Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Орган опіки та піклування Тарутинської райдержадміністрації Одеської області (далі за текстом - Орган опіки та піклування) звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів користь закладу де перебуватимуть неповнолітні діти в розмірі 300 гривень щомісячно на кожну дитину з подальшою індексацією відповідно до закону і до досягнення ними повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Так, 06 червня 2015 року [PERSON] залишила дітей та написала заяву про те, що не проти позбавлення її батьківських прав. Малолітні [PERSON] та [PERSON] залишилися без батьківського піклування, а тому вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Також в судовому засіданні прокурор просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач двічі в судове засідання не з'явилась. Викликалась належним чином шляхом надіслання судових повісток на зареєстровану адресу місця проживання, однак до суду повернувся конверт з відміткою «возврат по истечению срока». В силу положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців, надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, відповідно та в порядку ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів та згоди позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, думку прокурора, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 3, 4). Відомості про батька дітей записані відповідно ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 6,7). 06 червня 2015 року до КУ «Міська клінічна інфекційна лікарня» м. Одеси доставлено двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчать акти про знайдену дитину (а.с. 11,12), з причин того, що [PERSON] залишила дітей та написала заяву про те, що відмовляється від своїх дітей та не проти позбавлення її батьківських прав (а.с. 14, 16). З 15 липня 2015 року по теперішній час малолітній [PERSON], [INFO], знаходиться в КУ «Центр соціально-психіатричної реабілітації дітей» Одеської міської ради Одеської області (а.с. 8). Малолітній [PERSON], [INFO], з 15 липня 2015 року по теперішній час перебуває в педіатричному відділенні для дітей грудного віку на стаціонарному лікуванні КУ «Дитяча міська клінічна лікарня № 3» (а.с. 9). Відповідно до письмового висновку Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дітей (а.с 18). Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ст. 166 Сімейного кодексу України). У відповідності до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, те, що дійсно відповідач не займаються піклуванням своїх дітей, залишила їх, не забезпечує їх матеріально, ухиляється від своїх батьківських обов'язків, суд доходить до висновку, що позовну заяву про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів слід задовольнити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок. Також, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу про його право, передбачене ст. 169 Сімейного кодексу України, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, під час розгляду якого буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Враховуючи викладене,

Outcome: approved