Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 квітня 2014 року після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO], позивачу належить 2/3 частки будинковолодіння [ADDRESS], які належали на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 квітня 1980 року та договору дарування від 20 лютого 1947 року [PERSON], матері спадкодавця [PERSON], який після смерті останньої спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових справ. На підставі договору купівлі-продажу від 5 серпня 2005 року [PERSON] придбав у [PERSON], від імені якого за дорученням діяла [PERSON], 1/3 частину будинковолодіння [ADDRESS]. 5 травня 2007 року приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. за реєстром № 3152 посвідчена заява [PERSON] та [PERSON] про те, що вони як співвласники будинковолодіння [ADDRESS], дають згоду на розподіл земельної ділянки загальною площею 0,1912 га згідно схеми розподілу, що додається. Позивач у позові та його представник в судовому засіданні просять виділити йому в натурі 2/3 частини будинковолодіння, так як воно до цього часу знаходиться у спільній частковій власності співвласників без визначення, які конкретно приміщення належать кожному з них у будинку та які надвірні споруди належать до цих частин будинку. В в'язку з цим позивач та його представник просили також встановити порядок користування земельною ділянкою, що належить до спірного будинковолодіння, і стягнути понесені ним витрати по справі. На підтримку позовних вимог представник позивача [PERSON] пояснила, що будинок був побудований та належав [PERSON]. За договором дарування від 20 лютого 1947 року 1/2 його частину він подарував своїй дочці [PERSON] і з того часу спірний будинок мав 2 окремі виходи. Після його смерті, яка настала [INFO], спадщина відкрилась на іншу 1/2 частину спірного будинку, право на частину якої за заповітом отримала його дочка [PERSON], а також інша дочка [PERSON] отримала право на обов'язкову частку спадкового майна. Таким чином в цілому [PERSON] мала право на 1/3 частину будинку, а [PERSON] на 2/3 частини будинку, проте 1/6 частина будинку, на яку [PERSON] отримала право власності, як на обов'язкову частку у спадковому майні, виділена в натурі не була. За договором дарування від 10 березня 1982 року [PERSON] подарувала належну їй 1/3 частку спірного будинку своєму синові [PERSON] У 1967 році [PERSON] було надано дозвіл на здійснення добудови до своєї частини будинку, а [PERSON] отримав такий дозвіл у 1989 році. З часу знаходження будинку у спільній частковій власності ніхто із співвласників не ставив питання про поділ цього майна в натурі та виділ 1/6 частини будинку, що належав [PERSON], а тому право такої вимоги отримав позивач, як спадкоємець [PERSON], який на даний час просить виділити належні йому 2/3 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, оскільки відсутній будь-який документ, що підтверджує поділ будинку в натурі. Також позивач та його представник вважають, що необхідно встановити порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою, так як нотаріально посвідчена заява [PERSON] та [PERSON] не має правової сили та такий порядок встановлено не у відповідності до часток співвласників у праві власності на будинок. Виділ частки позивача в будинковолодіння його представник в судовому засіданні просила провести відповідно до варіанту № 1 висновку судово-технічної експертизи від 20 жовтня 2014 року, а порядок користування земельною ділянкою просила встановити відповідно до варіанту № 2 цієї ж експертизи. Зустрічний позов вона не визнає повністю, оскільки між попередніми співвласниками був проведений поділ будинку для користування ним, а не для виділу частки кожного співвласника в натурі, оскільки такий договір та ще й посвідчений нотаріально відсутній. В зустрічному позові позивач просив встановити порядок користування співвласниками будинком, виділивши йому в ньому ті приміщення, якими він фактично користується з моменту укладення договору купівлі-продажу та до цього часу, як і надвірні споруди, що таким же чином знаходяться в його користуванні, а саме: сараї «б1,б2», літній душ «Г», вбиральню «У». Також він просив встановити порядок користування земельною ділянкою вказаного домоволодіння згідно акту її розподілу співвласниками від 5 травня 2007 року та стягнути витрати по справі у вигляді судового збору, за проведення експертизи та надання правової допомоги. На підтримку своїх вимог позивач пояснив, що на час придбання своєї частини будинку вона була відокремлена від решти будинку, а тому він розумів яке саме майно отримує за договором купівлі-продажу. До часу смерті [PERSON] [INFO] під час пожежі в його частині будинку, між ними не виникало ніяких спорів з приводу користування будинком, надвірними спорудами та земельною ділянкою, порядок користування якою було встановлено за спільною згодою. В зв'язку з цим та з врахуванням того, що він є добросовісним набувачем, первісний позов він не визнає. Представник Смілянської міської ради первісний позов не визнав та просив в ньому відмовити, а зустрічний - задоволити. Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належав будинок [ADDRESS], який на той час складався з приміщень 1-5 площею 7,2 м2, 1-4 - 12,3 м2, 2-6 - 8,3 м2, 2-7 - 13,3 м2. За договором дарування від 20 лютого 1947 року він подарував 1/2 частину будинку, що йому належав, своїй дочці [PERSON] ([PERSON]). З пояснень представника позивача вбачається, що остання стала користуватися кімнатами 2-7, 2-6, а в користуванні її батька залишились кімнати 1-4, 1-5. При цьому кожна частина будинку стала відокремленою, оскільки дверні прорізи між цими приміщеннями було закладено та обладнано два окремі виходи з частин будинку. Отримавши дозвіл у 1967 році [PERSON] здійснила прибудову до своєї частин будинку, проте частки співвласників при цьому змінено не було. Після смерті [PERSON] спадщина відкрилась лише на те майно, що належало саме йому, тобто 1/2 частину спірного будинку, без врахування прибудови, яку здійснила [PERSON] Таким чином в порядку спадкування за заповітом (свідоцтво про право на спадщину Смілянської держнотконтори від 17 квітня 1980 року реєстр № 1460) [PERSON] отримала право власності на 1/3 частину від всього того будинку, що належав колись батьку, а [PERSON] в порядку спадкування обов'язкової частки отримала право власності на 1/6 частку цього будинку та в цілому її частка в ньому стала 2/3 частини. За договором дарування від 10 березня 1982 року [PERSON] подарувала своєму синові [PERSON] 1/3 частину будинку, який колись належав її батькові. Відповідно до рішення виконкому Смілянської міської ради № 147 від 20 квітня 1989 року він отримав дозвіл на здійснення добудови до своєї частини будинку та у 2005 році отримав висновок про її відповідність будівельним нормам, який являвся підставою для реєстрації за ним права власності на неї. За договором купівлі-продажу від 5 серпня 2005 року [PERSON] продав належну йому 1/3 частину спірного будинку, в тому числі здійснену ним прибудову, [PERSON], який в подальшому здійснив її газифікацію. Після смерті [INFO] [PERSON], спадщину прийняв її син [PERSON], який проживав разом з нею на час відкриття спадщини, проте своє право він належним чином не оформив. Після смерті [INFO] [PERSON], який загинув під час пожежі у свій частині будинку, спадщину прийняв [PERSON], позивач по справі, та 11 квітня 2014 року отримав свідоцтво про право власності на 2/3 частини будинковолодіння [ADDRESS]. 5 травня 2007 року приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. за реєстром № 3152 посвідчена заява [PERSON] та [PERSON] про те, що вони як співвласники будинковолодіння [ADDRESS], дають згоду на розподіл земельної ділянки загальною площею 0,1912 га згідно схеми розподілу, що додається. На підставі цього був проведений поділ земельної ділянки в натурі. На підтримку позовних вимог за первісним позовом представник позивача посилалась на те, що [PERSON] та її батько [PERSON] лише встановили порядок користування належним їм на праві спільної часткової власності будинком, а не провели його поділ в натурі, оскільки не уклали про це нотаріально посвідченої угоди, а тому такий порядок користування не є обов'язковим для послідуючого власника. Проте це не відповідає фактичним обставинам про які вона ж сама і заявляє, визнаючи в судовому засіданні про те, що фактично було створено 2 окремі квартири. Так будинок було фактично поділено в натурі, оскільки між його частинами були закладені всі дверні прорізи та кожен із співвласників проживав саме у своїй частині будинку і добудову до своєї частини будинку [PERSON] здійснювала самостійно. Після смерті батька в іншій частині будинку проживала [PERSON] зі своєю сім'єю, а після її дарування сину - вже [PERSON], який також самостійно здійснював добудову до своєї частини будинку. Вказані обставини підтверджуються також поверховим планом спірного будинку за 1967 рік (а.с.72), де визначено наявність окремих квартир в ньому. Аналогічна інформація міститься і в технічних паспортах на будинок від 27 травня 2005 року та 13 червня 2014 року. Відповідно до ст. 119 ЦК України (в ред. 1963 року) коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить у ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні. Також ст. 118 цього Кодексу визначала яким чином встановлюється порядок користування жилим будинком, що є у спільній частковій власності. Таким чином попередні співвласники будинку протягом тривалого часу мали можливість встановити порядок користування ним, надвірними спорудами та земельною ділянкою, а також після здійснення добудов повинні були визначити та змінити свої частки у справі спільної часткової власності. Ні позивачем, ні його представником не надано доказів наявності спору у попередніх співвласників з приводу користування чи поділу будинку в натурі. Крім того ст. 1218 ЦК України визначено склад спадщини, до якої входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В зв'язку з цим [PERSON] на час смерті не лише документально повинна була мати право власності на 2/3 частки будинковолодіння, а і фактично ними користуватися. Такого права не набув і її син [PERSON], який взагалі своє право на спадщину не оформив, з врахуванням і того, що таке право виникає з моменту його державної реєстрації. В судовому засіданні представник позивача посилалась на те, що [PERSON] не міг розпоряджатися земельною ділянкою, оскільки він не був спадкоємцем матері та не оформив своє право, а позивач спадкував майно не його, а своєї баби [PERSON] Проте при таких обставинах [PERSON] взагалі не являється спадкоємцем та не має права на 2/3 частини спірного будинку. Оскільки спадкові права [PERSON] оформлені відповідно до вимог законодавства, він успадкував саме те майно, що належало [PERSON] на час смерті, а потім і [PERSON] на час його смерті, які не вважали, що їх права порушені та не вимагали іншого поділу будинку в натурі, ніж той порядок користування ним, що склався. Позивач за первісним позовом та його представник просили провести у співвідношенні 1/3 частка до 2/3 часток поділ будинку саме в тому вигляді, який він існує на даний час. Проте [PERSON] набула в порядку спадкування після смерті батька, право власності на 1/6 частину будинку який складався з приміщень 1-5 площею 7,2 м2, 1-4 - 12,3 м2, 2-6 - 8,3 м2, 2-7 - 13,3 м2 та належав [PERSON], а тому у [PERSON] відсутні будь-які підстави вимагати поділу того будинку з усіма прибудовами, який існує на даний час. З цих же підстав суд не може приймати до уваги висновки судової будівельно-технічної експертизи від 20 жовтня 2014 року, оскільки вона була проведена відповідно до поставлених питань, які були неправомірними. Так ні [PERSON], ні [PERSON], ні [PERSON] не мають ніякого відношення до добудов здійснених [PERSON] чи покращень своєї частини будинку [PERSON], в тому числі його газифікації. Варіанти поділу будинку визначені з врахування наявних приміщень, його вартості на даний час та сплати грошової компенсації за невідповідність часткам тих приміщень, що виділяються сторонам. Проте такі вимоги представника позивача взагалі є непромірними та не відповідають вимогам діючого законодавства, з врахуванням і того, що частки вирахувані від загальної вартості будинковолодіння, хоча частина будинку, яка належить позивачу взагалі є непридатною для проживання після пожежі, а 1/3 частина відповідача за первісним позовом має значну більшу вартість ніж 2/3 частини [PERSON] Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню. За договором купівлі-продажу від 5 серпня 2005 року [PERSON] придбав 1/3 частину спірного будинку [ADDRESS]. З пояснень відповідача та свідка [PERSON] вбачається, що до підписання вказаного договору покупець оглянув майно, яке придбавав, а продавець його показав, зазначаючи, що ніякі треті особи не заявляють на нього своїх претензій. Суд вважає загальновідомими обставини про те, що при придбанні нерухомості сторона повинна чітко усвідомлювати, яке саме майно вона купує та чи не знаходиться воно під забороною чи в спору. На час укладення договору у 2005 році та до 2013 року співвласником будинку являвся спадкодавець позивача [PERSON], який ніяких претензій з приводу приміщень будинку до [PERSON] не пред'являв, та останній на час укладення договору чітко усвідомлював яке саме майно та на яких умовах він купує, з врахування того, що ця частина будинку була відокремлена і в натурі та пояснень свідка [PERSON] про те, що він продавав свою частину будинку, оскільки йому достовірно було відомо про відсутність спору з приводу неї. В зв'язку з цим [PERSON] є добросовісним набувачем. Позивач у позові та його представник у судовому засіданні просить провести поділ будинку в натурі за варіантом № 1 судової будівельно-технічної експертизи з виділенням йому в користування частини приміщень, які належать відповідачу. Проте в врахуванням підстав набуття майна [PERSON] можливо було б вирішувати питання лише про витребування майна з чужого незаконного володіння та при наявності на це підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст. 357 ЦК України співвласник майна має право на відповідне збільшення своє частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, яке не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Судом встановлено, що добудови до будинку були здійснені як [PERSON], так і [PERSON] та при цьому інші співвласники не заперечували проти цього. Внаслідок цього та неналежного використання [PERSON] та [PERSON] своєї частини будинку, суттєво змінилися його частки. Так згідно висновку експерта від 15 квітня 2015 року на даний час у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться частина будинку вартістю 131383 грн., що становить 63 % від вартості будинку, а в користуванні [PERSON] частина будинку вартістю 76181 грн., що становить 37 % від вартості будинку. Таким чином вимоги позивача за зустрічним позовом про виділення йому в користування частини приміщень будинку та надвірних споруд, що знаходяться в його фактичному користуванні підлягають задоволенню. В зв'язку з викладеним також підлягають задоволенню вимоги щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, оскільки у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться частина земельної ділянки, що менша за площею тієї, яка йому повинна бути виділена відповідно до фактичних часток у користуванні будинком. При цьому суд враховує, що такий порядок користування було встановлено за взаємною згодою відповідача за первісним позовом та спадкодавця [PERSON] ще у 2007 році з встановленням межових знаків і його ніхто не оспорював. Оскільки вимоги позивача за первісним позовом не задоволені, на його користь не можуть бути стягнуті і витрати по справі. Та в зв'язку з задоволенням зустрічних позовних вимог на користь [PERSON] з [PERSON] підлягають стягненню витрати по справі. На підставі ст. ст. 118, 119 ЦК України в редакції 1963 року, ст. ст. 321 358, 367 ЦК України,

Outcome: approved