Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 04.04.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 23 854,65 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач належним чином не виконав умови Генеральної угоди, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість, яка складається із: тіло кредиту - 23 8543,66 грн., заборгованість за відсотками - 2868,08 грн., а також штрафи відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1336,14 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати по справі. [PERSON] звернувся з позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання угоди недійсною, мотивуючи її тим, що укладена між ним та відповідачем Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.04.2013 року укладена з порушенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому відповідно до ст. 18 цього Закону підлягає визнанню недійсною. Порушення полягає в тому, що всупереч ч. 4 вказаної статті позивачем не доведено факт надання кредиту у 2013 році та оригіналу договору, до матеріалів позову ПАТ «Приватбанк» не долучено належних доказів видачі коштів позичальнику в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Також, Генеральна угода, на його думку, надрукована дрібним шрифтом - 8 кеглем, що ускладнювало її прочитання та є забороненим. З цих підстав просить суд визнати оскаржуваний правочин недійсним. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 16.09.2014 року позовні вимоги були об'єднані в одне провадження. В судовому засідання представник позивача Чайковська Г.І. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов ПАТ КБ «Приватбанк» з підстав, зазначених у позові, у задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовити за безпідставністю вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не визнала, позовні вимоги [PERSON] підтримала та пояснила, що вважає Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості такою, що не відповідає діючому законодавству щодо кредитування населення та повинна бути визнана недійсною. Так, позивачем не надано розрахунку попередньої заборгованості за кредитом; текст генеральної угоди не можливо прочитати через дрібний шрифт; відсутні розрахункові документи, які підтверджують факт отримання [PERSON] кредиту у квітні 2013 року; платіжне доручення на суму 1800 грн. у 2013 році - є неналежним доказом щодо отримання кредиту [PERSON] або підтвердженням факту наявної доброї волі щодо укладення спірної Генеральної угоди. Вважає, що спірний договір укладено Боржником під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, чим скористалась друга сторона правочину. Тому просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та визнати Генеральну угоду недійсною. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги [PERSON] - задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04.04.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 23 854,65 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов Генеральної угоди, в обов'язки відповідача входить погашення заборгованості по кредиту, відсоткам за користування ним, по перевищенню витрат платіжного ліміту, а також інші витрати відповідно до умов Договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач порушив умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів передбачених його умовами, внаслідок чого, станом на 02.01.2014 рік виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 28 558,88 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Частиною 1 статті 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору, які складаються з тіла кредиту - 23 854,66 грн., заборгованості по відсоткам - 2868,08 грн. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України різновидами неустойки є штраф та пеня, які обчисляються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, відповідно. Відповідно до п. 1.1.5.20 умов і правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Враховуючи, що в порядку ч.2 ст.549 ЦК України штраф обчислюється лише у відсотках, то суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу за порушення зобов'язання за договором у розмірі 1336,14 грн. (процентної складової) підлягають задоволенню. Разом з тим, вимоги про стягнення штрафу у розмірі 500 грн. (фіксованої частини) суперечать положенням ч.2 ст.549 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають. В порядку ст. 88 ЦПК України на користь ПАТ КБ «Приватбанк» також підлягають стягненню з відповідача судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, у розмірі 280 грн. 58 коп. Позовні вимоги [PERSON] щодо визнання угоди недійсною не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідач посилається на порушення норм ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] укладаючи Генеральну угоду з ПАТ КБ «Приватбанк» надав свою згоду на прийняття умов, вказаних в угоді, про що свідчить підпис відповідача, та розписка про отримання одного екземпляру оригіналу договору від 04.04.2013 року. Крім того, підтвердженням добровільності укладення угоди про реструктуризацію - є внесення [PERSON] на рахунок банку 1810 грн., що підтверджується платіжним доручення від 04.04.2013 р. Наведена представником відповідача підстава щодо укладення угоди Боржником під впливом тяжкої для нього обставини та вкрай на невигідних для нього умовах нічим не підтверджена. Також посилання представника відповідача на те, що Банком було надано кредит у 2013 році, але платіжні документи на підтвердження отримання цього кредиту відповідачем відсутні, не відповідають дійсності, оскільки новий кредит Боржнику не надавався, Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості включає суму заборгованості по кредиту, який було надано [PERSON] ще 27.03.2006 року. Що стосується розміру шрифту, яким надруковано тест угоди, суд вважає, що у Боржника була можливість ознайомитися із текстом угоди вразі необхідності - за допомогою спеціальних збільшувальних пристроїв, а в разі неможливості її прочитати та зрозуміти - відмовитись від укладення даної угоди та її підпису. З огляду на вище наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Також з [PERSON] слідує стягнути судовий збір у розмірі 243, 60 грн. на користь держави, який не було ним сплачено під час подачі позову.

Outcome: partial