Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON], [INFO], перебуває на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради. Мати дитини відмовилась забрати дитину з пологового будинку. Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. [PERSON] було влаштовано до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини на повне державне утримання. З 22.04.2016 [PERSON] відвідувала доньку 14 разів. 22.11.2016 відповідач звернулась до органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області із заявою про надання дозволу на повернення її малолітньої доньки [PERSON] на виховання та спільне проживання. Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області прийнято рішення про недоцільність повернення малолітньої [PERSON] матері, оскільки [PERSON] не була офіційно працевлаштована, не мала самостійного доходу і проживала в квартирі співмешканця - [PERSON]. Під час співбесіди [PERSON] повідомив, що відвідування [PERSON] доньки та надання заяви про повернення дитини відбувалось лише за його ініціативи. 26.06.2017 Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Посилаючись на вказані обставини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на її утримання, в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не з'явився. Від його представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, також в заяві зазначено, що позивач свої вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач, [PERSON], в судове засідання повторно не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Третя особа, Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини, надіслав суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, позов просив задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис 218. [PERSON] відмовилась забрати малолітню дитину - [PERSON], [INFO], з пологового будинку, про що свідчать копія заяви [PERSON] від 18.02.2016, а також копія повідомлення Міського пологового будинку Управління охорони здоров'я виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 18.02.2016. Відомості про батька [PERSON], [INFO] до актового запису про народження внесені відповідно до ст.135 СК України, що підтверджується копією витягу №00016364818 від 25.02.2016. Рішеннями виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 21.03.2016 №210 та №212 [PERSON], [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини на повне державне утримання. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За повідомленням Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини Полтавської обласної ради від 24.10.2016 №1114 та від 11.05.2017 №493 [PERSON] відвідувала доньку 11.05.2016, 16.05.2016, 20.05.2016, 31.05.2016, 02.06.2016, 03.06.2016, 12.06.2016, 22.06.2016, 20.07.2016, 07.09.2016, 12.10.2016, 07.11.2016, 17.11.2016, 03.01.2017. Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради 30.12.2016 за №1297 було прийнято рішення про недоцільність повернення малолітньої [PERSON] матері для подальшого виховання та спільного проживання. Підставою для прийняття такого рішення слугувало те, що мати дитини не працює, не має постійного доходу, а [PERSON], який вважає себе біологічним батьком дитини та з яким проживає [PERSON], офіційно не встановив своє батьківство відносно [PERSON]. Судом також враховано те, що на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області 30.11.2016 та 18.05.2017 [PERSON] пояснювала, що не може забрати [PERSON], оскільки не має постійного доходу і на даний час вона не працевлаштована, іноді проживає у дідуся з бабусею в м.Горішні Плавні. Однак, на думку суду [PERSON] не належним чином виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання, утримання та догляду за малолітньою донькою - [PERSON], оскільки самоусунулась від її виховання, не регулярно відвідує, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на те, що відповідач не виконує належним чином свій обов'язок по утриманню малолітньої доньки, а також те, що судом задоволено вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів також підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів судом враховано стан здоров'я дитини, матеріальний стан та стан здоров'я відповідача, а також те, що відповідач не надала суду доказів на підтвердження необхідності звільнення її від сплати аліментів чи визначення аліментів в меншому розмірі, ніж просить позивач, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку(доходу) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.07.2017 і до досягнення [PERSON] повноліття. Згідно положень ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1280 грн.

Outcome: approved