Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України в особі філії «Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - приватне підприємство «Ролікс-Транс» про стягнення заборгованості за кредитом. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 14 травня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір відновлюваної кредитної лінії №8, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 29500 доларів США зі сплатою 13% річних, з терміном повернення до 14 травня 2012 року. Станом на 22 вересня 2016 року заборгованість по даному кредитному договорі становить 38366.55 доларів США, що еквівалентно 996532.77 грн., з яких: 29500 доларів США (766233.00 грн.) - прострочена заборгованість за кредитом, 8866.55 доларів США (230299.77 грн.) - прострочена заборгованість за відсотками, 146415.75 грн. - заборгованість по пені. Борг виник в результаті невиконання [PERSON] обумовлених договором своїх зобов`язань. Також, позивач подав суду заяву про долучення доказів по справі, в якій зазначив, що позовна давність по даному договору була перервана 29 серпня 2014 року, долучивши до матеріалів справи квитанцію № 24030882 від 29 серпня 2014 року про сплату [PERSON] останнього платежу на суму 50.00 доларів США. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити, виходячи з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоч належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила в задоволенні позову відмовити в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. При цьому суду пояснила, що згідно договору відновлювальної кредитної лінії № 8 від 14 травня 2007 року кінцевим терміном повернення кредиту є 14 травня 2012 року. Згідно п.7.8. договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до 3-х років для всіх грошових зобов'язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування ним, комісійних винагород, штрафів, пені, тощо). Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається відколи особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, перебіг позовної давності розпочався 15 травня 2012 року - на наступний день після того, як закінчився кінцевий строк повернення коштів, і закінчився 15 травня 2015 року. Позовну заяву подано 30 вересня 2016 року, тобто, більш ніж через рік після спливу строку позовної давності. Щодо того, що позовна давність перервалася 29 серпня 2014 року, як зазначає позивач в заяві про долучення доказів по справі, що підтверджується квитанцією № 24030882 від 29 серпня 2014 року, зазначила, що будь-яких платежів відповідач не здійснював. Погашення заборгованості позичальника здійснював ПП «Ролікс Транс». Крім того, вважає, що позивачем не обґрунтовано доцільності подачі даного позову, а також не надано будь яких доказів на підтвердження того, що заборгованість має місце. Службова записка не може бути доказом наявної заборгованості, так як з її місту незрозуміло, яка ж саме сума заборгованості є актуальною, а також відсутній і сам розрахунок заборгованості. Окрім того, службова записка - це інформаційно-довідковий документ, інструмент ділового листування всередині організації. Разом з тим, відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»). Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Як слідує з службової записки, пеня нарахована в іноземній валюті, що супереч чинному законодавству. Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог ПП «Ролікс-Транс» - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. 26 липня 2010 року позивач надіслав [PERSON] письмове повідомлення - вимогу №09-03/1564 про усунення порушень, згідно якої просив погасити прострочену заборгованість в сумі 3784.51 долара США (прострочена сума відсотків) у строк до 15 серпня 2010 року. 05 січня 2011 року позивач надіслав відповідачу письмове повідомлення-вимогу №06-13/41 про усунення порушень, згідно якої вимагав погасити заборгованість в повному обсязі в сумі 5717.77 доларів США (прострочена сума відсотків) та 29500 доларів США (поточна заборгованість по кредиту). Відповідно до даної заяви змінено кінцевий строк повернення кредиту з 14 травня 2012 року (п.1.2 Договору) на 21 січня 2011 року. Таку ж вимогу було надіслано і заставодавцю - ПП «Ролікс- Транс». Відповідно до п.3.2.2. договору відновлювальної кредитної лінії №8 від 14 травня 2007 року при виникненні простроченої заборгованості за кредитом або процентами чи комісійними винагородами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися пр э порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так як станом на 21 січня 2011 року кредит позичальником повернуто не було, то саме з цього дня у позивача почався перебіг строку позовної давності, бо саме в цей день він довідався про порушення свого права і вимагав дострокового повернення суми позики, що залишилась. Стосовно оплат, зазначених в розрахунку заборгованості, повідомляє, що рішенням господарського суду Тернопільської області від 24 червня 2011 року у справі №3/44/5022-566/2011 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ПП «Ролікс- Транс» про звернення стягнення на предмет застави позовні вимоги позивача задоволено повністю: встановлено борг [PERSON] разом з пенею по договору відновлювальної кредитної лінії №8 від 14 травня 2007 в сумі 295\~012.71 грн. та звернуто стягнення на предмет застави за Договором застави від 16 травня 2007 року, а саме: напівпричіп бортовий Е марки SCHMITZ SPR 24L, 1998 року випуску, колір червоний, державний номерний знак В00851ХХ та напівпричіп бортовий Е марки SСHМІТZ SPR 24L, 1998 року випуску, колір червоний, державний номерний знак В03864ХХ, які є власністю Приватного підприємства «Ролікс Транс» (правонаступника Приватного малого підприємства «Ролікс). 01 листопада 2012 року ПП «Ролікс-Транс» було направлено на адресу ВАТ «Державний ощадний банк України» графік погашення заборгованості за кредитними договорами, де підприємство виступило поручителем та заставодавцем і згідно якого в даний час проводиться погашення заборгованості. Листом від 02 вересня 2013 року №19-02/398а ПАТ «Державний ощадний банк України» повідомив ПП «Ролікс-Транс» про те, що 07 листопада 2012 року кредитним комітетом філії - Тернопільським обласним управлінням АТ «Ощадбанк» прийнято рішення про погодження добровільного погашення заборгованості за кредитними договорами, де заставодавцем виступає ПП «Ролікс-Транс», зокрема, по кредитному договору відповідача, згідно запропонованого графіку. Таке ж погодження було надано під час засідання кредитного комітету філії -Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» від 22 листопада 2013 року, що засвідчено витягом з протоколу №96. 12 листопада 2013 року ПП «Ролікс-Транс» звернулось до господарського суду Тернопільської області із заявою про відстрочку виконання рішення суду. Свою заяву мотивувало тим, що рішення суду для ПП «Ролікс-Транс» ускладнюється у зв'язку з тим, що ринкова вартість напівпричепів складає менше від суми, зазначеної в рішенні суду. Даним рухомим майном ПП «Ролікс-Транс» надає послуги з перевезення вантажів і з отриманих коштів від наданих послуг підприємство зможе погашати заборгованість за отриманий кредит перед ПАТ «Державний ощадний банк України». У випадку стягнення заставного майна, підприємство, яке займається наданням послуг з перевезень, збанкрутує, оскільки не буде чим перевозити вантажі і усі працівники залишаться без заробітної плати. Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 22 листопада 2013 року заяву ПП «Ролікс - Транс» задоволено частково. Відстрочено виконання рішення суду до 25 травня 2014 року. Задовольняючи таку заяву, суд виходив з того, що своїм запереченням від 22 листопада 2013 року №93-06/13 банк погодився на надання відстрочки виконання рішення господарського суду Тернопільської області №8/6/5022-233/2011 терміном до 22 квітня 2014 року. Окрім того, в судовому засіданні було встановлено, що ПП «Ролікс-Транс» було направлено на адресу Банку графік погашення заборгованості. На кредитному комітеті Банку було прийнято рішення про погодження добровільного погашення заборгованості за укладеними з позичальниками кредитними договорами, згідно запропонованого графіку, по якому, відповідно, і проводиться погашення заборгованості. 19 вересня 2014 року позивач (стягувач) подав до Другого відділу ДВС заяву про примусове виконання рішення суду. У даній заяві ним було зазначено про те, що за період 11 липня 2011 року (моменту ухвалення рішення) та по 16 вересня 2014 року заборгованість по даному рішенні суду погашено на суму 1848 доларів США. В подальшому, 14 листопада 2014 року ПП «Ролікс - Транс» повторно звернулось до суду заявою про відстрочку виконання рішення суду до 2017 року. Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 26 листопада 2014 заяву ПП «Ролікс-Транс» задоволено частково. Відстрочено виконання рішення суду до 26.05.2015 р. Задовольняючи таку заяву суд виходив з того, що заявник ПП «Ролікс-Транс» частково погасив заборгованість по рішенні суду на суму 1648 доларів США з 2017.32 дол. США, як було погоджено а також взято до уваги саму згоду Банку на таку відстрочку, яка зазначена у поясненні Банку №06-18/488/1869 від 24.11.2014 р. Таким чином, беручи до уваги те, що 05 січня 2011 року позивач надіслав відповіді - письмове повідомлення - вимогу №№05-13/41 про усунення порушень, яким змінено кінцевий строк повернення кредиту з 14 травня 2012 року (п.1.2 Договору) на 21 січня 2011 року. Подальше звернення ПАТ «Державний ощадний банк України» до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості і її відшкодування шляхом звернення стягнення на заставлене майно, вважає, що АТ «Державний ощадний банк України» пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, з»ясував наступні обставини. Відкрите Акціонерне Товариство «Державний ощадний банк України» після проведених 07 червня 2011 року змін до Статуту банку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року №502, перейменовано на Публічне Акціонерне Товариство «Державний ощадний банк України». 14 травня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір відновлюваної кредитної лінії №8, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 29500 доларів США зі сплатою 13% річних, з терміном повернення до 14 травня 2012 року. 16 травня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі начальника філії Тернопільське обласне управління [PERSON], та Приватним малим підприємством «Ролікс», в особі директора [PERSON], було укладено договір застави транспортних засобів до договору відновлювальної кредитної лінії №8 від 14 травня 2007 року. Предметом застави за цим договором є рухоме майно транспортні засоби, а саме : напівпричіп бортовий Е марки SCHMITZ SPR 24L, 1998 року випуску, колір червоний, шасі (кузов, рама) №WSMS6080000409548, реєстраційний № В03864ХХ, напівпричіп бортовий Е марки SСHМІТZ SPR 24L, 1998 року випуску, колір червоний, шасі (кузов, рама) №WSMS6080000400274, реєстраційний номер В0 0851ХХ. Додатковим рішенням господарського суду Тернопільської області від 24 червня 2011 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором відновлюваної кредитної лінії № 8 від 14 травня 2007 року в розмірі 295012.71 грн. звернуто стягнення на заставлене, згідно договору застави транспортних засобів від 16 травня 2007 року, належне на праві власності ПП «Ролікс-Транс» (м.Тернопіль, вул.Гоголя, 5) рухоме майно, а саме: напівпричіп бортовий Е марки SCHMITZ SPR 24L, 1998 року випуску, колір червоний, державний номерний знак В00851ХХ та напівпричіп бортовий Е марки SСHМІТZ SPR 24L, 1998 року випуску, колір червоний, державний номерний знак В03864ХХ, на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України». Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 22 листопада 2013 року відстрочено виконання вказаного рішення господарського суду до 25 травня 2014 року.\~\~ Як вбачається із листа від 01 листопада 2012 року директором ПП «Ролікс-Транс» надіслано на адресу ВАТ «Державний ощадний банк України» графік погашення заборгованості за кредитними договорами, де підприємство виступило поручителем та заставодавцем і згідно якого в даний час проводиться погашення заборгованості. В подальшому, листом від 02 вересня 2013 року №19-02/398а ПАТ «Державний ощадний банк України» повідомив ПП «Ролікс-Транс» про те, що 07 листопада 2012 року кредитним комітетом філії - Тернопільським обласним управлінням АТ «Ощадбанк» прийнято рішення про погодження добровільного погашення заборгованості за кредитними договорами, де заставодавцем виступає ПП «Ролікс-Транс», зокрема по кредитному договору відповідача згідно запропонованого графіку. В заперечення щодо застосування строків позовної давності представник позивача зазначає, що відповідач [PERSON] після винесення 24 червня 2011 року рішення господарського суду на погашення заборгованості за кредитним договором сплатив останній платіж 29 серпня 2014 року на суму 50 доларів США, надавши суду квитанцію №24030882 від 29 серпня 2014 року, а тому ним було перервано строки позовної давності і вони не підлягають до застосування, так як відповідач визнав свій борг. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював на посаді директора ПП «Ролікс-Транс». Відповідач [PERSON] працював в його підпорядкуванні. Відповідач взяв кредит у ВАТ «Ощадбанк» та ПП «Ролікс-Транс» виступило майновим поручителем по кредитному договору [PERSON] Відповідач брав кредит за домовленістю із ним. За кошти, які були отримані від банку, було куплено транспорт, який пішов на заставу даного кредиту. Він особисто оплачував кредит в касу банку. В 2013 році був складений план маршрутизацій і погашень декількох кредитів, в тому числі і цього, по якому, згідно графіку, він за [PERSON] сплачував даний кредит. В 2011 році ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до господарського суду з позовом до ПП «Ролікс-Транс», як майнового поручителя за кредитним договором [PERSON] та згідно рішення господарського суду, заборгованість по кредиту оплачував він, як поручитель. Останній платіж - 29 серпня 2014 року, оплачував також він. [PERSON] будь-яких коштів на рахунок банку не сплачував. Чому в заявах на перекази готівки зазначено, що кошти вносив [PERSON] йому не відомо. Програма в банку «підтягує» прізвище позичальника в квитанцію і тому, в квитанції зазначене прізвище «Семенишин». Однак, підпис належить йому, а не відповідачу. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України\~\~Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно\~ст.257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється у три роки. Частиною першою статті 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. За загальним правилом перебіг строку позовної давності починається в момент, коли у кредитора (Позивача) виникло право пред'явити вимогу про виконання основного зобов'язання. Відповідно до\~ст.264 ЦК України\~позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного чи кількох боржників. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача заявив про відмову в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Суд критично оцінює пояснення представника позивача про те, що оскільки після винесення рішення господарським судом 24 червня 2011 року [PERSON] сплачував грошові кошти на погашення заборгованості по кредитному договору, то строк позовної давності ним перервався і не приймає їх до уваги, оскільки вони спростовуються наступним. Як вбачається з пояснень представника відповідача [PERSON] та показів свідка [PERSON], відповідач [PERSON] жодних коштів після рішення господарського суду позивачу не сплачував, підписи у заявах на перекази готівки ставив [PERSON] Достовірність таких показів свідка також підтверджується ухвалою господарського суду від 22 листопада 2013 року про відстрочку виконання рішення суду, а також перепискою ПП «Ролікс-Транс» та позивачем щодо розстрочення виконання рішення суду і добровільної сплати боргу, що не заперечувалось позивачем у своїх листах. Таким чином, позивач сам перервав строк позовної давності, достроково звернувшись до суду із позовом до майнового поручителя і рішенням господарського суду змінено строки виконання зобов»язань за кредитним договором. З даним позовом позивач звернувся до суду 30 вересня 2016 року, тобто після спливу трьохрічного строку звернення до суду, який був перерваний у 2011 році в звязку із винесенням рішення господарського суду Тернопільської області від 24 червня 2011 року про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором відновлюваної кредитної лінії № 8 від 14 травня 2007 року в розмірі 29500 доларів США, а тому в задоволенні позову слід відмовити в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Також суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вказав Верховний Суд України в правовій позиції у справі за №6-1457цс16 від 09 листопада 2016 року, За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобовязання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що наявність квитанції № 24030882 від 29 серпня 2014 року про сплату [PERSON] останнього платежу на суму 50.00 доларів США свідчить про переривання 29 серпня 2014 року по даному договору позовної давності, оскільки в судовому засіданні не підтверджено належними та допуститми доказами, що вказаний платіж здійснив безпосередньо [PERSON] або уповноваженою на це особою, яка представляє його у відносинах з банком у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Враховуючи вищенаведене, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в зв»язку з пропуском строку позовної давності. Оскільки позов не підлягає задоволенню, на підставі ст.141 ЦПК України\~судові витрати, сплачені за подання позову, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed