Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Олександрійська РДА, як орган опіки та піклування, в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] та Червонокам'янська сільська рада Олександрійського району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування на місцях, про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що відповідач є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У зв'язку з неналежним вихованням та утриманням малолітніх дітей [PERSON] з 02 червня 2014 року перебуває на обліку в службі у справах дітей Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області як така, що потрапила в складні життєві обставини. Протягом лютого-квітня 2017 року відповідач вживає спиртні напої, неналежним чином доглядає за дітьми, у зв'язку з чим з 14 квітня 2017 року діти влаштовані на виховання в сім'ю бабусі [PERSON], на яку покладено відповідальність за їх життя та здоров'я до вирішення питання про призначення опікуном над дітьми. Діти проживають з бабусею та перебувають на її утриманні. Відомості про батька дітей внесені в актові записи про народження зі слів матері. Відповідач не працює, не має самостійного заробітку та доходу, схильна до вживання алкогольних напоїв. В 2014 році діти вже вилучались у відповідача у зв'язку з неналежним виконанням батьківських обов'язків. Позивачем прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та пояснили, що відповідач [PERSON] належним чином не виконувала батьківських обов'язків по вихованню своїх малолітніх дітей, схильна до вживання алкогольних напоїв. На цій підставі ще 2014 році служба зверталась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав. З 2014 року вона перебуває на обліку, як така, що потрапила у скрутну життєву ситуацію. В 2014 році позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав було залишено без розгляду, так як вона зробила для себе певні висновки, перестала вживати алкогольні напої, влаштувалась на роботу, тобто покращила свою поведінку. На початку 2017 року [PERSON] почала знову зловживати алкогольними напоями, її звільнили з роботи, вчиняла насильство відносно свого малолітнього сина. Її неодноразово викликали до сільської ради, з нею проводились бесіди щодо її неналежної поведінки та неналежного виховання дітей. Висновків вона не зробила. В квітні 2017 року було прийнято рішення про вилучення у неї дітей. Під час прийняття зазначеного рішення [PERSON] була присутня, жодних дій для повернення дітей нею вчинено не було. Вона ніде не працює, утриманням та вихованням дітей не займається, не цікавиться життям та розвитком дітей, тому підлягає позбавленню батьківських прав. Діти з квітня 2017 року проживають у сім'ї бабусі, яка їх виховує та утримує. Дана ситуація повністю [PERSON] влаштовує, так як жодних дій для повернення дітей нею не вчинено. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що коли діти проживали з нею, то регулярно відвідували школу, уроки інколи з ними не вчила бо не розуміла, оскільки сама закінчила лише 5 класів. На даний час діти проживають з бабусею, навчаються в Пантаївській школі «Кадетів» (колишня школа інтернат). Вона проживає на «квартирі», свого житла не має. На даний час дітей забрати нікуди. В будинку, де вони жили раніше ремонт, вже переробила плиту, купила письмовий стіл для дітей, треба переклеїти шпалери. З весни 2017 року проживала в Світловодському районі, бо там була сезонна робота, в серпні повернулася до с. Червона Кам'янка. Надалі планує переїхати до Олександрійського району, біля с. Тарасів є ферма, куди вона хоче влаштуватися на роботу. Батьки в дітей фактично є, але офіційно вона є матір'ю одиначкою. З батьками дітей не спілкується. Діти 5 днів на тиждень перебувають в інтернаті, а на вихідні повертаються додому до бабусі. Щодня їм телефонує, коли діти хворіли надавала гроші на ліки. Діти коли приїздять у село прибігають до не, [PERSON] навіть ночувала з нею. З приводу повернення дітей ні до кого не зверталась, так як не знала до кого треба звернутись. Працює неофіційно, купує дітям цукерки. Останній раз дітей бачила минулого тижня. Просить не позбавляти її батьківських прав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - голова Червонокам'янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області Бессараб Т.О., в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що коли в 2014 році постало питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав, вона особисто забрала дітей [PERSON] і відвезла до дитячого відділення Олександрійської районної лікарні, оскільки залишати їх з матір'ю було небезпечно. В будинку було холодно, брудно, речі скрізь були розкидані, брудна білизна, посуд весь брудний, їжа для дітей відсутня. З [PERSON] були проведені бесіди, вона покинула зловживати спиртними напоями, офіційно влаштувалась на роботу до сільської ради на виконання громадських робіт. Тоді в судовому засіданні вона особисто просила не позбавляти її батьківських прав. Позов було залишено без розгляду. Вона неодноразово телефонувала [PERSON] з приводу запізнення чи невиходу на роботу, потім [PERSON] приходила на роботу з запахом алкоголю, на що їй робились зауваження. Все це призвело до звільнення її з роботи. Дома були постійні «п'янки, гулянки». Співмешканець [PERSON] почав виганяти дітей з будинку, застосовував до старшого сина насильство. Тому було прийнято рішення про вилучення дітей. З приводу повернення їй дітей, [PERSON] не зверталась. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з квітня 2017 року діти [PERSON] та [PERSON] проживають з нею та знаходяться на її утриманні. [PERSON] сумує за матір'ю, плаче коли її бачить, а [PERSON] не може пробачити, що його били. Коли співмешканець покинув її дочку -- відповідача, то вона почала «пити», потім вона поїхала до Світловодського району. На даний час [PERSON] проживає в с. Червона Кам'янка, відвідує дітей, просить, щоб діти пішли до неї ночувати. Коли вона була твереза, то діти ходили до неї ночувати. Восени [PERSON] також одного разу ночувала у матері. Коли вона була в будинку [PERSON], то там було чисто, є дитячі ліжка, стіл, стільці, продуктів харчування не бачила. Просила не позбавляти її батьківських прав, але зазначила, що повертати відповідачу дітей зараз не можна. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані сторонами доказами, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідач є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 7, 8). Відповідно до інформації наданої відділом реєстрації актів цивільного стану по Олександрійському району Олександрійського міськрайонного управління юстиції відомості про батька в актових записах про народження [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст.135 СК України (а. с. 9, 10). Згідно з довідкою-характеристикою Червонокам'янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 18 квітня 2017 року [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS], а проживає по [ADDRESS], пиячить з 14 квітня 2017 року звільнена з роботи, зі слів дітей застосовувала до них насильницькі дії, а новий її співмешканець «викидав» дітей з хати (а. с. 21). Відповідно до нової довідки-характеристики Червонокам'янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 01 листопада 2017 року відповідач свого ставлення до дітей не змінила, діти продовжують проживати у бабусі, а відповідач жодних дій спрямованих на повернення дітей та належне виконання батьківських обов'язків не вчинила. Наказом служби у справах дітей Олександрійської райдержадміністрації Кіровоградської області від 21 квітня 2017 року тимчасово влаштовано дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в сім'ї бабусі [PERSON], 1966 року народження, до вирішення питання про призначення опікуном дітей (а. с. 11). Згідно з актом обстеження умов проживання відповідача [PERSON] від 25 січня 2017 року в сім'ї задовільні умови проживання, одна жила кімната, у дітей окремі ліжка, проте відсутній письмовий стіл та лампа, оскільки діти школярі. Продукти харчування у невеликій кількості (а. с. 29). З фотокарток внутрішнього вигляду будинку відповідача, зроблених 14 квітня 2017 року вбачається, що належні умови для виховання та проживання дітей відповідачем не створено, в будинку брудно, панує суцільний розгардіяш (а. с. 15 - 17). Згідно з актом обстеження умов проживання відповідача [PERSON] від 20 квітня 2017 року в сім'ї не задовільні умови проживання, в будинку прибрано, але холодно. Стіни сірого кольору від копоті та пилу. Запас продуктів малий, приготована їжа відсутня. Діти проживають у бабусі понад 2 тижня, забезпечені усім необхідним. [PERSON] мала ознаки похмілля (а. с. 28). 25 квітня 2017 року служба у справах дітей Олександрійської райдержадміністрації ухвалила висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання (а. с. 31 - 32). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює соціальним працівником Червонокам'янської сільської ради Олександрійського району. Неодноразово відвідувала сім'ю [PERSON], так як остання з 2014 року перебуває на обліку. За два роки вона змінила 3 місця проживання. Діти ще на початку весни почали бігати до бабусі. Умови проживання [PERSON] перевіряли навесні та на початку літа. Умови проживання були не придатні для проживання там дітей. За останні чотири місяця жодного разу [PERSON] вдома не застали. Зі слів сусідів ввечері горить у будинку світло і вони бачили [PERSON] на подвір'ї. Зараз на подвір'ї стоять сухі бур'яни, розкидані речі, на вигляд, там ніхто не проживає. Коли спілкувались з дітьми, то [PERSON] повідомила, що мама до них не приїздить, діти не хочуть жити з матір'ю. Під час вирішення питання про відібрання дітей у [PERSON], остання була присутня на комісії. Жодних дій для повернення дітей вона не вчинила. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він хрещений батько [PERSON]. Коли діти проживали з [PERSON], то відвідували школу, ходили чистими, їсти завжди було наварено. За останні пів року був у них 3 рази. Перші 2 рази зустрічався з дітьми, а останній раз їх не бачив, так як ті перебували в Пантаївській школі. До вилучення дітей бував у них 1-2 рази на місяць, інколи залишався на декілька днів. За його присутності [PERSON] вживала алкогольні напої, але не зловживала. Діти були нагодовані, в будинку було чисто. Про проблеми щодо позбавлення її батьківських прав знав. Вона зверталась до нього за матеріальною допомогою, проте на той час в нього не було коштів. Один раз він відвідував дітей в Пантаївській школі. Діти хотіли повернутися до матері. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї, є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати - юність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 51 Конституції України передбачений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З наданих суду доказів та пояснень осіб, які беруть участь у справі, встановлено, що в квітні 2017 року у відповідача відібрали дітей, у зв'язку з тим, що діти були занедбані, недоглянуті та залишення їх з матір'ю становило б загрозу для життя та здоров'я дітей, діти скаржилися, що до них застосовував фізичну силу новий співмешканець матері та виганяв їх з будинку. Після відібрання дітей у квітні 2017 року, відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов'язків щодо дітей, покинула їх та поїхала до іншого населеного пункту, жодного разу до відповідних служб не зверталася щодо повернення дітей, на даний момент з дітьми не проживає, а лише періодично спілкується. Крім того, раніше вже виникало питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача, однак належних висновків вона не зробила, в 2014 році притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків. З того часу сім'я відповідача перебуває на обліку як така, що потрапила у складні життєві обставини (наказ №5/14 від 02 червня 2014 року). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що відповідач ухиляється від виховання та утримання своїх малолітніх дітей та свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від виконання даного зобов'язання кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України, суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved