Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07 грудня 2006 року уклали з відповідачкою кредитний договір № NIM3GK00491886, відповідно до умов якого банк надав останній кредит у розмірі 49.742 грн. 50 коп. на термін до 07 грудня 2016 року під 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості. Оскільки вимоги кредитного договору не були виконані позичальницею у встановлені угодою строки, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 17.897 грн. 28 коп. з яких: 16.309 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом, 1.361 грн. 55 коп. заборгованість за відсотками, 181 грн. 40 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 44 грн. 43 коп. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні, що й мотиви позовної заяви. Просила позов задовольнити. Доповнила, що додаткових договорів чи інших заяв про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором з відповідачкою не укладали. Відповідачка у судове засідання повторно не зявилась, хоча про день, час та місце судового розгляду була повідомлена судом належно та вчасно, у звязку з чим суд вважає можливим розгляд справи у її відсутності за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, зі згоди, наданої представником позивача. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається з кредитного договору № NIM3GK00491886 від 07 грудня 2006 року (а.с.10-11), відповідно до умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 49.742 грн. 50 коп. на термін до 07 грудня 2016 року під 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості. Згідно представленого позивачем графіку погашення заборгованості по кредиту та процентів по ньому, що відображає поступлення коштів на рахунок банку (а.с.4-9), відповідачка прострочила виконання вищезазначених зобовязання по погашенню основної суми кредиту так і процентів по ньому. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи з умов договору, суд вважає за необхідне задовольнити позов у частині стягнення з відповідачки на користь 16.309 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом. Так, вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, суд виходить з наступних мотивів та положень закону. Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за відсотками у розмірі 1.361 грн. 55 коп., які нараховані в період з 07 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року. Причому такі відсотки обраховані в період з 07 грудня 2006 року 16 січня 2009 року за ставкою, яка відповідає встановленій у договорі на рівні 1,34% в місяць або 16,08% в рік, в період з 01 лютого 2009 року по 16 липня 2010 року за ставкою 26,93% річних, з 19 липня 2010 року по 16 вересня 2015 року за ставкою 24,93% річних. Отже, банк збільшував в односторонньому порядку відсоткову ставку у спірних правовідносинах, а саме з 01 лютого 2009 року. Жодних доказів згоди відповідача чи його повідомлення про таку згоду позивачем суду не надано, а судом не здобуто. Суд вважає, що таке збільшення відсоткової ставки не відповідає закону, який діяв на час такого збільшення. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року, передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року було зокрема визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 16 жовтня 2011 року. Таким чином, на час зміни банком відсоткової ставки за кредитом діяло законодавче обмеження щодо збільшення в односторонньому порядку розміру такої відсоткової ставки, а тому суд вважає, що сума заборгованості відповідачки за відсотками у спірних правовідносинах повинна бути розрахована за ставкою 16,08% в рік, а не як помилково розраховує позивач у своєму розрахунку за ставкою 26,93% чи 24,93%. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, а саме, у розмірі 353 грн. 35 коп. (за період з 07 грудня 2006 року по 16 січня 2009 року), що відповідає 16,08% в рік та умовам укладеного договору. Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тому, вимога про стягнення з відповідачки на користь банку 181 грн. 80 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом та 44 грн. 43 коп. пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідачки слід стягнути на користь позивача сплачені ним при зверненні до суду 1.218 грн. судового збору.

Outcome: partial