Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулось до суду з позовною заявою, відповідно до якої банк 27 лютого 2013 року уклав з [PERSON] договір № 007000000021376 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку платіжної картки миттєвого випуску. У відповідності з додатковою угодою № 1 до договору позивач надав [PERSON] кредит на споживчі цілі шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом в сумі 8000 грн. на строк з 27 лютого 2013 року по 26 лютого 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32% річних. За прострочення позичальником зобовязань щодо повернення кредиту та сплати інших платежів він повинен платити банку пеню в розмірі подвійної процентної ставки за кожен день прострочення. Посилаючись на те, що позичальник не виконує договір, ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 22856 грн. 53 коп. заборгованості за кредитним договором, яка склалась станом на 9 квітня 2015 року: 7994 грн. 63 коп. заборгованості за тілом кредиту, 3627 грн. 12 коп. заборгованості за відсотками, 5359 грн. 30 коп. пені за прострочення кредиту, 1049 грн. 75 коп. пені за прострочення відсотків, 3683 грн. індексації інфляції за простроченим кредитом, 842 грн. 30 коп. індексації інфляції за простроченими відсотками, 3% річних за неправомірне користування кредитними коштами на суму 251 грн. 22 коп., 3% річних за несплачені відсотки на суму 49 грн. 21 коп. Представник банку в судовому засіданні позов підтримав і пояснив, що з часу введення в банку тимчасової адміністрації 3 березня 2014 року банківські картки ПАТ «Брокбізнесбанк» не діяли і електронні платежі на рахунки банку не здійснювались. Банк не повідомляв боржника, яким чином йому належало повертати кредит після введення в банку зовнішньої адміністрації. Відповідач в судове засідання не зявився. Суд вважає, що в позові належить відмовити з таких підстав. Судом було оглянуто договір № 007000000021376 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE, згідно з п.п. 1.1, 5.1 якого банк на підставі заяви власника рахунку на відкриття та обслуговування СКР з видачею міжнародної платіжної картки видає власнику рахунку не персоніфіковану платіжну картку миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE із строком дії 2 років та ПІН-код до неї, відкриває спеціальний картковий рахунок № 26250700017530 в гривні та здійснює його обслуговування; картка видається особисто власнику рахунку під розписку. У відповідності з розділом 11 цього договору невідємними частинами договору є в т.ч. заява на відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видючою міжнародної платіжної картки (додаток 1), правила користування міжнародною платіжною карткою (додаток 2), тарифи на відкриття та обслуговування СКР з видачею міжнародних платіжних карток (додаток 3). Ні розміру кредиту, ні умов його повернення в договорі не зазначено. Зазначені в договорі додатки до позову приєднано не було. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що в день укладання договору № 007000000021376 з відповідачем було підписано додаткову угоду № 1 до договору, якою визначено всі умови відкриття кредитної лінії. Однак позивач не надав суду оригіналу чи належним чином посвідченої копії цієї додаткової угоди. Наведена фотокопія не містить відтиску печатки юридичної особи, а також прізвища особи, яка її посвідчила, та документу, який уповноважує цю особу посвідчувати копії документів банку. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може припускати, що неналежно посвідчена копія відповідає оригіналу, тому не бере до уваги цей доказ. Позивачем не надано навіть доказу того, що відповідач одержав платіжну картку - визначена договором розписка суду не надана. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України суд вважає недоведеним, що 27 лютого 2013 року сторони уклали кредитний договір № 007000000021376. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України сторони зобовязані надавати докази на підтвердження своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. За клопотанням представника позивача суд 12 січня 2016 року відклав розгляд справи, надавши позивачу можливість надати для огляду в судовому засіданні оригінали документів, фотокопії яких було приєднано до позовної заяви. Однак в наступне судове засідання представник позивача не зявився, просив розглядати справу у його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України наданий позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] не є доказом; це різновид письмових пояснень. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, що фотокопії документів відповідають оригіналу. У звязку з цим суд вважає недоведеними обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed