Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» (далі-Позивач) звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON] (далі-Відповідач). В позовній заяві позивач вказав, що [PERSON] отримала кредит в розмірі 3500 грн на підставі договору б/н від 12.12.2013. Кредит надавався у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на веб-сайті ПАТ КБ «Приватбанк», складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав, надав Відповідачеві кредит у розмірі згідно з Договором, в свою чергу Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто не виконав договірні зобов'язання. Відповідач станом на 11.12.2016 має заборгованість на суму-39067,43 грн, яка складається з наступного: 3410,59 грн-заборгованість за кредитом, 30120,30 грн-заборгованість по процентам за користування кредитом, 3200,00 грн-заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн- штраф (фіксована частина), 1836,54-штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості. В судове засідання представник Позивача не з'явився, надав до суду клопотання про розгляду справи без його участі, позовні заяви підтримав в повному обсязі. Про час та місце розгляду справи Позивач повідомлений належним чином. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю та пояснила суду, що дійсно 12.12.2013 отримала у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» в смт Чернігівка кредит на суму 3500 грн., працівники банку довели до її відома умови кредитного договору. Позивач підписала усі необхідні документи для отримання кредиту, отримала платіжну картку, після чого зняла кредитні кошти з рахунку. Спочатку кредит погашала, мала постійний дохід, в листопаді 2014 року пішла у відпустку по догляду за дитиною, тому не мала фінансової можливості виконувати зобов'язання за кредитом. Під час судового засідання досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, а саме: розрахунок заборгованості за договором б/н від 12.12.2013, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] станом на 11.12.2016; копія анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій відображений підпис Відповідача; довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду; витяг з Умов і правил надання банківських послуг, що затверджені наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256. Вислухавши пояснення Відповідача, дослідивши докази, що містяться у справі суд приходить до наступного висновку. Відповідач дійсно отримала кредит в розмірі 3500 грн на підставі договору б/н від 12.12.2013. Кредит надавався у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того, Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на веб-сайті ПАТ КБ «Приватбанк», складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав, надав Відповідачеві кредит у розмірі згідно з Договором, в свою чергу Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто не виконав договірні зобов'язання. Відповідач станом на 11.12.2016 має заборгованість на суму-39067,43 грн, яка складається з наступного: 3410,59 грн-заборгованість за кредитом, 30120,30 грн-заборгованість по процентам за користування кредитом, 3200,00 грн-заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн- штраф (фіксована частина), 1836,54-штраф (процентна складова). Вищезазначені обставини підтверджуються як поясненнями самого Відповідача, так і дослідженими у справі письмовим доказами. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 2 ст.549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно частиною 3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Стаття 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами Договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань. Проте штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У даному випадку саме пеня (зазначено Позивачем у позовній заяві як заборгованість за пенею та комісією), як різновид неустойки, є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов'язання і за змістом кредитного договору пеня (комісія) визначається як перший із способів забезпечення зобов'язання позичальника перед банком в порівнянні із штрафом і підлягає стягненню. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6- 2003цс15. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення штрафу в сумі 500,00 грн. та в сумі 1836,54 грн., задоволенню не підлягають. В свою чергу згідно умов кредитного договору Відповідач взяла на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом та здійснювати погашення кредиту. Взяті на себе зобов'язання Відповідач не виконує в повній мірі. Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення суми кредиту та процентів за ним є право кредитора вимагати повернення всієї суми кредиту та процентів за кредитом. Доказів належного виконання зобов'язань Відповідачем суду не надано. Тому суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви Позивача в частині стягнення з Відповідача наступної заборгованості: 3410,59 грн-заборгованість за кредитом, 30120,30 грн-заборгованість по процентам за користування кредитом, 3200,00 грн-заборгованість за пенею та комісією, а всього на загальну суму-36 730,89 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з Відповідача на користь Позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 1504,31 грн На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial