Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-28 00:00:00

Орган опіки та піклування м.Івано-Франківська, який діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] звернувся у суд з наведеним позовом до [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів наведених в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач просила відмовити у задоволенні позову, суду пояснила, що стала на шлях виправлення, спочатку мало відвідувала дітей, але з березня 2018 року частіше з ними бачиться, свого власного житла немає, однак проживає разом з співмешканцем в квартирі його матері, які не заперечують щодо її дітей проживання з нею, пояснила, що вже не вживає спиртних напоїв та хоче проживати разом з дітьми і піклуватись ними. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідків, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно матеріалів справи встановлено, що на обліку в службі у справах дітей перебувають [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], як діти, які опинилися в складних життєвих обставинах. [PERSON] є одинокою матір'ю стосовно обох дітей, що підтверджується інформацією Івано-Франківського міського відділу ДРАЦС ГГУЮ від 06.03.2018 року №167/13.14.06-20. Відповідно до паспортних даних, які наявні в матеріалах справи, мати зареєстрована в [ADDRESS]. Однак, з усної інформації сільського голови така громадянка була знята з реєстрації ще у 2005 році. На даний час діти перебувають у закладах соціального захисту. Згідно з інформацією КЗ «МДКЛ» від 16.06.2017 року № 01-09/281 відомо, що 13.06.2017 року о 13.20 год. інспектором відділу ювенальної превенції УПД ГУНП в Івано-Франківській області доставлено [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] у зв'язку з тим, що діти перебували без нагляду дорослих. В [PERSON] стан здоров'я був середньої важкості: висока температура тіла (38,8°С), а у [PERSON] - задовільний. Діти перебували на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні дитячої лікарні. 21.06.2017 року комісією у складі працівників служби у справах дітей, інспектора ВЮП УПД ГУНП в Івано-Франківській області, лікаря-педіатра КЗ «МДКЛ», методиста ЦППСР Департаменту освіти та науки відвідано родину [PERSON] за адресою проживання. Двері помешкання були зачиненні, матері залишено запрошення в службу у справах дітей. У письмових поясненнях від 22.06.2017 року [PERSON] пояснила, що «13 червня діти буди доставлені в КЗ «МДКЛ» у зв'язку з тим, що вона була в стані алкогольного сп'яніння». Мати вказала, що такого більше не трапиться. Працівниками служби у справах дітей [PERSON] попереджено про встановлену чинним законодавством України відповідальність за неналежне утримання, виховання та навчання дітей. Відповідно до інформації Івано-Франківського обласного центру соціально- психологічної реабілітації дітей від 30.06.2017 року № 980/338 відомо, що 29.06.2017 року старшим інспектором ВЮП УПД ГУНП в Івано-Франківській області до центру була доставлена [PERSON], [INFO], у зв'язку з бродягуванням. Відповідно до інформації ДНЗ №23 «Дударик» від 30.06.2017 року [PERSON], мама вихованки І молодшої групи №3 [PERSON], 29 червня 2017 р. о 18.30 год. прийшла за дитиною в стані алкогольного сп'яніння. Вихователь спільно з медичною сестрою не віддали дитину матері. Остання почала проявляти агресію. Оскільки ніхто з родичів не зміг забрати дівчинку з дошкільного закладу працівники садка викликали поліцію. Відповідно до характеристики ДНЗ від 30.06.2017р. [PERSON] відвідує дошкільний заклад №23 з 21.09.2016 року. [PERSON] інколи приводила дівчинку у неохайному вигляді, про що неодноразово проводилися індивідуальні бесіди з нею. Протягом навчального року [PERSON] була присутня двічі на групових батьківських зборах, святкові ранки не відвідувала. Відповідно до акта обстеження від 16.02.2017 року, складеного адміністрацією ДНЗ 30.06.2017 року, у помешканні за адресою: [ADDRESS], умови проживання задовільні, вихованням дитини мати займається на неналежному рівні, не проявляє інтересу до виховання дитини в групі. Відповідно до інформації ВЮП УПД ГУНП в Івано-Франківській області від 04.07.2017 року № 5/3/108/37-17 до управління надійшла інформація щодо неналежного догляду за малолітніми дітьми громадянкою [PERSON]. Працівниками було проведено бесіду з мешканцями будинку на [ADDRESS], які повідомили, що гр.[PERSON] дійсно належним чином нездійснює догляд за дітьми та веде «антигромадський» спосіб життя. Також мешканці повідомили, що 12.06.2017 року з 21.00 по 22.30 год. громадянка [PERSON] залишила без нагляду свою малолітню дочку [PERSON] за місцем проживання. Дівчинка була перелякана, плакала, сусіди намагалися її заспокоїти з сусіднього балкону. З матір'ю було проведено бесіду профілактичного характеру, в ході якої роз'яснено про її обов'язок щодо Карітас Івано-Франківськ УГКЦ», старшого інспектора ВЮП УПД ГУНП в Івано-Франківській області, методиста ЦППСР Департаменту освіти та науки, лікаря-педіатра КЗ «МДКЛ», фахівця соціальної роботи МЦСССДМ відвідано родину [PERSON] за новою адресою проживання: [ADDRESS]. Відповідно до акта обстеження від 11.10.2017 року в помешканні створені належні житлово-побутові умови проживання, зі слів матері, вона проживає у даній квартирі тимчасово. Разом з нею у помешканні проживають дочка [PERSON] та друг [PERSON], який є власником даного житла. [PERSON] повідомила, що працює кухарем у закладі громадського харчування. Матері рекомендовано звернутися до служби у справах дітей з заявою про повернення малолітньої [PERSON] з закладу соціального захисту їй на виховання. Згідно з інформацією ЗШ №2 від 27.10.2017 року № 299 відомо, що «[PERSON] є ученицею 7-А класу. Дівчинка має часті пропуски занять, однак, більшість підтверджені медичними довідками. Мати на вимогу адміністрації ЗШ №2 з'являлася у навчальному закладі, підтримувала зв'язок з класним керівником у телефонному режимі, однак, контроль з її боку за відвідуванням дочкою уроків слабкий. Батьківські збори [PERSON] не відвідує. Може залишати дочку вдома одну. Сім'я часто змінює місце проживання. У вересні 2017р. сім'я проживала на вул.Вінницькій. Мати на даний час офіційно не працевлаштована, але прагне знайти постійну роботу». З пояснень класного керівника відомо, що мати для надання пояснень до навчального закладу з'явитися не змогла. 19.12.2017 року [PERSON] звернулася з заявою на ім'я начальника служби у справах дітей щодо повернення малолітньої дочки [PERSON] з закладу соціального захисту їй на виховання за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 49 (приміщення навпроти кімнати №2). Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов проживання від 20.12.2017 року, складеного комісією у складі працівників служби у справах дітей, лікаря-педіатра КЗ «МДКЛ», інспектора ВЮП УПД ГУНП Івано- Франківській області, методиста ЦППСР Департаменту освіти та науки, керівника по роботі з проектами БО «БФ Карітас Івано-Франківськ УГКЦ» у помешканні не створені належні умови для проживання дітей. Мати з дочкою проживає у кімнаті гуртожитку, в якій наявні розкладний диван, два столи та шафа для верхнього одягу. Зі слів [PERSON] вона з дочкою [PERSON] спить на розкладному дивані. Матері рекомендовано придбати розкладне крісло або диван для [PERSON], а також облаштувати кімнату для проживання дітей. У подальшому взяті на себе зобов'язання мати не виконала. Відповідно до інформації МЦСССДМ від 23.01.2018 року № 27/49-20 відомо, що з сім'єю [PERSON] з 11.07.2017 року ведеться робота за карткою обліку роботи з сім'єю. Фахівець із соціальної роботи неодноразово відвідував родину за адресою проживання (вул.Дністровська, 49), однак, дверей ніхто не відчинив, на телефонні дзвінки мати та донька немає. У зв'язку з тим, що [PERSON] впродовж тривалого часу на телефонні дзвінки працівників служби у справах дітей та фахівця соціальної роботи МЦСССДМ не відповідала, а за місцем її фактичного проживання ніхто не відчиняв двері, 23.02.2018 року службою у справах дітей було направлено подання на ім'я начальника ВЮП УПД ГУНП в Івано-Франківській області щодо вжиття відповідних заходів впливу до [PERSON], [INFO]. Відповідно до інформації МЦСССДМ від 01.03.2018 року № 59/49-20 про сім'ю [PERSON] відомо наступне. У ході роботи з [PERSON] проведено бесіди щодо формування в неї відповідального ставлення до виховання та розвитку дітей, створення належних умов проживання. Неодноразово надано перелік вакансій для працевлаштування, однак, матір стверджувала, що може самостійно працевлаштуватися. Через зловживання алкоголем матері неодноразово запропоновано звернутися до Івано-Франківського ОНД, однак, вона не погодилася. З інформації адміністрації гуртожитку ВАРТ «Добробут» відомо, що 06.03.2018 року матір з дитиною виселяють, тому що вона тривалий час не сплачує орендну плату, часто перебуває в стані алкогольного сп'яніння, у вечірній час приводить сторонніх осіб (чоловіків). Зі слів адміністратора дочка [PERSON] систематично не ночує вдома. Зі слів класного керівника [PERSON] після карантину до навчання не приступила, на телефонні дзвінки ні дівчинка, ні матір не відповідають. МЦСССДМ вважає, що матір не виконує батьківських обов'язків. 02.03.2018 року працівником служби у справах дітей спільно з старшим інспектором ВЮП УПД ГУНП в Івано-Франківській області повторно обстежено умови проживання [PERSON] за адресою фактичного проживання на [ADDRESS]. У ході обстеження (09.00 год.) встановлено, що у помешканні були присутні [PERSON] та її знайомий; зі слів матері дочка [PERSON] до навчального закладу не пішла, бо хворіла і перебувала у подруги. У своїх поясненнях, поданих в службу у справах дітей цього ж дня, - [PERSON] вказала, що не виконала взятих на себе зобов'язань, однак, «буде старатися», хоче знайти гідну роботу, облаштувати квартиру для належного проживання з дітьми та пролікуватися від алкоголізму. Також [PERSON] надала службі у справах дітей заяву щодо сприяння у влаштуванні малолітньої дочки [PERSON], 2013 року народження, у Івано- Франківський міський соціально-реабілітаційний центр матері та дитини «Містечко милосердя Св.Миколая» у зв'язку з закінченням терміну перебування дитини у Івано-Франківському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей та вказаними вище причинами. 05.03.2018 року працівниками служби у справах дітей Івано-Франківської міської ради [PERSON] було відвідано за адресою проживання, однак, двері ніхто не відчинив. Цього ж дня у телефонній розмові [PERSON] повідомила працівникам служби, що перебуває в КЗ «МДКЛ», мати на її телефонні дзвінки не відповідає, однак, мала би провідати її в лікарні. Працівник служби повідомила [PERSON], що матері необхідно з'явитися в службу у справах дітей для вирішення подальшої долі [PERSON]. Впродовж дня [PERSON] до служби у справах дітей не зверталася та на телефонні дзвінки не відповідала. Відповідно до інформації Івано-Франківського обласного центру соціально- психологічної реабілітації дітей від 07.03.2018 року № 980/745/136 малолітню [PERSON], [INFO], було доставлено до центру старшим інспектором ВЮП УПД ГУНП в Івано-Франківській області у зв'язку з бродягуванням. Відповідно до інформації від 13.03.2018 року № 297/108/37-2018 ВЮП УПД ГУНП в Івано-Франківській області з гр. [PERSON] проведено бесіду профілактичного характеру, в ході якої її ознайомлено про обов'язки щодо виховання дітей та складено протокол про адміністративну відповідальність за ч.2 ст.184 КУпАП. Відповідно до інформації Івано-Франківського обласного центру соціально- психологічної реабілітації дітей від 14.03.2018 року № 980/745/155 відомо, що мати відвідувала [PERSON] у закладі 5 разів: 05.07.2017 року, 25.07.2017 року, 13.08.2017 року, 24.09.2017 року, 19.12.2017р. Крім того, [PERSON] у закладі 06.08.2017 року провідував її хресний батько - [PERSON] разом з рідною сестричкою [PERSON], з котрою дитина часто спілкувалася у телефонному режимі. Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. За приписами ст.7 Сімейного кодексу України яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Як передбачено ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини та відібрання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який надає письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також на підставі інших документі, які стосуються справи. Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 03.05.2018 року № 490 в зв'язку з вищевикладеними обставинами [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] (а.с.59-64). Суд відповідно до ч.6 ст.19 СК України не враховує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки висновок не є мотивованим з посиланням на докази, на підставі яких служба у справах дітей прийшла до такого висновку, виключних обставин, які є підставою для надання висновку про позбавлення батьківських прав не встановлено, та не відповідає інтересам дитини. Судом встановлено в сукупності всіх доказів, що дійсно на час звернення позивача з позовом до суду відповідач неналежно виконувала материнські обов'язки. Однак, починаючи з початку 2018 року її поведінка щодо діток змінилася, що підтвердили і працівники соціальних служб. За даними психолога у дітей з матір'ю тісний контакт, мати уже забезпечена житлом в якому можуть проживати і діти, власник не заперечує щодо цього. Так, свідки [PERSON] та [PERSON] в своїх показаннях вказали, що відповідачка стала на шлях виправлення впродовж 2018 року, частіше приходить до дітей і діти тягнуться до неї, доцільності позбавлення батьківських прав не вбачають. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 27 Конвенції батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Однак, як зазначається в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав щодо дітей, які не досягла вісімнадцяти років з підстав, передбачених статтею 164 СК України, суд встановив, що ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків на час ухвалення рішення суду не має місце. Згідно з вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, судом встановлено, що обставини неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків спростовуються відсутністю її вини у нехтуванні обов'язками по вихованню дітей. Відповідач бажає брати участь у вихованні дітей, хоче проживати разом з ними та заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування крайнього заходу впливу на відповідача - позбавлення її батьківських прав, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, п. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: dismissed