Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Наприкінці травня 2017 року АТ «[PERSON] Аваль» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 11 квітня 2007 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0005/81/12074. Відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 181800 доларів США строком до 11 квітня 2027 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 11 квітня 2007 року між АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: садовий будинок №62, загальною площею 469,3 кв.м, що розташований в СТ «Старз», с. Гнідин Бориспільського району Київської області та земельну ділянку для ведення садівництва з кадастровим номером 3220882600:04:001:0642, загальною площею 0,1200 га, що розташована в СТ «Старз», с. Гнідин Бориспільського району Київської області. Відповідач неналежним чином виконував покладені на нього зобовязання за кредитним договором, тому станом на 28 квітня 2017 року у нього виникла заборгованість у розмірі 1863183 доларів США 03 центи. 04 травня 2017 року АТ «[PERSON] Аваль» стало відомо, що на іпотечне майно накладено арешти. Зокрема, 13 липня 2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві [PERSON] була винесена постанова ВП №33315061 про накладення арешту на все майно [PERSON], в тому числі і на предмет іпотеки. Крім того, постановою старшого державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ Київської області Гой Я.П. ВП №34091889, накладено арешт на все майно [PERSON], в тому числі і на предмет іпотеки. У звязку з цим, позивач вважає, що виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь інших стягувачів, які не є іпотекодержателями. Тому, АТ «[PERSON] Аваль» просить суд скасувати арешт, накладений згідно постанови №33315061 від 13 липня 2012 року відділом примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві, а саме на садовий будинок №62, загальною площею 469,3 кв.м, що розташований в СТ «Старз», с. Гнідин Бориспільського району Київської області та земельну ділянку для ведення садівництва, кадастровий номер 3220882600:04:001:0642, загальною площею 0,1200 га, що розташована в СТ «Старз», с. Гнідин Бориспільського району Київської області; скасувати арешт, накладений згідно постанови №34091889 від 28 вересня 2012 року ВДВС Бориспільського МРУЮ Київської області, а саме на садовий будинок №62, загальною площею 469,3 кв.м, що розташований в СТ «Старз», с. Гнідин Бориспільського району Київської області та земельну ділянку для ведення садівництва, кадастровий номер 3220882600:04:001:0642, загальною площею 0,1200 га, що розташована в СТ «Старз», с. Гнідин Бориспільського району Київської області. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився та про своє ставлення до предявленого позову не повідомив. Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України (в редакції від 2004 року) відповідач зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Як вбачається з довідки адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області [PERSON] зареєстрованим за адресою: м. Київ, б-р. [PERSON], буд.10-а кв.17, не значиться (а.с.57). Тому, [PERSON] повідомлений про судове засідання через оголошення про виклик у пресі в газеті «Урядовий курєр» №216 (6085) від 16 листопада 2017 року. Приватний нотаріус КМНО [PERSON] направила до суду заяву, якою просила проводити розгляд справи за її відсутності та ухвалити рішення згідно чинного законодавства України. Представник Бориспільського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Встановлено, що 11 квітня 2007 року між АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0005/81/12074, відповідно до умов якого АТ «[PERSON] Аваль» надав [PERSON] в кредит грошові кошти в розмірі 181800 доларів США у вигляді невідновлювальної кредитної лінії строком до 11 квітня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,250% (а.с.8-12). З метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором 11 квітня 2007 року між АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: садовий будинок №62, загальною площею 469,3 кв.м, що розташований в СТ «Старз», с. Гнідин Бориспільського району Київської області та земельну ділянку для ведення садівництва, кадастровий номер 3220882600:04:001:0642, загальною площею 0,1200 га, що розташована в СТ «Старз», с. Гнідин Бориспільського району Київської області (а.с.17-21). На підставі вказаного договору іпотеки приватним нотаріусом КМНО [PERSON] було зареєстровано обтяження нерухомого майна, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційним №4788306 та №4788308 від 11 квітня 2007 року (а.с.22-24). У відповідності до положення ч.1 ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч.1 ст.573 та ч.1 ст.574, ч.1 ст.575 ЦК України заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У відповідності до вимог ч.2 ст.577 ЦК України застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що у звязку з неналежним виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором у нього виникла заборгованість, яка станом на 28 квітня 2017 року складає 1863183 доларів США 03 центи, що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості (а.с.25-29). Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві [PERSON] була винесена постанова в межах ВП №33315061 про накладення арешту на все майно [PERSON], в тому числі і на предмет іпотеки. 28 вересня 2012 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ Київської області Гой Я.П. в межах ВП №34091889, накладено арешт на все майно [PERSON], в тому числі і на предмет іпотеки, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №86369419 від 04 травня 2017 року (а.с.30-35). У відповідності до ч.1 ст.16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. Згідно з ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. Відповідно до вимог ч.3 ст.51 цього Закону визначено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Згідно з положенням ч.1 та ч.2 ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Крім цього, відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 09 квітня 2014 року у справі №6-13цс14 з урахуванням положень частини восьмої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» та частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання здійснюється за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача -іпотекодержателя, який має пріоритет перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки,на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. За змістом ч.4 та ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено чіткий перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку що накладення арешту на все нерухоме майно, що належить [PERSON], в тому числі на садовий будинок №62, що розташований в СТ «Старз», с. Гнідин Бориспільського району Київської області та земельну ділянку для ведення садівництва, кадастровий номер 3220882600:04:001:0642, загальною площею 0,1200 га, що розташована в СТ «Старз», с. Гнідин Бориспільського району Київської області, які передана в іпотеку АТ «[PERSON] Аваль», порушує права позивача як іпотекодержателя вказаного нерухомого майна. Зокрема, порушується право АТ «[PERSON] Аваль» на переважне право на задоволення грошових вимог щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Тому, позовні вимоги АТ «[PERSON] Аваль» є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а саме слід звільнити з-під арешту вказане нерухоме майно. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення №591090 від 10 травня 2017 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову до суду АТ «[PERSON] Аваль» сплатив судовий збір у розмірі 1600 гривень. Предявлений позов задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь АТ «[PERSON] Аваль» слід стягнути витати на оплату судового збору у розмірі 1600 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved