорт Миргород [PERSON] сплатив 27472 гривень; в період з 05 по 11 серпня 2017 року у державному санаторії «Клінічний санаторій ім. Горького», курорт Одеса 6825 гривень; в період з 15 серпня по 26 серпня 2017 року у санаторно-курортному комплексі «Санаторій Женева», курорт Трускавець 20735 гривень. Крім цього, [PERSON] не маючи достатньо коштів, змушений брати значні суми в борг та обмежувати себе у тривалості періоду лікування, яке передбачено рішенням суду, а саме не менше одного разу на рік у період з червня по вересень. Такі обмеження негативно впливають на процеси реабілітації наслідків завданої каліцтвом шкоди. Зокрема, обмеження кількості лікувальних процедур, неможливість перебування у різних за профілем санаторно-курортних та оздоровчих закладах, обмеження у вільному пересуванні призводить до негативних наслідків і позначається на психологічному стані позивача. Тому [PERSON] просив стягнути з ПАТ «Київенерго» понесені ним витрати на придбання санаторно-курортних путівок у загальному розмірі 55032 гривень, а також заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 100000 гривень. В ході підготовчого провадження позивачем було двічі збільшено позовні вимоги. Так, в заяві про збільшення позовних вимог від 11 липня 2018 року [PERSON] просив стягнути з ПАТ «Київенерго» на його користь понесені витрати на санаторно-курортне лікування у липні 2018 року, а саме: в період з 08 по 28 липня 2018 року за санаторно-курортне лікування у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя», курорт Миргород у розмірі 44000 гривень. В заяві про збільшення позовних вимог від 04 жовтня 2018 року [PERSON] просив стягнути з ПАТ «Київенерго» на його користь понесені витрати на санаторно-курортне лікування у липні-серпні 2018 року, а саме: в період з 30 липня по 07 серпня 2018 року за санаторно-курортне лікування в державному санаторії «Клінічний санаторій м. М. Горького», курорт Одеса 25720 гривень; в період з 14 по 23 серпня 2018 року у санаторно-оздоровчому комплексі «Термал Стар», курорт Нижнє Солотвино 24300 гривень; в період з 23 по 26 серпня 2018 року в санаторно-курортному комплексі «Санаторій Женева», курорт Трускавець 5910 гривень. Таким чином, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог [PERSON] просив стягнути з ПАТ «Київенерго» понесені ним витрати на санаторно-курортне лікування у загальному розмірі 154964 гривень та завдану моральну шкоду у розмірі 100000 гривень. У судовому засіданні [PERSON] підтримав предявлений позов, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказала на те, що протягом 2017-2018 років [PERSON] перебував у різних санаторно-курортних закладах. У звязку з цим, ПАТ «Київенерго» звернулося з відповідними запитами до санаторно-курортних закладів з метою визначення вартості санаторно-курортного лікування (без проживання). Зокрема, встановлено, що у державному санаторії «Клінічний санаторій ім. М. Горького» вартість санаторно-курортного лікування без проживання становить 4550 гривень, у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя» вартість курсівки, яка включає в себе лікування та харчування, становить 285 гривень на добу, тобто 4560 гривень (285 гривень ? 16 діб), а починаючи з 01 квітня 2018 року 475 гривень на добу, тобто 9500 гривень (475 гривень ? 20 діб). З огляду на це, представник відповідача визнала предявлений позов в частині стягнення витрат на санаторно-курортне лікування у розмірі 18610 гривень (4550 + 4560 + 9500). Разом з цим, представник відповідача заперечувала проти позовної вимоги про стягнення з ПАТ «Київенерго» витрат у розмірі 44000 гривень та у розмірі 27472 гривень у санаторно-курортному комплексі «Женева». Оскільки, позивачем не доведено необхідність проживання в двокімнатних номерах категорії «Апартаменти», який являє собою номер, оформлений дизайнером, з покращеним VIP харчуванням, тренажерною залою, більярдом, сауною, зовнішнім басейном. В свою чергу, представник відповідача заперечувала проти стягнення з ПАТ «Київенерго» витрат на санаторно-курортне лікування у санаторно-оздоровчому комплексі «Термал Стар» та «Женева». Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів щодо проходження санаторно-курортного лікування у вказаних закладах, зокрема санаторно-курортної книжки. З приводу позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 гривень представник відповідача вказала на те, що позивачем не доведено в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, якими доказами це підтверджується, не обґрунтовано її розмір. Твердження позивача, що він змушений брати значні суми в борг з метою оплати вартості санаторно-курортного лікування, не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували цей факт. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що предявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства довічно, що підтверджується копією посвідчення, серії ААА №242881, виданого на його імя (а.с.8). Рішенням Залізничного районного народного суду м. Києві від 23 вересня 1969 року винним у заподіяні шкоди [PERSON] було визнано відповідача, а також за [PERSON] було визнано право на відшкодування шкоди згідно правил ст.462 ЦК УРСР (а.с.9-10). В подальшому рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року за [PERSON] визнано право на санаторно-курортно лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень. Зобовязано відповідача сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень (а.с.11-12). У відповідності до ч.1 ст.1195 ЦК України юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Встановлено, що протягом 2017-2018 років [PERSON] перебував на санаторно-курортному лікуванні в наступних санаторно-курортних закладах: - в період з 10 по 25 липня 2017 року у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя», курорт Миргород. Вказана обставина підтверджується копією санаторно-курортної путівки №172753 (а.с.32), копією санаторно-курортної книжки (а.с.33), довідкою головного бухгалтера санаторію ім. Гоголя (а.с.34), звортнім талоном до путівки (а.с.35). Вартість санаторно-курортного лікування, яка оплачена позивачем становить 27472 гривень, згідно фіскального чека (а.с.36). - в період з 05 по 11 серпня 2017 року у державному санаторії «Клінічний санаторій ім. Горького» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», курорт Одеса, що підтверджується копією путівки (а.с.37), копією санаторно-курортної книжки (а.с.38), копією зворотного талону до путівки (а.с.39). Вартість санаторно-курортного лікування становить 6825 гривень, згідно рахунку-фактури від 07 серпня 2017 року та квитанцій про оплату (а.с.40). - в період з 15 по 26 серпня 2017 року у санаторно-курортному комплексі «Санаторій Женева», курорт Трускавець, що підтверджується копією ваучера (а.с.41) та копією санаторно-курортної книжки (а.с.42). Вартість санаторно-курортного лікування становить 20735 гривень, згідно копій квитанцій до прибуткового касового ордера від 15 серпня 2017 року (а.с.46). - в період з 08 по 28 липня 2018 року у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя», курорт Миргород, що підтверджується копією санаторно-курортної путівки (а.с.91), копією санаторно-курортної книжки (а.с.92). Вартість санаторно-курортного лікування становить 44000 гривень, згідно фіскального чеку (а.с.90). - в період з 30 липня по 07 серпня 2018 року у державному санаторії «Клінічний санаторій ім. Горького», курорт Одеса, що підтверджується копією путівки (а.с.148), копією санаторно-курортної книжки (а.с.149), довідкою, виданою адміністрацією ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» (а.с.150). Вартість санаторно-курортного лікування становить 25720 гривень, згідно фіскального чеку (а.с.151). - в період з 14 по 23 серпня 2018 року у санаторно-оздоровчому комплексі «Термал Стар», курорт Нижнє Солотвино, що підтверджується довідкою, виданою директором ТзОВ «Термал-Стар» (а.с.153), копією акту надання послуг від 23 серпня 2018 року (а.с.154), копією рахунку на оплату (а.с.155). Вартість санаторно-курортного лікування становить 24300 гривень, згідно квитанції (а.с.156). - в період з 23 по 26 серпня 2018 року у санаторно-курортному комплексі «Санаторій «Женева», курорт Трускавець. Вартість санаторно-курортного лікування становить 5910 гривень, згідно копії рахунку-фактури (а.с.159) та квитанції (а.с.160). У відповідності до визначення ст.22 Закону України «Про курорти» санаторно-курортні заклади - це заклади охорони здоров'я, що розташовані на територіях курортів і забезпечують подання громадянам послуг лікувального, профілактичного та реабілітаційного характеру з використанням природних лікувальних ресурсів. Згідно з п.1 Загального положення про санаторно-курортний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №805 від 11 липня 2001 року, санаторно-курортний заклад - це заклад охорони здоров'я, що забезпечує надання громадянам послуг лікувального, профілактичного та реабілітаційного характеру з використанням природних лікувальних ресурсів курортів (лікувальних грязей та озокериту, мінеральних та термальних вод, ропи лиманів та озер, природних комплексів із сприятливими для лікування умовами тощо) та із застосуванням фізіотерапевтичних методів, дієтотерапії, лікувальної фізкультури та інших методів санаторно-курортного лікування. З огляду на вказані положення нормативно-правових актів основною метою перебування у санаторно-курортному закладі є отримання особою послуг лікувального, профілактичного та реабілітаційного характеру. У звязку з цим, санаторно-курортний заклад надає кожному відпочиваючому санаторно-курортну книжку з зазначенням у ній відомостей щодо часу перебування у закладі, діагнозу, з яким особа прибула чи який їй встановлений лікуючим лікарем закладу, відомості про призначені лікувально-профілактичні процедури та порядок їх проходження тощо. У звязку з цим, суд погоджується з доводами представників відповідача [PERSON] та [PERSON] стосовно того, що позивачем не надано підтвердження проходження ним саме санаторно-курортного лікування у санаторно-оздоровчому комплексі «Термал Стар» в період 14 по 23 серпня 2018 року та в санаторно-курортному комплексі «Женева» в період з 23 по 26 серпня 2018 року. Зважаючи на те, що позивачем надано виключно докази перебування у вказаних закладах у зазначений період, а також підтвердження щодо оплати вартості отриманих послуг. Проте, вказані письмові докази не вказують, що [PERSON] походив саме санаторно-курортне лікування, на відміну від інших санаторно-курортних закладів, які позивач відвідав протягом 2017-2018 років, з видачою санаторно-курортної книжки. Тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з ПАТ «Київенерго» вартості санаторно-курортного лікуванні за період в період з 14 по 23 серпня 2018 року у санаторно-оздоровчому комплексі «Термал Стар», що становить 24300 гривень, а також в період з 23 по 26 серпня 2018 року у санаторно-курортному комплексі «Санаторій «Женева», що становить 5910 гривень, належить відмовити. Разом з цим, обґрунтовуючи часткове визнання позовних вимог у розмірі 18610 гривень представники відповідача [PERSON] та [PERSON] вказали на те, що понесені [PERSON] витрати на оплату санаторно-курортного лікування включають в себе вартість проживання у санаторно-курортному закладі. Тоді як рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року ПАТ «Київобленерго» зобовязано сплачувати виключно необхідні платежі на санаторно-курортне лікування. Так, з листа головного лікаря ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» від 22 грудня 2017 року, на запит ПАТ «Київенерго», встановлено вартість санаторно-курортного лікування [PERSON] у період з 05 по 11 серпня 2017 року без проживання у розмірі 4550 гривень (а.с.99). Згідно загальнодоступної інформації офіційного веб-порталу державного санаторію Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя» станом з 01 квітня 2017 року вартість курсівки (що включає харчування та лікування) становить 285 гривень на добу (а.с.100-103). За змістом довідки №14/86 від 23 липня 2018 року та калькуляції вартості дорослої путівки санаторію ім. М. Гоголя ціна путівки категорії «Апартаменти» у липні 2017 року становили 1717 гривень за добу, а у липні 2018 року 2200 гривень на добу (а.с.114,119-120). На переконання представників відповідача [PERSON] необґрунтовано необхідність проживання, зокрема в двокімнатному номері категорії «Апартаменти» у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя». Тому представники відповідачів наполягають на частковому задоволенні позову та необхідності стягнення понесених позивачем витрат на санаторно-курортне лікування у розмірі 18610 гривень (4550 + 4560 + 9500), (4550 + 285 ? 16 днів + 475 ? 20 днів). Проте суд не може погодитись з такими доводами представників відповідача. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України особа має право на відшкодування шкоди у повному обсязі. Згідно з положенням ст.22 ЦК України особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування. Збитками, зокрема, втрати,\~яких особа\~зазнала у\~зв'язку\~зі знищенням\~або пошкодженням\~речі,\~а також\~витрати,\~які особа\~зробила або\~мусить зробити\~для відновлення\~свого порушеного\~права (реальні\~збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Враховуючи досліджені письмові матеріали справи, зокрема санаторно-курортні путівки, санаторно-курортні книжки, суд приходить до висновку, що вартість санаторно-курортного лікування включає в себе як вартість проживання, харчування, так і отримані санаторно-курортні послуги. Суд не вважає за доцільне та можливе відокремлення вказаних складових вартості санаторно-курортної послуги. До вказаного висновку суд приходить виходячи з того, що зокрема за змістом санаторно-курортної путівки не передбачено можливості перебування у санаторно-курортному закладі та отримувати виключно лікувально-профілактичні, рекреаційні чи реабілітаційні послуги. Зважаючи на це, особа, якій заподіяно шкоди каліцтвом має право на відшкодування такої шкоди, зокрема шляхом стягнення вартості понесених витрат на санаторно-курортне лікування з особи, яка є винною у завданні такої шкоди, у межах фактично понесених витрат, тобто відшкодування реальних збитків. До вказаних висновків суд приходить також враховуючи положення Конвенції про права осіб з інвалідністю, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про права осіб з інвалідністю і Факультативного протоколу до неї» №1767-VI від 16 грудня 2009 року. У відповідності до ст.1 метою Конвенції є заохочення, захист й забезпечення повного й рівного здійснення всіма особами з інвалідністю всіх прав людини й основоположних свобод, а також заохочення поважання притаманного їм достоїнства. Так, згідно ст.28 та п.с) ч.5 ст.30 Конвенції про права осіб з інвалідністю держава має забезпечувати достатній життєвий рівень та соціальний захист осіб з інвалідністю.\~Держави-учасниці\~визнають право\~осіб з\~інвалідністю на\~достатній життєвий\~рівень для\~них самих\~та їхніх\~сімей,\~що включає\~достатнє харчування,\~одяг та\~житло,\~і на\~безперервне поліпшення\~умов життя\~й вживають\~належних заходів\~для забезпечення\~та заохочення\~реалізації цього\~права без\~дискримінації за\~ознакою інвалідності. Держави-учасниці\~визнають право\~осіб з\~інвалідністю на\~соціальний захист\~і на\~користування цим\~правом без\~дискримінації за\~ознакою інвалідності\~й вживають\~належних заходів\~для забезпечення\~та заохочення\~реалізації цього\~права,\~в тому\~числі шляхом забезпечення\~особам з\~інвалідністю та\~їхнім сім'ям,\~доступу до\~допомоги з\~боку держави\~з метою\~покриття витрат,\~пов'язаних\~з інвалідністю.\~Щоб надати\~особам з\~інвалідністю можливість\~брати участь\~нарівні з\~іншими у\~проведенні дозвілля\~та відпочинку\~й у\~спортивних заходах,\~держави-учасниці\~вживають належних\~заходів,\~зокрема для забезпечення того, щоб особи з інвалідністю мали доступ до спортивних, рекреаційних і туристичних об'єктів. Згідно з ч.1 та п.9 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. Способом\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів може\~бути,\~в тому\~числі, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності\~до ч.1\~та ч.3\~ст.23\~ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода відшкодовується\~грішми,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За приписами ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи ту обставину, що ПАТ «Київенерго» не визнає за позивачем його права на відшкодування витрат, понесених на санаторно-курортне лікування, про що зокрема свідчить даний судовий спір. Вказані дії завдають позивачу додаткових душевних та моральних страждань. Крім цього, обмеження та неможливість проходження санаторно-курортного лікування у профільних оздоровчих закладах призводить до обмеження у вільному у пересуванні позивача. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ПАТ «Київенерго» на користь [PERSON] заподіяної моральної шкоди у розмірі 10000 гривень. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При предявленні позову [PERSON] не сплатив судовий збір у розмірі 1549 гривень 62 копійки (154962 ? 1%) за позовні вимоги майнового характеру та 1600 гривень (100000 ? 1,5%, але не менше 1600 гривень) за позовну вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору. Предявлений ним позов задоволений частково, а саме відповідно на 80,50% (124752 / 15492 ? 100%) та 10% (10000 / 100000 ? 100%). З огляду на це, з ПАТ «Київенерго» в дохід держави слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1407 гривень 44 копійок (1549,62/ 100% ? 80,50%) + (1600 / 100% ? 10%). На підставі викладеного та

Outcome: partial