Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за договором № б/н від 06.06.2013 року у розмірі 28193,80 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 06.06.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 15668,94 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За умовами кредитного договору відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов кредитного договору позичальник [PERSON], зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, за процентами, комісією, винагородою та інших витрат, в порядку та на умовах передбачених кредитним договором, а саме щомісяця в період сплати надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж). Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] вищевказані грошові кошти. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Взяті на себе зобов'язання по договору № б/н від 06.06.2013 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредит у розмірі 15668,94 грн. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором № б/н від 06.06.2013 року належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 15.05.2018 року має заборгованість у розмірі 28193, 80 грн. Від представника відповідача [PERSON]-[PERSON] надійшла зава про застосування строків позовної давності, відповідно до якої останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Від представника позивача надійшли заперечення щодо застосування строку позовної давності. Представником позивача зазначено, що відповідно до п.1.1.7.31 умов договору строку позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) було збільшено до 50 років. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.06.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 15668,94 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За умовами кредитного договору відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов кредитного договору позичальник [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, за процентами, комісією, винагородою та інших витрат, в порядку та на умовах передбачених кредитним договором, а саме щомісяця в період сплати надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж). Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] вищевказані грошові кошти. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Взяті на себе зобов'язання за договором № б/н від 06.06.2013 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредит у розмірі 15668,94 грн. Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у т.ч. сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань. Від відповідача до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Згідно ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч.ч. 1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по договору був здійснений боржником 20 березня 2015 року, тобто право вимоги у банка виникло ще в березні 2015 року, проте останній звернувся до суду тільки у червні 2018 року, чим пропустив трирічний строк позовної давності для звернення з вимогою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилання представника позивача на п.1.1.7.31 умов договору, в якому зазначено про збільшення строку позовної давності за кредитним договором до 50 років, суд до уваги не бере, оскільки, вказані умови не були окремо підписані відповідачем, тому позовну давність в 50 років да цих правовідносин застосовувати не можна. Вищезазначене підтверджується правовою позицією Верховного суду України по справі №6-16цс15, відповідно до якої не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Враховуючи, вище зазначене, суд вважає застосувати до цих правовідносин загальні строки позовної давності тривалістю у три роки. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду. Відповідачем було заявлено про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України в суді до ухвалення судового рішення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у зв'язку з пропуском ним строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed