Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач вказав, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 25.04.2008 року уклали договір № CSW0GA0000000007 (надалі Договір). Згідно договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 11950,00 Долар США на термін до 25.04.2018 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № CSW0GA0000000007. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 12.05.2015 року має заборгованість 6110,77 долар США, яка складається з наступного: - 5430,36 дол. США заборгованість за кредитом; - 327,91 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4,66 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; - 45,28 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до договору: - 12,15 дол. США штраф (фіксована частина); - 290,41 дол. США штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 6110,77 доларів США, що за курсом 20,58 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.05.2015 року складає 125759,61 грн. за кредитним договором № CSW0GA0000000007 від 25.04.2008 року, а також стягнути судові витрати. [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк» в подальшому уточненою про визнання угоди, яка підписана згідно кредитного договору про надання споживчого кредиту не дійсною. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 25.04.2008 року [PERSON] отримала кредит у ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 11950,00 дол. США, проте даний факт не є достовірним. Банк жодними належними доказами не підтвердив надання їй коштів. Надана до суду довідка «Розрахунок заборгованості за Кредитним договором № CSW0GA0000000007» від 25.04.2008 року укладеного між Приватбанком та клієнтом [PERSON] на 12.05.2015 року» підписана невідомим працівником ПАТ КБ «Приватбанк». Не встановлено та не зазначено валюту проведення розрахунків, вона проведена в доларах США чи в гривні. Виникає питання щодо дійсності заборгованості споживача [PERSON] та її належного підтвердження. Кредитний договір № CSW0GA0000000007 від 25.04.2008 року не підписаний нею на сторінках 1, 2, 3, 4, що дало банку змогу його фальсифікувати та внести суперечливі пункти до кредитного договору. Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» стверджує, що ПАТ КБ «Приватбанк» було перераховано кошти в розмірі 1500 доларів США на рахунок ЗАТ «СК «ІНГОСТРАХ». Як ПАТ КБ «Приватбанк» перерахував валютні кошти на рахунок ЗАТ СК «ІНГОСТРАХ». Перерахування коштів за надання споживчих послуг в валюті долар США не відповідає вимогам закону та ст. 533 ЦК України. Співробітники Канівського відділення Банку валютні кошти зазначені як для страхування просто нахабно крали, а крадіжку прикривали документами страхування. Договори страхування укладені між нею та страхувальником, ЗАТ СК «ІНГОСТРАХ» страхувальником не підписувались. Згідно до договорів страхування сплата платежів ПАТ КБ «Приватбанк» проводив на поточний рахунок № 26507050000686. Кому належить поточний рахунок № 26507050000686 не встановлено. Куди та кому ПАТ КБ «Приватбанк» перерахував (якщо перерахував) та перераховував валютні кошти не відомо. Просить суд визнати угоду, підписану згідно кредитного договору № CSW0GA0000000007 про надання споживчого кредиту не дійсною; визнати недійсними договір особистого страхування № CSW0GA0000000007 від 25.04.2008 року та договір страхування майна № CSW0GA0000000007 від 25.04.2008 року. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON]В про визнання кредитного договору недійсним в якому посилався на те, він є законним чоловіком [PERSON] 20.02.2001 року вони зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області шлюб. Йому не було відомо про те, що його дружина намагалася укласти та уклала з ЗАТ КБ «Приватбанк» валютний кредитний договір № CSW0GA0000000007 від 25.04.2008 року. Банк не попередив його про намір його дружини про укладення кредитного договору на значну суму коштів в валюті. Хоча повинен був попередити його про намір його дружини про укладення валютного договору на значну суму. Його згоду на укладення кредитного договору № CSW0GA0000000007 від 25.04.2008 року його дружина [PERSON] від нього не отримувала та і не отримала. Вона діяла самостійно в тайні від нього. Представники Банку його згоди на укладення договору не отримували. Кредитний договір № CSW0GA0000000007 від 25.04.2208 року порушив його майнові інтереси та інтереси їх малолітніх дітей, так як вони не мають матеріальної змоги на їх належне забезпечення їх майнового та побутового матеріального стану, на надання їм можливості нормального розвитку. Його дружина [PERSON] на даний час ніде не працює та знаходиться на його утриманні. Між представником ЗАТ «Приватбанк», [PERSON] був підписаний кабальний для їх сімї кредитний договір № CSW0GA0000000007 від 25.04.2008 року. Банк не встановлював при наданні кредиту його дружині чи має вона на утриманні інших осіб, який сімейний дохід має їх сімя, який матеріальний дохід має його дружина та чим і як це підтверджується. Банк не надав належних доказів того, що перед укладенням кредитного договору, банк письмово повідомив його дружину [PERSON] про умови кредитування. В той же час у бухгалтерському обліку банку вказаний кредит відображається як гривневий, а не валютний, ведеться не належний облік валютного кредитування. Також посилається на те, що його дружина стверджує, що кошти зазначені в позовній заяві банку вона не отримувала. Його дружина документів наданих банком не підписувала та взагалі не бачила. Просить суд визнати недійсним кредитний договір № CSW0GA0000000007 від 25.04.2008 року про видачу споживчого кредиту у валюті його дружині [PERSON] Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила стягнути заборгованість по кредиту та в задоволенні зустрічному позові [PERSON] та позові [PERSON] відмовити посилаючись на те, що банк свої зобовязання виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит, що підтверджується заявкою на видачу готівки від 25.04.2008 року, згідно якої [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 10000 дол. США. Кредит в іноземній валюті відповідачу був виданий правомірно оскільки надання та одержання кредиту у іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Також ПАТ КБ «Приватбанк» отримав від Національного Банку України генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій від 05.10.2011 року № 22. Також [PERSON] за власним волевиявленням звернулась до Приватбанку з заявою про видачу їй кредитних коштів. 25.04.2008 року під час підписання кредитного договору позичальнику були розяснені його умови та не існувало ніяких інших умов, які б змусили її прийняти ці пропозиції на вкрай невигідних для себе умовах. Посилання [PERSON] на те, що його дружину [PERSON] спонукали до підписання даного договору не підтверджено жодним чином, а тому вважає не може братись до уваги судом. Також, у випадку порушення Банком умов кредитного договору, позичальник мав би право звернутись до суду за захистом свого порушеного права, що зроблено раніше не було. Позичальник звернувся до суду лише після того, як банк подав до суду позовну заяву про стягнення заборгованості. [PERSON] дізналась про порушення своїх прав з 25.04.2008 року, а тому перебіг позовної давності спливає 25.04.2011 року. Посилання [PERSON] на ст. 233 ЦК України, як на підставу визнання недійсним договору не може грунтуватись, оскільки тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Не було доведено наявність таких обставин. Щодо підстави визнання недійсним кредитного договору в звязку з відсутністю згоди чоловіка, то для укладення кредитного договору отримання згоди дружини (чоловіка) не потрібно. Такий правочин не належить до договорів, які передбачені ст. 65 СК України йдеться лише про правочини, обєктом яких є спільне майно подружжя. Коли чоловік (дружина) укладає кредитний договір, то це не стосується спільного майна подружжя. До того, як банк видасть кошти клієнтові, у останнього ще не має права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошей. Майно, яке отримує позичальник вважається обєктом права власності цієї особи і вона стає одноособовим боржником за зобовязаннями, яке виникає з цього договору. Згідно банківської ліцензії № 22 зареєстрованої НБУ 19.03.1992 року за № 92 та дозволу № 22-2 виданих Приватбанку НБУ на право здійснення операцій, визначених п.1-4 ч.2 та ч.4 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» згідно додатку дозволу № 22-1 від 29.07.2003 року визначений перелік операцій з валютними цінностями, які має право здійснювати Приватбанк. Таким чином, на момент укладення кредитного договору у Приватбанку була ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях спочатку заперечувала проти підписання нею кредитного договору та отримання коштів, а на останніх судових засіданнях відмовилася давати пояснення по справі. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON], третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову ПАТ КБ «Приватбанк» заперечував, просив відмовити в задоволенні даного позову та просив задоволити зустрічний позов [PERSON] про визнання угоди, яка підписана згідно кредитного договору про надання споживчого кредиту не дійсною, позов [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на письмові пояснення по справі. Також в судовому засіданні відмовився від заявленого раніше клопотання про проведення судової фінансово-економічної експертизи. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає до задоволення в повному обсязі, зустрічний позов [PERSON] та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CSW0GA0000000007 від 25.04.2008 року та отримано кредит у розмірі 11950,00 дол. США на наступні цілі: 10000,00 дол. США на споживчі цілі; 300,00 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту з надання кредиту; 100,00 дол. США страхування майна; 50,00 дол. США особисте страхування, а також у розмірі 1500,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з періодом сплати 21-26 число кожного місяця та остаточним терміном погашення 25.04.2018 року. З графіком погашення кредиту та з його умовами позичальник була ознайомлена під підпис. Факт отримання [PERSON] кредиту підтверджується її заявою про видачу готівки № 1 від 25.04.2008 року. Посилання [PERSON] на те, що вона не підписувала кредитного договору спростовується висновком судово-почеркознавчої експертизи № 77/937/16-23 від 29.11.2016 року, якою зроблено висновок про те, що від імені позичальника [PERSON] підписи виконані [PERSON] (т.1 а.с.199-204). З заяви про укладення договору страхування нерухомості та договору страхування майна № CSW0GA0000000007 від 25.04.2008 року вбачається, що [PERSON] підписала договір з ЗАТ СК «ІНГОСТРАХ» та застрахувала своє майно, а саме житловий будинок в. м. Канів, вул. 1 Травня, буд.97, Черкаської області, який є заставним майном. Також з договору особистого страхування № CSW0GA0000000007 від 25.04.2008 року вбачається, що [PERSON] підписала договір з ЗАТ СК «ІНГОСТРАХ» та застрахувала своє життя від нещасних випадків. Листом № 03-10/02-05 від 03.10.2017 року ПРАТ СК «ІНГОСТРАХ» підтвердили наявність договору страхування майна та договору особистого страхування, укладених між ними та [PERSON] та про надходження страхових платежів відповідно до договорів. А тому, посилання [PERSON] на не перерахування страхових платежів ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунки ПРАТ СК «ІНГОСТРАХ» не підтверджено матеріалами справи. Відповідно до ст. 509 ЦК України одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору згідно ст. 526 ЦК України. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статті 526, 527 ЦК України зобовязують боржника належним чином виконувати свої зобовязання. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Згідно розрахунку заборгованості від 12.05.2015 року вбачається, що загальна сума заборгованості, яку необхідно сплатити [PERSON] становить 6110,77 дол. США, яка складається з наступного: - 5430,36 дол. США заборгованість за кредитом; - 327,91 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4,66 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; - 45,28 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до договору: - 12,15 дол. США штраф (фіксована частина); - 290,41 дол. США штраф (процентна складова). Валютою кредиту зазначено долар США (а.с.4-9). Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках та у порядку, встановлених законом. Згідно ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Згідно наданої позивачем за первісним позовом банківської ліцензії № 22 зареєстрованої НБУ 19.03.1992 року за № 92 та дозволу № 22-2 виданих ПАТ КБ «Приватбанк» НБУ на право здійснення операцій, визначених п.1-4 ч.2 та ч.4 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» згідно додатку дозволу № 22-1 від 29.07.2003 року визначений перелік операцій з валютними цінностями, яка має право здійснювати банк. Отже на момент укладення кредитного договору у ПАТ КБ «Приватбанк» була ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями. Відповідно до правового висновку, зробленого Верховним Судом України у справі № 6-88цс12 від 12.09.2012 року, договір, укладений одним із подружжя, створює обовязок для другого з подружжя лише в тому разі, якщо його укладено в інтересах сім?ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім?ї. Якщо даний договір одним із подружжя укладено не в інтересах сім?ї, то він не створює обов?язків для другого з подружжя і згоди останнього на його укладення законом не вимагається, а відсутність такої згоди не може бути підставою для визнання такого договору недійсним. Кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і створює обов?язки лише для позичальника як сторони договору, а не для другого з подружжя. Тому посилання третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову [PERSON] на не надання ним згоди на отримання його дружиною кредиту не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що права позивача були порушені відповідачем в зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору. Оцінюючи зібрані по справі докази, вивчивши їх та дослідивши, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та необхідність стягнення з відповідача [PERSON] суми боргу, оскільки відповідач порушила умови кредитного договору. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання угоди, яка підписана згідно кредитного договору про надання споживчого кредиту не дійсною та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору, то суд застосовує загальний строк позовної давності три роки, про застосування якого в судовому засіданні було заявлено клопотання представником позивача [PERSON], і вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні повністю, оскільки зустрічний позов та позов третьої особи подані поза межами строку позовної давності, а саме 12.10.2015 року була подана зустрічна позовна заява [PERSON] та 15.12.2016 року подано позов третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON], а про порушення свого права [PERSON] було відомо з моменту укладення кредитного договору 25.04.2008 року. Посилання [PERSON] на незнання щодо укладення договору його дружиною ним не доведено, так як в матеріалах справи наявні копія паспорта [PERSON] та його довідка про доходи, яка могла бути отримана лише ним за місцем його роботи. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1257,60 гривень, які сплачені позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved