Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви До суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 21383,50 грн., та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 25.06.2017 року між позивачем та відповідачем укладено Договір позики №213809 в електронній формі, за умовами якого позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалась повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надана строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4 Договору, дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4 Договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 500,00 грн., що підтверджується повідомленням від 29.05.2019 року ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «Веллфін». Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той же час відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останньої утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Відповідач прийняті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, що порушує законні права та інтереси позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості за договором позики на користь позивача. Аргументи учасників справи Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась, в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлялась належним чином та своєчасно, в тому числі і на сайті «Судової влади України». Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, а також докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення, мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини позики, які регулюються ЦК України. З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Веллфін» є юридичною особою, діє на підставі Статуту, та зареєстровано як фінансова установи відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с. 7 свідоцтво про реєстрацію фінансової установи). Підставами для доведення своїх позовних вимог позивач вказав норми\~Закону України «Про електронну комерцію», укладений з позивачем договір позики та «Правила надання грошових коштів у вигляді позики товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін», затверджені наказом директора вказаного товариства №2-1 від 27 жовтня 2015 року (далі Правила). Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] на сайті позивача заповнено заявку на отримання позики від ТОВ «ВЕЛЛФІН» (а.с.15-18). 25 червня 2017 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики №213809 в електронній формі, на підставі якого [PERSON] отримала позику в розмірі 500,00 грн. строком на 30 днів (а.с. 23 зворот). Вказаний договір підписаний з використанням електронного підпису (а.с.23). Згідно з умовами підписаного Договору, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» надає позичальникові [PERSON] в позику грошові кошти у сумі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені в п.1.5 цього Договору (п.1.1. Договору). Позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (п.1.2. Договору). Пунктом 1.3. Договору встановлено строк позики за вказаним Договором тридцять днів (до 22.07.2017 року), позика має бути повернута згідно з Графіком розрахунків. Згідно з п.1.4. Договору, цей Договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, та діє до повного виконання останнім своїх зобов`язань за Договором. Пунктом 1.5. Договору позики встановлено, що строк та проценти за користування позикою за цим Договором обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою за наступними умовами: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 (тридцять гривень 00 копійок) за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього Договору; 2 процента, додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.3 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Позичальник зобов`язаний своєчасно повернути позику, проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим Договором (п.2.2.2.2. Договору). У випадку прострочення сплати заборгованості за цим Договором позичальник зобов`язаний у повному обсязі сплатити проценти за користування позикою, виходячи з фактичного строку користування позикою (п.2.2.2.4. Договору). Строк та проценти за користування позикою та нарахування процентів за цим Договором обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п.3.2. Договору). Відповідно до п.3.3. Договору позики, заборгованість за договором позики, що включає в себе суму позики, нараховані основні проценти, додаткові проценти у разі несвоєчасного повернення заборгованості позичальником, підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок позикодавця у строк, встановлений договором позики та розподіляється у черговості, встановленій у п.3.4. Договору. Порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору (п.м.4.2. Договору). Вказаний договір підписаний електронним підписом WNDM45, який є аналогом власноручного підпису. Графіку розрахунків до Договору позики не долучено. З довідки заборгованості встановлено, що позивач нарахував відповідачеві станом на 14.07.2020 року заборгованість в сумі 21383,50 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за основною сумою позики; 10557,00 грн. заборгованість за відсотками; 10326,50 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с.24). Також, судом встановлено, що між позивачем ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» 18.05.2016 року укладено договір про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 (а.с.25-27), предметом якого є організація та здійснення переказу грошових коштів Фінансовою компанією на користь Кредитної установи по трансакціях, що ініціюються клієнтами-держателями електронних платіжних засобів з використанням електронних способів обробки платежів на підставі укладених з кредитною установою угод; організація та здійснення переказів грошових коштів від кредитної установи на банківські картки клієнтів (для видачі кредитів або позик). Разом з тим, Договір позики №213809 від 25.06.2017 року не містить умов про перерахування суми позики на картковий рахунок відповідача [PERSON] ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ». Крім того, судом встановлено, що Правила надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» від 27.10.2015 року не містять умов та порядку перерахування грошових коштів, наданих товариством у позику через будь-яку іншу фінансову компанію, в тому числі, на підставі укладених договорів про надання технічних можливостей товариству для проведення операцій, по яких банк-еквайер здійснює зарахування коштів, зокрема, через фінансову установу ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (а.с.8-14). При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що позивачем до позову не додано жодного доказу на підтвердження перерахування ним чи ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає позивачеві технічну можливість для проведення операцій, на банківський рахунок, вказаний відповідачем, грошових коштів в сумі 5000 грн., тобто суми позики за Договором позики від 25.06.2017 року. Так, позивачем до позову не додано жодного фінансового документу, який би підтверджував факт перерахування на банківський рахунок відповідача суми позики, у відповідності до вимог п.1.4. Договору, яким встановлено умову, що цей Договір є укладеним лише з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником. З правового висновку Верхового Суду, викладеного у постанові від 28.08.2020 року у справі №922/2081/19 вбачається, що відповідно до абзацу 11 статті\~1\~і частин 1, 2 статті\~9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі. Таким чином, у податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг та доходи від реалізації товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення. До первинних документів бухгалтерського обліку … належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції… Фактом підтвердження господарської операції є первинні документи. Проте, позивачем не було надано до суду первинного документу, що підтверджував господарську операцію перерахування суми позики на банківський рахунок позивача, а сам факт підписання сторонами електронного договору позики не свідчить про його укладення та про факт виконання позивачем своїх зобов`язань за вказаним договором про перерахування суми позики [PERSON] і про не виконання відповідачем умов договору про повернення позики. Таким чином, позивач не виконав вимоги п.п.1.1., 1.4. Договору позики, тобто, в порушення вказаних умов та вимог п.2.1.2.4. Договору, не виконав свої зобов`язання за цим Договором позики. Повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» взагалі не додано позивачем до позову, хоча і зазначено в п.8 додатку до позову, що буде направлено до суду пізніше. Між тим позивач повідомлений про прийняття судом до свого провадження позовної заяви та призначення судового розгляду, в підтвердження чого в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 43). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.\~Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відтак, Договір позики від 25.06.2017 року між позивачем та відповідачем, відповідно до вимог його п.1.4. та ч.ч.1, 2 ст.640, ст.1046 ЦК України не є укладеним, оскільки грошові кошти сума позики за цим Договором не передана позивачем відповідачеві. Оскільки на підтвердження факту укладення договору позики, тобто факту передання позикодавцем визначеної суми позики позичальникові, позивачем не надано суду належних, достовірних, достатніх, допустимих доказів документів, які посвідчують перерахування ТОВ «ВЕЛЛФІН» [PERSON] визначеної Договором позики від 25.06.2017 року суми позики в розмірі 500,00 грн., то у відповідача не виникло зобов`язання за цим Договором щодо повернення суми, зазначеної в Договорі. Так, в силу вимог ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування і як наслідок рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Крім того, обґрунтування наявності обставин для задоволення позову повинні здійснюватися позивачем за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідатиме встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» про стягнення з відповідача суми позики, заборгованості за відсотками та простроченими відсотками в загальній сумі 21383,50 грн., відповідно до довідки про заборгованість (а.с.24), є безпідставними, а отже, відсутні підстави для задоволення позову, оскільки відповідачем не порушені права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду з цим позовом. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо укладення правочинів, а саме договору позики та його виконання сторонами, які регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про електронну комерцію», ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. У\~статті 3\~ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, в тому числі, свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Частиною 1 ст.205 ЦК України встановлено, що\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телефонограмах, якими обмінялися сторони… Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 3 ст.207 ЦК України встановлено, що\~використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.3 ст.509). У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). За змістом ч.1 ст.\~626\~ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.\~У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно із ч.ч.1, 2 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 ЦК\~України,\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої саме до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої\~статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~встановлено, що\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Особливості регулювання відносин за договором позики встановлені статтями 1049 та 1050 ЦК України. Так, частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частинами 1, 2 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції статті Закону, яка діяла на час укладення спірного договору кредиту, передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками…\~Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про:\~1) особу та місцезнаходження кредитодавця;\~2) кредитні умови, зокрема:\~а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;\~б) форми його забезпечення;\~в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача;\~г) тип відсоткової ставки;\~ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;\~д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;\~е) строк, на який кредит може бути одержаний;\~є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;\~ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;\~з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;\~и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;\~і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Пунктом 22 статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ст.5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа… Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.\~Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Частиною 6 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:\~надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12\~цього Закону;\~заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12\~цього Закону;\~вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із п.9 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію», інформаційні електронні послуги платні або безоплатні послуги щодо оброблення та зберігання інформації, що надаються дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем за індивідуальним запитом їх одержувача. Пунктом 12 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі,\~електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Висновки суду Аналіз перевірених і оцінених в судом доказів переконує суд, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» за Договором позики №213809 від 25.06.2017 року є не обґрунтованими, тому позов не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що Договір позики між позивачем та відповідачем, відповідно до вимог його п.1.4. та ч.ч.1, 2 ст.640, ст.1046 ЦК України є неукладеним, так як грошові кошти сума позики за цим Договором не передана позивачем відповідачеві. Враховуючи, що на підтвердження факту укладення договору позики, тобто факту передання позикодавцем визначеної суми позики позичальникові, позивачем не надано суду належних, достовірних, достатніх, допустимих доказів документів, які посвідчують перерахування [PERSON] ТОВ «ВЕЛЛФІН» чи ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», який надає останньому технічну можливість для проведення операцій, визначеної Договором позики від 25.06.2017 року суми позики в розмірі 500 грн., то у відповідача не виникло зобов`язання за цим Договором щодо повернення суми, зазначеної в Договорі. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2102,00 грн. (а.с.1). Враховуючи, що позов ТОВ «ВЕЛЛФІН» не підлягає задоволенню, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача судові витрати по сплаті судового збору\~в сумі\~2102,00\~грн.

Outcome: dismissed