Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим , що відповідно до укладеного кредитного договору № МКМОSE00000008 від 11.10.2006 відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 15\~000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав і станом на 04.06.2015 року його заборгованість перед банком становить 300\~443.66 гривень, з яких 12973.99 гривень - заборгованість за кредитом, 92117.20 заборгованість по комісії за користування кредитом, 2925 гривень 192\~427.47 пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором. Крім того, позивач вказує, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2013 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість в розмірі 165 336.20 гривень. Таким чином сума заборгованості становить 135\~107.46 гривень. З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на користь «ПриватБанку» заборгованість за кредитним договором в сумі 135\~107.46 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, оскільки згідно до поданої письмової заяви позов підтримав і просив розглянути справу у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача судове засідання не зявився, оскільки згідно до поданої письмової заяви просить розглянути справу у його відсутності, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 року у справі №6-169 цс 14 та п.31 Постанови Пленуму ВСС України №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин» просить в задоволенні позову відмовити через сплив строків давності звернення до суду, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № МКМОSE00000008 від 11.10.2006 відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 15\~000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.04.2009 року (а.с.7-8). В порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав і станом на 04.06.2015 року його заборгованість перед банком становить 300\~443.66 гривень, з яких 12973.99 гривень - заборгованість за кредитом, 92117.20 заборгованість по комісії за користування кредитом, 2925 гривень 192\~427.47 пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором ( а.с.5-6). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2013 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість в розмірі 165 336.20 гривень (а.с.4). Згідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. А згідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Разом з цим, за змістом ст.256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 цього Кодексу встановлений загальний трирічний строк позовної давності. У правовій позиції Верховного Суду України( постанова Веровного Суду України від 1 жовтня 2014 року у справі №6-134 цс 14) зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України\~\~з розгляду цивільних і кримінальних справ\~\~від 30.03.2012 року\~\~№ 5 «Про практику\~\~застосування судами\~\~законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних\~\~правовідносин», враховуючи положення п. 7 частини 13\~статті 11\~\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~суди мають виходити\~\~з того, що у спорах щодо\~\~споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту , строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовні давність за позовом\~\~про повернення\~\~споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна\~\~давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладання стягнення на\~\~заставне майно, тощо), положення п. 7 ч.13\~ст.11 Закону України\~\~«Про захист прав споживачів»\~застосовуються й до додаткових вимог банку. В даному випадку строк дії договору закінчився 10.04.2009 року, а позовна давність за даним договором сплинула 11.04.2012 року. Позовна заява в даній справі згідно штемпелю вхідної кореспонденції суду надійшла до суду тільки 17.09.2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України. Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В поданій письмовій заяві представник відповідача наполягає на застосуванні спливу позовної давності. Враховуючи наведене, за відсутністю доказів щодо зупинення чи переривання перебігу позовної давності, суд вважає, що в позові Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у звязку із спливом позовної давності. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на позивача.

Outcome: dismissed