Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

ПАТ АБ «Укргазбанк» 07 травня 2020 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитним договором і судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що 29 травня 2007 року між позивачем ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір і встановлено відсотки за користуванням цим кредитом, кредитні кошти відповідачу було надано, договір почав виконуватися. Договір поруки не укладався, сам відповідач зобов`язалася погашати борг кредитонабувача. Але в порушення умов цього договору і закону відповідач перестав виплачувати тіло кредиту та відсотки, інші виплати, утворилася заборгованість, в добровільному порядку погашення заборгованості не відбулося. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу і рішенням суду позов було задоволено, але і стягнуті судовим рішенням суми відповідач не погашав, відносини в них триваючі, мається заборгованість за відсотками по закону. Вважають вказане незаконним і просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по 3% річних по кредитному договору за період після винесення рішення суду з урахуванням просрочення зобов`язання та витрат на судовий збір, задовольнивши позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у відзиві на позов і в письмовому зверненні до суду не погодився з позовними вимогами, оскільки рішенням суду з нього вже все стягнуто по цьому кредитному договору, зобов`язання і відносини з банком припинилися, тому позов безпідставний і просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі. З`ясувавши позицію сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] договору № 2203-21-16/USD від 29 травня 2007 року цей відповідач отримав у позивача кредит (про відкриття карткового рахунку, невідновлювальна невідклична кредитна лінія) у розмірі 518 500 доларів США для своїх потреб зі сплатою відсотків за користування кредитом 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту - до 28 травня 2012 року. На забезпечення вказаного кредитного договору не було укладено договір поруки. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок , а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов`язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язаний повернути кредит позивачу у відповідності до графіку, що наведений у додатку до цього договору (як основного так і додаткового), який є його невід`ємною частиною. В разі порушення позичальником обов`язку повернути кредитодавцеві кредиту відповідності до умов цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення сплати, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У випадку прострочення повернення сум наданого кредиту (в тому числі часткового повернення), та прострочення сплати процентів за користування кредитом відповідно до цього договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф незалежно від строку прострочення. Штраф сплачується в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день сплати/стягнення. Позивач, кредитодавець, відповідно до умов договору відправив на ім`я відповідача, позичальника, претензію про припинення своїх обов`язків через невиконання відповідачем умов договору. Претензія відповідачем була отримана. В порушення зазначених норм закону та умов укладеного кредитного договору відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, перестав своєчасно сплачувати відсотки по кредиту, інші належні платежі, утворилася заборгованість, в добровільному порядку погашення заборгованості не відбулося. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу і рішенням суду позов було задоволено, але і стягнуті судовим рішенням суми відповідач не погашав, відносини в них триваючі, мається заборгованість за відсотками по закону. Вважають вказане незаконним і просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по 3% річних по кредитному договору за період після винесення рішення суду з урахуванням просрочення зобов`язання. В добровільному порядку питання не вирішене і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України і ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення суми кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями відповідачем своїх зобов`язань по кредитному договору мається заборгованість. На вимогу позивача погасити вказану заборгованість в добровільному порядку, відповідач відповів відмовою. Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач [PERSON] повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Вiдповiдно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi (крім договірних) домовленості i зобов`язання стосовно вiдповiдача відносно кредиту, предмета спору, а вiдповiдач не довів незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Дійсно 29 травня 2007 року між Відкритими акціонерним товприством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 2203-21-16/USD, за яким позичальнику було відкрито невідновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 518 500 доларів США на строк з 29 травня 2007 року по 28 травня 2012 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,0 % річних (п.п. 1.1. Кредитного договору). У відповідності до п. 3.1.1. Кредитного договору банк зобов`язувався позичальнику відкрити позичковий рахунок та видати кредит в межах суми 518 500 дол. США, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, відкритий у позивача. Згідно п.п. 3.1.3-3.1.6. Кредитного договору банк зобов`язувався розраховувати проценти за фактичну кількість днів користування на суму фактичного залишку на позичковому рахунку. При розрахунку процентів враховувати перший день користування кредитом і не враховувати останній, день користування кредитом. Розраховувати проценти, застосовуючи метод «факт/факт», коли для розрахунку береться фактична кількість днів у місяці та у році (365 або 366 днів). Проценти нараховувати за зобов`язаннями Позичальника за період з дня одержання кредиту до дня його погашення. Проценти враховувати на залишок заборгованості за кредитом. На залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховувати, виходячи із 17.0 % річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості (п. 3.2.8. Кредитного договору). За приписом п. 3.3.2. Кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати за користування кредитом щомісячно, виходячи з 16.0 % річних не пізніше останнього банківського дня місяця, а також в день закінчення строку, на який надані кредит у відповідності з п. 1.1. Кредитного договору, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання цього договору. У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої п. 3.2.8. Кредитного договору (17.0 %), починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Сплатити банку заборгованість за кредитним договором шляхом внесення готівки в касу банку або шляхом безготівкових переказів. Рішенням Алуштинського міського суду АР Крим від 25 жовтня 2012 року по справі № 2-35/11 стягнуто з відповідача на користь з позивача за вказаним Кредитним договором 664 444.71 доларів США (в т.ч. заборгованість за кредитом - 518 000 доларів США, заборгованість по процентам 146 444.71 доларів США). У відповідності до виписок по рахункам № № [NUMBER] , [NUMBER] ([NUMBER] ), [NUMBER] ([NUMBER]) за період з 21 жовтня 2011 року по 04 травня 2020 року заборгованість по кредиту у розмірі 518 000 доларів США та процентам 146 444.71 доларів США, стягнутих рішенням Алуштинського міського суду АР Крим від 25 жовтня 2012 року по вказаній цивільній справі № 2-35/11 відповідачем не погашена. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, н за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ст. 599 ЦК України - зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), за яким суд касаційної інстанції відзначає, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, позивач,

Outcome: approved