Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Орган опіки й піклування Старовижівської РДА Волинської області звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] Сім'я [PERSON] перебуває на обліку у служби у справах дітей Старовижівської РДА Волинської області, як сім'я, що опинилась у складних життєвих обставинах. За час перебування на обліку служби у справах дітей відповідачі ухилялися від виконання обов'язків по вихованню сина, зловживали спиртними напоями, не цікавилися життям дитини, матеріально її не утримували. Зазначено, що з відповідачами неодноразово проводилась профілактична робота щодо забезпечення належного виховання дитини, створення їй відповідних умов для проживання, однак відповідачі належних висновків не зробили. Органом опіки та піклування Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області 07 серпня 2018 року складено висновок, яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] В судове засідання представник позивача [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала з підстав наведених в ньому. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином. Відповідачі про причини неявки суд не повідомляли, відзиву і заперечень не подали. Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 04 квітня 2019 року постановлено розгляд даної справи проводити у відсутності відповідачів, ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 18 Конвенції про права дитини регламентовано, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей..., зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом даної норми закону, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Пунктом 16 абзацу 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до роз'яснень пункту 15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з'ясовувати позицію й обґрунтування відповідача. Судом встановлено, що відповідачі є батьками [PERSON], [INFO] (аркуш справи 18). З 26 квітня 2018 року [PERSON] перебуває на обліку в службі у справах дітей Старовижівської РДА Волинської області як такий, що опинився у складних життєвих обставинах, у зв'язку із тим, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків (аркуш справи 16). З 07 травня 2018 року [PERSON] влаштовано до спеціалізованого навчального закладу - Люблинецького ліцею Волинської обласної ради (аркуш справи 34). Рішенням Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області № 843/40/2-18 від 07 серпня 2018 року затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] (аркуш справи 35-36). З актів обстеження умов проживання (аркуш справи 20- 24), характеристики по місцю проживання в смт. Стара Вижівка (аркуш справи 29-30), а також інформації, здобутої в порядку судового розгляду встановлено, що відповідачі ухилялися від виконання обов'язків по вихованню дитини, зловживали спиртними напоями, неодноразово залишали дитину без нагляду та продуктів харчування, з відповідачами неодноразово проводилась профілактична робота щодо забезпечення належного виховання сина, створення йому відповідних умов для проживання, [PERSON] веде кочівний спосіб життя. Досліджені письмові докази повністю узгоджуються між собою, а тому оцінка їх, як в цілому, так і кожного окремо, на глибоке переконання суду, беззаперечно підтверджують факт невиконання відповідачами своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Зокрема, судом встановлено, що відповідачі не турбуються про належне виховання сина, не цікавляться його здоров'ям, розвитком, навчанням та вихованням, його успіхами та досягненнями, не надають жодних коштів на утримання дитини, залишають без нагляду та виганяють з дому. Доказів на спростування встановлених вище фактів, суду не надано. Крім того, неявка відповідачів в судові засідання без поважних причин, які були повідомлені про дату, час та місце проведення таких судових засідань, на глибоке переконання суду, свідчить про небажання відповідачів заперечувати проти позову належними та допустимими доказами, доводити суду бажання змінити своє ставлення до виконання ними батьківських обов'язків, що в свою чергу дає підстави суду зробити висновок про байдужість відповідачів до долі своєї дитини. Крім того відповідач [PERSON] своєю письмовою заявою, посвідченою нотаріусом, ствердив факт ухилення від виконання батьківських обов'язків, просив позбавити його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] (аркуш справи15). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідачів батьківських прав щодо сина [PERSON] Частиною 3 статті 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частин 2, 3 статті 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнені з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України в редакції, що діяла на час звернення позивача із позовом до суду, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, виходячи з принципу справедливості і розумності та з урахуванням потреб дитини, можливостей відповідачів, суд приходить до висновку, що з відповідачів, кожного зокрема, необхідно стягнути розмір аліментів 1/4 частки заробітку з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягають індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з підпунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання позову майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено, у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1762 гривні. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, на день звернення позивача із позовом до суду в даній справі складає 704,80 гривень. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, на день звернення позивача із позовом до суду в даній справі складає 704,80 гривень. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідачів, з кожного зокрема, в дохід держави слід стягнути 50 відсотків судового збору за дві позовні вимоги - 704,80 гривень судового збору.

Outcome: approved