Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Орган опіки та піклування Тростянецької РДА звернувся до суду з цим позовом в інтересах дітей: [PERSON], [PERSON] і просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO]. Також просив стягнути з [PERSON] для зарахування на особисті рахунки дітей аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів її доходу щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. На обґрунтування позовних вимог повідомив, що у [PERSON], [INFO], уродженки с. Цибулівка Тростянецького району, [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] народилася дочка [PERSON] Батько дітей записаний відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. З 31.11.2015 року відповідач переїхала на постійне місце проживання в [ADDRESS]. Відповідач 04.11.2016 року уклала шлюб з [PERSON], [INFO] і взяла прізвище чоловіка - [PERSON]. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. На даний час [PERSON] проживає з чоловіком в найманому будинку, який складається з трьох кімнат, кухні, веранди. В помешканні чисто та затишно, створено належні умови для проживання та виховання дитини. За час проживання на території Тростянецької селищної ради зарекомендувала себе з позитивної сторони, не порушує громадський порядок, не веде аморальний спосіб життя, не зловживає спиртними напоями, займається вихованням, лікуванням та розвитком дитини, яка народилася у шлюбі з [PERSON] З 23.07.2015 року по даний час діти, [PERSON] та [PERSON] знаходяться на вихованні в Тульчинському будинку дитини на повному державному утриманні. За час перебування дітей у закладі мати відвідувала їх 9 разів, однак за останні 5 місяців 2017 року - жодного разу. 11 квітня 2017 року [PERSON] написала заяву - згоду на позбавлення її батьківських прав відносно дітей [PERSON] і [PERSON], мотивуючи це тим, що нинішній чоловік категорично проти проживання дітей у новоствореній родині. Для збереження нової сім'ї мати відмовилася забрати дітей з закладу. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак нею було подано заяву, згідно якої уточнені позовні вимоги підтримала за обставин, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи - служби у справах дітей Тростянецької РДА в судове засідання не з'явився. На адресу суду було подано заяву, згідно якої проти позовних вимог не заперечила. Підтримала вимоги представника позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей та стягнення аліментів. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про місце та час розгляду справи була належним чином повідомлена, заяви про розгляд справи за її відсутності не надіслала. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу за наявними в ній доказами відповідно до ч. 4 ст.169 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.12.2014 року, та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.07.2011 року [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Батько дітей записаний відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.11,12). 04.11.2016 року [PERSON], [INFO], зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO], та взяла прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 04.11.2016 року (а.с.9). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 03.04.2017 року видно, що [PERSON] проживає з чоловіком в найманому будинку, який складається з трьох кімнат, кухні, веранди. В помешканні чисто та затишно, створено належні умови для проживання та виховання дітей. (а.с. 10). З 23.07.2015 року по даний час діти, [PERSON] та [PERSON] знаходяться на вихованні в Тульчинському будинку дитини на повному державному утриманні. За час перебування дітей у закладі мати відвідувала їх 9 раз, а саме: 12.08.2015 р., 09.10.2015 р., 17.11.2015 р., 24.12.15 р., 22.03.2016 р., 25.05.2016 р., 26.07.2016 р., 27.09.2016 р. та 31.12.2016 р., що підтверджується інформацією від 12.04.2017 року №206, в.о. головного лікаря Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням ЦНС та порушенням психіки (а.с.13). Згідно заяви від 01.04.2017 року, написаної власноруч та поданої уповноваженому органу, [PERSON] просить позбавити її батьківських прав відносно власних дітей, у зв'язку з тим, що нинішній чоловік категорично проти проживання дітей у їхній родині (а.с.18). Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав від 12.05.2017 року № 01-31/1435 видно, що 05.04.2017 року на розгляд засідання комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації виносилось питання щодо доцільності повернення матері [PERSON] на виховання та спільне проживання малолітніх дітей. [PERSON] не виявила бажання з'явитися на засідання комісії та відмовилася забирати дітей із закладу. У зв'язку з цим орган опіки та піклування Тростянецької РДА зробив висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей (а.с. 3,4). Встановленим судом фактичним обставинам справи, відповідають правовідносини, пов'язані з особистими немайновими правами і обов'язками батьків і дітей, які регулюються главою 13 Розділу ІІІ Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини. Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину, готувати її до самостійного життя. Ст.165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей, свідоме нехтування ними, а саме: відповідачка не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх вихованням, підготовкою до самостійного життя, не спілкуються з дітьми, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не створюють умов для їх життя, а навпаки своєю поведінкою створює несприятливі умови для їх розвитку та приходить до висновку про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей, оскільки це не суперечить їх інтересам. Згідно ч.4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Відповідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений з 01 січня 2017 - 1355 грн., з 01 травня - 1426 грн., з 01 грудня - 1492 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Частиною другою статті 182 СК України в редакції, що до діяла на час звернення позивача до суду, було встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З 08.07.2017 Законом від 17.05.2017 № 2037 вказана частина викладена в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Відповідно до ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах; за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Досліджуючи матеріальний стан відповідача було встановлено, що [PERSON] перебуває у декретній відпустці та виховує сина [PERSON], [INFO]. На ім'я дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в установі Ощадбанку відкрито особисті рахунки. Таким чином, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/6 частки від її доходу, щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 1280 грн. 00 коп. судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved