Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Орган опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області в інтересах дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Станично-Луганської РДА та Станично-Луганський РВ ДРАЦС про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . На підставі актів про виявлення дитини, переміщеної з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції, яка залишилася без батьківського піклування від 05 травня 2017 року, розпорядженням голови Станично-Луганської райдержадміністрації Луганської області від 26 травня 2017 № 108, 109 та 110 малолітнім [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням голови Станично-Луганської райдержадміністрації Луганської області від 26 травня 2017 року № 111, 112 та 114 над вищевказаним дітьми було встановлено опіку/піклування та призначено опікуном дітей їх рідну бабусю [PERSON] , яка [INFO] померла. Після смерті опікуна/піклувальника [PERSON] за її бажанням було влаштовано до Кремінської обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІІ ступенів, а [PERSON] та [PERSON] було влаштовано під опіку. Позивач зазначає, що відповідач - батько дітей [PERSON] повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, за час перебування дітей на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування з травня 2017 року, жодного разу не з`являвся до службу у справах дітей Станично-Луганської райдержадміністрації Луганської області, долею своїх дітей не цікавився, ніякої матеріальної допомоги дітям не надавав, взагалі його місце проживання не відоме, ніякого зв`язку з ним немає. Мати дітей [PERSON] на момент набуття її дітьми статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, перебувала на тимчасово окупованій території Луганської області (м. Луганськ).У червні 2018 року [PERSON] повернулась на територію Станично-Луганського району луганської області та постійно мешкає за адресою - [ADDRESS] . Але незважаючи на повернення повністю самоусунулася від виховання своїх дітей, не зверталася до служби у справах дітей щодо з`ясування долі дітей. Згідно узагальнених доводів позивача відповідачі [PERSON] та [PERSON] взагалі не виконують батьківські обов`язки по утриманню, вихованню та розвитку дітей, безвідповідально відносяться їх до життя та здоров`я, не створюють умов для безпечного проживання та гармонійного розвитку дітей, уникають контактів з дітьми, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі. На підставі викладеного, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , відносно їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачів аліменти на утримання вказаних дітей у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину, щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Представник позивача Орган опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області в судовому засіданні присутнім не був, просив розглядати справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав, до суду надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів . Представники третіх особи Служби у справах дітей Станично-Луганської РДА та Станично-Луганський РВ ДРАЦС в судовому засіданні присутніми не були, просили розглядати справу без їх участі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Причини неявки в судове засідання не повідомили, до суду з заявою про проведення судового розгляду справи без їх участі не зверталися, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавали. За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процессуального кодексу України. Суд, дослідивши письмові матеріали справив важає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.2,3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат удолідитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну вину поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення відвиконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї що найменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 07 травня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганського обласного управління юстиції на ім`я [PERSON] , [INFO] , актовий запис №476, свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 12 березня 2012 року виконавчим комітетом Валуйської сільськоїї ради Станично-Луганського району Луганської області на ім`я [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 20 та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 12 жовтня 2010 року виконавчим комітетом Валуйської сільськоїї ради Станично-Луганського району Луганської області на ім`я [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 89 відповідачі [PERSON] та [PERSON] зазначена батьком та матір`ю, відповідно, вказаних дітей. З копії розпоряджень голови Станично-Луганської райдержадміністрації Луганської області від 26 травня 2017 № 108, 109 та 110 встановлено, що малолітнім [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Як вбачається із акту обстеження умов проживання від 20 листопада 2018 року, який складено комісією з числа членів опікунської ради органу опіки та піклування Розквітненської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, відповідач [PERSON] проживає з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] (народила в м.Луганськ) народження за адресою: [ADDRESS] у співмешканця в його житловому будинку. В результату обстеження встановлено, що санітарний стан вказаного житлового будинку незадовільний, будинок без елементарних зручностей, для виховання та розвитку дітей умов не створено, дитячий одяг брудний, розкиданий і його недостатньо, запасів продуктів для дітей немає. Зі слів сусідів [PERSON] постійно пиячить з співмешканцем та іншими особами. Згідно змісту вказаного акту відповідач [PERSON] попереджена про необхідність усунення виявлених недоліків в утриманні дитини. Щодо малолітньої дитини порушено питання про її вилучення. Згідно змісту акту повторного обстеження умов проживання від 20 березня 2019 року, який складено комісією з числа членів опікунської ради органу опіки та піклування Розквітненської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, встановлено, що відповідач [PERSON] з попереднього місця помешкання виїхала в с.Вільхове Станично-Луганського району Луганської області. Зі змісту характеристики, наданої депутатом Розквітненської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, встановлено, що [PERSON] в побуті характеризується негативно, особистого житла не має та ніколи не мала, раніше ніколи не працювала та натепер не працює, особистого підсобного господарства не веде, не надає належного догляду дитині, демонструє несумлінне відношення до виконання батьківських прав та схильність до вживання спиртних напоїв. З висновку органу опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про доцільність позбавлення батьківських прав від 27 березня 2019 року № 1211 вбачається доцільним позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , з мотивів повного ігнорування відповідачами обов`язків щодо утримання та виховання своїх дітей. Вирішуючи спір, видається зазначити наступне. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичногорозвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), щонадані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожено кремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухиленні від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірн спроти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожном у конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09). Оцінюючи докази у їх сукупності, суд засуджує поведінку та ставлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] до власних дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які ухиляються від виконання батьківських обов`язків стосовно дітей та вважає доведеним факт такого ухилення, а тому приходить до висновку про необхідність позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачів на користь законного представника дітей, аліменти, у розмірі ј частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набраня законної сили рішенням суду. Документально підтверджених відомостей про факт спільного проживання з дитиною та надання їй матеріальної допомоги по її утриманню відповідно до ст. 180 СК України відповідачі не надали, що дає суду обґрунтовані підстави вважати твердження позивача про відсутність матеріальної турботи відповідачів про дітей такими, що відповідають дійсності. У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27 лютого 1991року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 вказаної Конвенції визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частини 1 статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 та ч.1,2 ст. 184 СК України та те, що відповідачі участі в утриманні своїх дітей в повному обсязі не приймають, суд приходить до висновку, що з відповідачів необхідно стягнути на користь законного представника дітей аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Дослідивши всі наявні матеріали справи, суд вважає, що всі вимоги по суті позову пред`явлено з урахуванням інтересів дітей, а тому він підлягає задоволенню. Судові витрати суд покладає на відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved