Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

ПАТ «Західінкомбанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], та просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 01 липня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 4-2218. При цьому посилається на те, що 22 грудня 2003 року між TOB КБ «Західінкомбанк» та TOB «Город» був укладений кредитний договір, згідно з яким Банк надав TOB «Город» кредит у вигляді відкриття відкличної поновлювальної кредитної лінії на закупку товарів для подальшої реалізації з лімітом заборгованості в розмірі 470 000, 00 грн. із сплатою за користування кредитом 24 % річних. В забезпечення зобов'язань, що виникли за кредитним договором, між TOB КБ «Західінкомбанк» та [PERSON] був укладений договір застави квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 22 грудня 2003 року та зареєстрованого в реєстрі за № 424. Проте, в порушення умов договору застави, [PERSON], без погодження з заставодержателем TOB КБ «Західінкомбанк», здійснила відчуження заставної квартири. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2007 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл загального сумісного майна подружжя та за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору TOB КБ «Західінкомбанк» до [PERSON], [PERSON] про визнання права на стягнення на заставлене майно, за TOB «КБ «Західінкомбанк» визнано право на стягнення з [PERSON] грошової заборгованості перед TOB «КБ «Західінкомбанк» в розмірі 494 901, 54 грн., шляхом звернення стягнення на заставлене майно - квартиру [ADDRESS]. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розподіл сумісного майна подружжя відмовлено. Однак, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2008 року позов [PERSON] задоволено, визнано за ним право власності на вищевказану квартиру, а в позові TOB «КБ «Західінкомбанк» - відмовлено. Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 липня 2008 року виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2008 року - зупинено. Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04 березня 2009 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2008 року - скасовано, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 5 липня 2007 року по цій справі - залишено без змін. Також позивач зазначає, що 20 червня 2008 року [PERSON] зареєстрував за собою право власності на квартиру [ADDRESS], а вже 21 червня 2008 року здійснив її відчуження [PERSON] згідно догодору купівлі-продажу спірної квартири від 21 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1139. 01 липня 2008 року між відповідачами, [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу спірної квартири. Тому позивач вважає, що право власності відповідачами на спірне майно набуте неправомірно, заставодавець реалізував заставлене майно з порушенням умов договору, Закону України «Про заставу», що в свою чергу призвело в подальшому до укладання спірних договорів з порушенням ст. 328 Цивільного кодексу України. В подальшому з зустрічним позовом до ПАТ «Західінкомбанк», за участю третьої особи - [PERSON] звернулась [PERSON], в якому просить визнати її добросовісним набувачем за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 01 липня 2008 року, визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири від 01 липня 2008 року, а також просила визнати за нею право власності на вищевказану квартиру. При цьому [PERSON] посилається на те, що згідно ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення. Тому, 20 червня 2008 року на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2008 року була проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. 21 червня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстраційним № 1139, посвідчено укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу вищевказаної квартири. 23 червня 2008 року [PERSON] вказаний вище договір купівлі-продажу квартири зареєстрував в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», запис № 138, в книзі 516 пр-139, реєстраційний номер витягу -11737786. 01 липня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири. Даний договір був посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 4-2218. Тому, [PERSON] у зустрічній позовній заяві зазначає, що вказаний договір купівлі-продажу є дійсним, а вона є добросовісним набувачем в розумінні ст. 388 ЦК України, тому за нею повинно бути визнано право власності на зазначену квартиру. В судовому засіданні представник ПАТ «Західінкомбанк» позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Заперечувала в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ПАТ «Західінкомбанк», та підтримав зустрічні позовні вимоги у повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] він вважає обґрунтованими та заперечує проти задоволення позовних вимог ПАТ «Західінкомбанк». Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки сторін, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Західінкомбанк» не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 грудня 2003 року між TOB КБ «Західінкомбанк» та TOB «Город» був укладений кредитний договір, згідно з яким Банк надав TOB «Город» кредит у вигляді відкриття відкличної поновлювальної кредитної лінії на закупку товарів для подальшої реалізації з лімітом заборгованості в розмірі 470 000, 00 грн. із сплатою за користування кредитом 24 % річних. В забезпечення зобов'язань, що виникли за кредитним договором, між TOB КБ «Західінкомбанк» та [PERSON] був укладений договір застави квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 22 грудня 2003 року та зареєстрованого в реєстрі за № 424. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2007 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл сумісного майна подружжя та за позовом третьої осбби, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору TOB КБ «Західінкомбанк» до [PERSON], [PERSON] про визнання права на стягнення на заставлене майно, було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON], а позов TOB КБ «Західінкомбанк» задоволено та визнано за Банком право на стягнення з [PERSON] грошової заборгованості за кредитним договором в розмірі 494 901, 54 грн., шляхом звернення стягнення на заставлене майно - квартиру [ADDRESS] та передачі її на прилюдні торги (а. с. 10). Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, [PERSON] та [PERSON] звернулися з апеляційною скаргою до Апеляційного суду Одеської області, який своїм рішенням від 12 червня 2008 року задовольнив частково апеляційну скаргу останніх, скасував рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2007 року, та ухвалив нове рішення, згідно якого позов [PERSON] було задоволено, а в задоволенні позовних вимог TOB «КБ «Західінкомбанк» - відмовлено. Вищевказаним рішенням було визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], а також скасовано заборону відчуження вищевказаної квартири. Згідно ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення. 20 червня 2008 року на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2008 року була проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. 21 червня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстраційним № 1139 було посвідчено укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. 23 червня 2008 року [PERSON] вказаний вище договір купівлі-продажу квартири зареєстрував в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», запис № 138, в книзі 516 пр-139, реєстраційний номер витягу - 11737786. Також судом встановлено, що 01 липня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 4-2218 (а. с. 23). Відповідно до п. 7 даного договору [PERSON], як продавець, засвідчив, що квартира, яка є предметом цього договору, набута ним та його дружиною - [PERSON], у спільну сумісну власність подружжя, під час зареєстрованого шлюбу. Заява від імені [PERSON], про згоду на продаж квартири, що відчужується за цим договором, додана до договору, справжність підпису на заяві засвідчено Шостою одеською нотаріальною конторою, 01 липня 2008 року, за реєстровим № 4-2218. 03 липня 2008 року [PERSON] зареєструвала право власності на квартиру [ADDRESS], та отримала Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» № 19393936, реєстраційний номер 11737786. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за виплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК ( 435-15 ) добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Тому, аналізуючи вищевказану норму права, добросовісність набувача у даному випадку характеризує його суб'єктивне ставлення до обставин вибуття майна із володіння власника та правомірності його придбання. Оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 01 липня 2008 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2008 року було чинним, можна вважати, що [PERSON] набула право власності на вищевказане майно правомірно, що спростовує доводи ПАТ «Західінкомбанк» про нікчемність вказаного правочину. Окрім того, спірний договір купівлі-продажу квартири був посвідчений у Шостій одеській державній нотаріальній конторі, що свідчить про правильність оформлення всіх правовстановлюючих документів на дане майно, що спростовує доводи ПАТ «Західінкомбанк» про недійсність договору купівлі-продажу. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає вимоги ПАТ «Західінкомбанк» щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, у судовому засіданні доведено, що спірний договір купівлі-продажу є дійсним, а [PERSON] є добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] за даним договором. Із приписів ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яки засвідчує його право власності. Тому вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], є доведеними у судовому засіданні та підлягають задоволенню. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок звернення до суду з зустрічним позовом [PERSON] понесла додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 730, 80 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦОК України підлягають стягненню з ПАТ «Західінкомбанк». Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки сторін, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Західінкомбанк» не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved