Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

На початку грудня 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК», через свого уповноваженого представника, звернулося до суду з вказаним позовом та посилається на те, що 16.08.2007 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклав з відповідачем [PERSON] кредитний договір №KIB2GK00830002, за яким АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати кредит в розмірі 54020,00 доларів США, а [PERSON] зобов`язався щомісячно до 16.08.2027 року повертати кредит по частинам, сплачувати проценти за користування ним. Однак [PERSON] припинив виконувати грошові зобов`язання за договором кредиту. Тому у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникло право вимагати дострокового повернення кредиту в розмірі 33088 доларів США 57 центів, що еквівалентні 826883 гривням 36 копійкам. Відповідач відмовляється добровільно повернути цей борг. Тому АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з [PERSON] вище вказану суму боргу за кредитним договором та відшкодувати понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в позовній заяві зазначив, що просить проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзив на позов не надав та про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст.12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України). Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 16.08.2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №KIB2GK00830002, за яким АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати кредит в розмірі 54020,00 доларів США, а [PERSON] зобов`язався щомісячно до 16.08.2027 року повертати кредит по частинам, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу (а.с.9-14). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При цьому в мотивувальній частині рішення слід навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] належним чином виконує грошові зобов`язання за кредитним договором № KIB2GK00830002 від 16 серпня 2007 року. Зі змісту розрахунку заборгованості (а.с.4-7) вбачається, що у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникло право вимагати дострокового повернення кредиту в розмірі 33088 доларів США 57 центів. Станом на день ухвалення рішення суду 1 долару США еквівалентні 26 гривень 97 копійок. Ця обставина свідчить про те, що борг відповідача за кредитним договором становить 892398 гривень 73 копійки (33088,57 х 26,97). [PERSON] ухиляється від добровільного повернення вказаного боргу. З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належить стягнути борг за кредитним договором № KIB2GK00830002 від 16 серпня 2007 року в розмірі 892398 гривень 73 копійки. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору також підлягають задоволенню. Так, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 12403,25 грн., позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а тому підлягає відшкодуванню з відповідача судовий збір у розмірі 12403,25 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved