Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

озивач звернувся до суду із позовною заявою [PERSON] про визнання договору недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що для особистого користування він вирішив придбати вантажний автомобіль у [PERSON] Сторони уклали договір користування автомобілем строком до 5 травня 2013 року, який був договором оренди автомобіля з послідуючим викупом. У рахунок сплати вартості автомобіля позивач віддав відповідачу 15 000 грн., про що він зробив відмітку та підпис про отримання коштів на екземплярі договору позивача. Після цього позивач пригнав придбаний позивачем автомобіль у господарство позивача, по [ADDRESS]. З поважних причин позивач автомобілем не користувався. 26 жовтня 2012 року позивач, вперше користуючись автомобілем, помітив його поломку. [PERSON] запропонував позивачу відремонтувати двигун автомобіля за свій рахунок та в рахунок оплати помісячної оренди. Розібравши двигун, позивач виявив, що блок двигуна (циліндрів) з обох боків має тріщини та з обох сторін циліндри заклеєні епоксидною смолою (клеєм). Позивач зрозумів, що несправність двигуна при продажі автомобіля власником була скрита. Позивач неодноразово намагався зв'язатися із власником автомобіля [PERSON] та його товаришами, але на його дзвінки по мобільному телефону ніхто не відповідав. Позивач вважає, що вказаний договір користування автомобілем, а по суті договір оренди з послідуючим викупом повинен бути визнаним недійсним. У рахунок договору оренди позивачем сплачено відповідачу 31000 грн., про що свідчать його власноручні підписи в договорі. Згідно висновку № 047/12 від 3 грудня 2012 року експертного дослідження вказаний автомобіль «ЗІЛ-ІЗО» СПГ на момент огляду є технічно несправний, не може експлуатуватись, так як силовий агрегат - двигун розібраний, потребує капітального ремонту з послідуючою заміною блока циліндрів. Блок двигуна з обох сторін має тріщини, які були заклеєні епоксидним клеєм, або ж іншим хімічним матеріалом, що свідчить про те, що блок двигуна був розморожений. Ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням запчастин складають 9 925,35 грн. Позивач вважає, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. У результаті несправності двигуна позивач не має можливості користуватись автомобілем та займатись підприємницькою діяльністю, у зв'язку з чим йому була завдана шкода. До цього часу позивач не працює, порушений його спокій та режим життєдіяльності. Позивач опинився в скрутному матеріальному стані, у нього немає коштів сплатити за навчання доньки, яка є студенткою денної форми навчання в м. Києві. Позивач вважає, що йому спричинені моральні страждання по вині відповідача, які він оцінює в 5 000 грн. Позивач просив постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги та визнати договір користування автомобілем (оренди) з послідуючим викупом від 24 вересня 2012 року, укладений між ним та [PERSON] на автомобіль марки «ЗІЛ-130 СПГ», 1987 року випуску з об'ємом двигуна 5996 куб. см, масі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], недійсним, а сторони повернути в первісний стан з моменту укладання договору; стягнути з [PERSON] на його користь 31 000 грн. внесених коштів в рахунок зобов'язань по договору та моральну шкоду в сумі 5 000 грн.; зобов'язати його повернути [PERSON] автомобіль марки «ЗІЛ-ІЗО СПГ» 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] масі № [NUMBER]; стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати по сплаті судового збору, витрат за експертизу та надання юридичної допомоги адвокатом. 11 березня 2013 року відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 24 вересня 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір користування належним йому автомобілем марки ЗІЛ 130-СПГ, 1987 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Згідно умов цього договору відповідач зобов'язувався передати позивачу в тимчасове володіння та користування зазначений автомобіль, а позивач зобов'язувався прийняти даний автомобіль, використовувати його за призначенням, забезпечувати його належне зберігання, експлуатацію за цільовим призначенням, нести всі витрати з придбання паливних, мастильних матеріалів, фінансувати технічне обслуговування, придбання запчастин та сплачувати йому 15 тис грн. за перший місяць, а далі щомісячно по 8125 грн., до кожного п'ятого числа поточного місяця протягом восьми місяців до 5 травня 2013 року включно. Після закінчення вказаного терміну та при умові сплати всієї суми у розмірі 80 тис. грн. [PERSON] зобов'язався переоформити право власності на зазначений автомобіль на ім'я позивача. Відповідач посилається, що твердження [PERSON], що він або хто-небудь ще нав'язали йому укладення цього договору є безпідставними, які не відповідають дійсності та не підтверджуються обставинами його укладення, оскільки, позивач бажав одразу ж придбати у нього вказаний автомобіль та одразу ж використовувати його для ведення своєї господарської діяльності, однак через відсутність у нього на той час грошових коштів для сплати повної вартості цього автомобіля, ним добровільно та без будь-якого примусу було укладено вказаний договір тимчасового користування від 24.09.2012 р. на вигідних для обох сторін умовах. Автомобіль було передано у тимчасове користування [PERSON] у технічно справному стані, що дозволяє його використання за цільовим призначенням. З 24.09.2012 р. та по даний час [PERSON] сплатив позивачу лише грошові кошти в сумі 31 тис. грн., що підтверджується відповідними відмітками у договорі: 15 тис. грн. - 24.09.2012 р., 10 тис. грн. - 7.10.2012 року, 6 тис. грн. - 8.11.2012 р. Таким чином, утворилася заборгованість, котра не була погашена відповідачем добровільно. Відповідач вважає, що [PERSON] порушив умови договору користування автомобілем від 24.09.2012 р. і взяті на себе зобов'язання, не у повному обсязі сплативши йому плату за користування автомобілем за період з жовтня 2012 р. по березень 2013 р. в сумі 32 750 грн.. Відповідач просив стягнути з [PERSON] на його користь 32 750 грн. заборгованості за користування автомобілем по договору від 24.09.2012 р.; у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити за їх безпідставністю. 23.10.2013 року відповідач збільшив свої позовні вимоги за зустрічною позовною заявою: просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за користування автомобілем в сумі 32750 грн. та 16250 грн., 50000 грн. моральної шкоди та 990 грн. судових витрат. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник первісний позов підтримали, наполягаючи на його задоволенні, зустрічний позов не визнали, пояснення надали аналогічні тексту первісної позовної заяви. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги за первісним позовом не визнали, зустрічний позов підтримали, пояснення надали аналогічні тексту зустрічної позовної заяви. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову та частковому задоволенню зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 вересня 2012 року між сторонами був укладений договір користування автомобілем марки ЗІЛ 130-СПГ, 1987 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який зареєстрований Полтавським МРЕВ 24.10.2009 року на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER]. Згідно умов цього договору, а саме п. 3.1., [PERSON] зобов'язувався передати [PERSON] в тимчасове володіння та користування зазначений автомобіль, а останній зобов'язувався прийняти даний автомобіль, використовувати його за призначенням, забезпечувати його належне зберігання, експлуатацію за цільовим призначенням, нести всі витрати з придбання паливних, мастильних матеріалів, фінансувати технічне обслуговування, придбання запчастин та сплачувати [PERSON] 15 тис грн. за перший місяць, а далі щомісячно по 8125 грн., до кожного п'ятого числа поточного місяця протягом восьми місяців до 5 травня 2013 року включно. Після закінчення вказаного терміну та при умові сплати всієї суми у розмірі 80 тис. грн. [PERSON] зобов'язався переоформити право власності на зазначений автомобіль на ім'я позивача. Згідно п. 4.1. Договору від 24.09.2012 року [PERSON] передав [PERSON] автомобіль ЗІЛ 130- СПГ, 1987 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] у технічно справному стані, що дозволяє його використання за цільовим призначенням, що підтверджується зокрема протоколом контролю ДТЗ на відповідність експлуатаційним вимогам безпеки до технічного стану (рекомендованого ДСТУ 3649-97) № 17000079/0000435т від 27.03.2012 р., яким зазначено, що автомобіль відповідає вимогам держстандартів України у повному обсязі. Так, одразу ж після укладення між сторонами договору [PERSON] передав вказаний транспортний засіб у користування [PERSON], доставив його до його господарства за адресою: [ADDRESS], передав йому всі документи, необхідні для здійснення експлуатації автомобіля. У той же час, з боку [PERSON] умови цього договору виконані не були. Так, з 24.09.2012 року по теперішній час [PERSON] сплатив [PERSON] лише грошові кошти в сумі 31 тис. грн., що підтверджується відповідними відмітками у договорі: 15 тис. грн. - 24.09.2012 р., 10 тис. грн. - 7.10.2012 року, 6 тис. грн. - 8.11.2012 р. У той же час, згідно умов п.3.1. договору, на даний час [PERSON] повинен сплатити [PERSON] грошові кошти у сумі 63 750 тис. грн. Таким чином заборгованість [PERSON] на даний час становить 32 750 грн. Таким чином утворилася вищевказана заборгованість, котра не була погашена [PERSON] добровільно. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать. Договір користування автомобілем від 24.09.2012 р. є договором найму, оскільки ч. 1 ст. 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Дані істотні умови саме і передбачені договором від 24.09.2012 р. Відповідно до ч. 5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. [PERSON] порушив умови договору користування автомобілем від 24.09.2012 р. і взяті на себе зобов'язання, не у повному обсязі сплативши [PERSON] плату за користування автомобілем за період з жовтня 2012 р. по березень 2013 р. в сумі 49000грн., що підтверджується наданими до суду доказами. Проте, згідно висновку № 047/12 від 3 грудня 2012 року експертного дослідження вказаний автомобіль «ЗІЛ-ІЗО» СПГ ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням запчастин складають 9 925,35 грн. З урахуванням вартості витрат на ремонт автомобілю, матеріальна шкода підлягає стягненню в сумі 39 075 грн. ( 49 000 грн. - 9 925 грн. =39 075 грн.) Доказів щодо завдання моральної шкоди, позивач суду не надав, тому підстави для її стягнення відсутні. Виходячи з вищевикладеного, суд відмовляє у задоволенні первісного позову та задовольняє зустрічний позов частково. Питання судового збору суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягнувши його з [PERSON] на користь [PERSON] пропорційно до задоволеної частини зустрічних позовних вимог.

Outcome: partial