Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог Позивачі звернулися до суду з позовними вимогами про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтували тими обставинами, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із 58/100 часток житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, які розташовані по [ADDRESS] та якими він володів разом зі своєю сестрою відповідачем [PERSON] на праві спільної часткової власності. Також до складу спадкового майна входять земельні ділянки: призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, площею 0,0834 га (кадастровий номер 3222910102:01:062:0001 ), та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0368 га (кадастровий номер 3222910102:01:062:0002 ), що розташовані по [ADDRESS] . Вказані земельні ділянки належали померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності з відповідачем [PERSON] Будучи єдиними спадкоємцями за законом, вони спадщину в установлений законом строк прийняли та оформили спадкові права на належну померлому частину будинку. Однак, мають труднощі в оформленні спадкових прав на вказані земельні ділянки, у зв`язку з тим, що вони перебувають у спільній сумісній власності, а нотаріус самостійно не вправі визначити належність частки померлому в праві спільної сумісної власності. Просили прийняти рішення про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки та визнати право власності за ними в порядку спадкування за законом на визначені частки земельних ділянок. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 09 липня 2019 року відкрито провадження у справі. Аргументи учасників справи Відповідач відзиву на позов не подала. У судове засідання позивачі та представник позивачів не з'явилися, в поданій до суду заяві представник позивачів вказала, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просила розгляд справи проводити за їх відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач в судове засідання не з'явилася, в поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності, вказала, що позовні вимоги визнає повністю. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Мотивувальна частина Фактичні обставини справи Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивачі [PERSON] та [PERSON] являються дітьми [PERSON] , який помер [INFO] . Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 вересня 1992 року та серії [NUMBER] від 04 вересня 1976 року, виданими Миронівським РВ ЗАГС Київської області, свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05 травня 2018 року, виданим Миронівським РВ РАЦС ГТУЮ у Київській області. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори відкрито спадкову справу за № 89/2018 (номер у спадковому реєстрі 62387831), що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 51841051 від 08 травня 2018 року. Матеріалами спадкової справи підтверджується, що позивач [PERSON] спадщину в установлений законом строк прийняв, подавши 08 травня 2018 року до Миронівської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за № 304. Також заяву про прийняття спадщини за № 305 було подано 08 травня 2018 року позивачем [PERSON] До складу спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] , входить 58/100 часток житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , право власності на який було набуто спадкоємцем [PERSON] на підставі договору дарування. Зазначені обставини підтверджуються даними матеріалів спадкової справи, а саме: договору дарування, посвідченого 12 травня 2009 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Шепітко В.В. (реєстровий номер 1773), Витягу КП КОР «Білоцерківське МБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11 червня 2009 року, технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок під номером [ADDRESS] , виготовленого КП КОР «Білоцерківське МБТІ» 13 грудня 2008 року. Державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори 01 лютого 2019 року позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстровий № 1-106) на 29/100 часток житлового будинку під номером [ADDRESS] , та позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстровий № 1-108) на 29/100 часток вказаного житлового будинку. Право власності на вказані частки було зареєстровано позивачами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується даними Витягів за № 154752053 та № 154753547 від 01 лютого 2019 року. Встановлено, що померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності з відповідачем [PERSON] належали дві земельні ділянки: земельна ділянка, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, площею 0,0834 га (кадастровий номер 3222910102:01:062:0001 ), та земельна ділянка, призначена для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0368 га (кадастровий номер 3222910102:01:062:0002) , які розташовані по [ADDRESS] . Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвами про право власності на нерухоме майно, виданими Реєстраційною службою Миронівського РУЮ Київської області індексний № 17547950 та № 17547446 від 08 лютого 2014 року та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний № 14547503 та № 17547972 від 08 лютого 2014 року. Позивачі мають труднощі в оформленні спадкових прав на частки успадкованих земельних ділянок, оскільки вказані земельні ділянки перебували у спільній сумісній власності, а нотаріус не вправі самостійно визначати належність частки померлому. З цих мотивів державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори Вашекою С.В. повідомленням № 33/02-14 від 22 січня 2019 року відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право власності на вказані частки земельних ділянок. Мотиви суду та застосовані норми права Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В статті 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування передбачено частиною 1статті 131 ЗК України. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до частини 1 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У відповідності до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Згідно статті 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до частини 1 статті 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Пунктом «б» частини 2 статі 89 ЗК України визначено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Згідно частин 4, 5 статті 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно зі статтею 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до частини 1 статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року визначено, що визначаючи частку земельної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Таким чином, суд дійшов висновку, що частка спадкодавця [PERSON] у праві власності на земельну ділянку, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, площею 0,0834 га, кадастровий номер 3222910102:01:062:0001 , відповідає розміру частки житлового будинку по [ADDRESS] , належної йому на момент придбання будинку, і становить 58/100. Позивачі [PERSON] та [PERSON] , в свою чергу, мають право на успадкування часток земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, після смерті батька [PERSON] . При цьому, частка кожного з позивачів у праві власності на вказану земельну ділянку відповідає розміру частки успадкованого житлового будинку і становить 29/100. Виходячи з презумпції рівності часток у спільній сумісній власності на земельні ділянки, встановленої статтею 89 ЗК України, частка спадкодавця [PERSON] у праві власності на земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0368 га, кадастровий номер 3222910102:01:062:0002 , становить 50/100. Таким чином, позивачі після смерті батька [PERSON] мають право на успадкування 50/100 частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0368 га, кадастровий номер 3222910102:01:062:0002 . Оскільки спадкування відбувається за законом, необхідно виходити з правила рівності часток. Тобто частка кожного з позивачів у праві власності на успадковану земельну ділянку, призначену для ведення селянського господарства, становить 25/100. Порядок прийняття спадщини та видачі свідоцтв про право на спадщину регулюється Цивільним кодексом України, Законом «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5. Зокрема, статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно з пунктами 4.12, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. За таких обставин суд вважає, що невизначеність часток у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки померлого [PERSON] є перешкодою для позивачів в оформленні ними спадкових прав. Визначення часток померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки та визнання права власності за позивачами на вказані частки буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивачів, як спадкоємців. Висновки за результатами розгляду Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте позивачами вимоги про стягнення судового збору з відповідача не ставилися, в зв`язку з чим судові витрати залишаються за позивачами. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 355, 368, 377, 1216, 1218, 1225, 1226, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 86, 89, 120, 131 ЗК України,

Outcome: approved