Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 9713,31 грн. за кредитним договором №003-22000-030311 від 03.03.2011 року (далі Договір), укладеним між позивачем і [PERSON] На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до вказаного кредитного договору [PERSON] отримала кредит на загальну суму 30000 грн. та встановлено ліміт кредитної лінії в сумі 8194,53 грн. У відповідності до договору, відповідач зобовязався щомісячно, у строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами. Проте, грошові зобов'язання відповідно до умов кредитного договору [PERSON] належним чином не виконуються, що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 9713,31 грн. Представник позивача, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився, однак надав суду заву про підтримання позовних вимог, розгляд справи за його відсутності та в заяві зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Окрім того, на ухвали суду про витребування доказів надав письмову інформацію про те, що 22.01.2008 р. між сторонами спору було укладено кредитний договір № 003-22010-220108, який 03.03.2011 р. було рефінансовано, кредит закрито і остаточна сума боргу на той період перейшла на суму видану позичальниці по кредитному договору №003-22000-030311 від 03.03.2011 року, який було підписано та погоджено позичальницею. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, пославшись на те, що відповідачка не отримувала коштів, не одержувала та не використовувала банківських карт за вказаним кредитним договором,а тому відповідачка не отримувала вказаний кредит і повертати його не зобовязана. Також відповіда ч та її представник в судовому засіданні заявили про застосування до позовних вимог наслідки спливу строку позовної давності. Разом з тим, відповідачка в судовому засіданні, відповідаючи на запитання, не заперечувала проти тих обставин, що вона 22.01.2008 р. уклала кредитний договір № 003-22010-220108. А в 2011 році її було запрошено у відділення ПАТ «Дельта Банк» у м. Хмельницькому, де вона уклала договір №003-22000-030311 від 03.03.2011 року, за умовами якого було погашено заборгованість за попереднім договором. При цьому відповідачка надала суду копію договору від 22.01.2008 р. № 003-22010-220108. Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 22.01.2008 р. між сторонами спору було укладено кредитний договір № 003-22010-220108 за яким у відповідачки перед банком утворилась заборгованість. З метою рефінансування заборгованості 03.03.2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №003-22000-030311. Відповідно до вказаного кредитного договору [PERSON] отримала кредит на загальну суму 30000 грн. та встановлено ліміт кредитної лінії в сумі 8194,53 грн. У звязку з укладенням кредитного договору у 2011 році попередній кредит було закрито і сума боргу станом на 03.03.2011 р. перейшла на виданий позичальниці кредит 003-22000-030311. Вказані обставини відповідають умова п. 3.4 Договору, який передбачено, зокрема, право банку на договірне списання коштів заборгованості за цим або іншими Договорами. Враховуючи викладе, суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача щодо неотримання нею кредитних коштів за Кредитним договором та відсутність обовязку повертати заборгованість за кредитом. Також суд встановив, що умовами п. 3.3 Договору передбачено, що держатель зобовязаний здійснювати оплату вартості послуг, які надаються банком при здійсненні розрахунково-касового обслуговування Рахунку, в розмірі, строки та порядку, визначені Правилами та Тарифами. Відповідно до п. 3.6 Договору передбачено, що держатель картки зобовязаний щомісяця в строки, визначеними правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обовязкового мінімального платежу (ОМП), складові якого зазначаються у Тарифах. Обовязковими складовими ОМП є частка погашення заборгованості, овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. Відповідно до Тарифів на обслуговування платіжних карток частка обовязкового погашення тіла кредиту складає 5,56 %; обовязковий мінімальний платіж - держатель зобовязаний щомісячно погашати частину заборгованості у вигляді Обовязкового мінімального платежу, який складається з частки обовязкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит, плат за обслуговування, овердрафту, процентів за овердрафт, штраф за прострочену заборгованість та суми заборгованості минулих періодів. Такими чином суд встановив, що умовами Кредитного договору передбачено повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом у вигляді періодичних щомісячних платежів. За приписами ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності або переривання її перебігу відповідно до ст. 264 ЦК України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс1, від 19 березня 2014 року по справі №6-14цс14, від 17 вересня 2014 року по справі №6-95цс14, від 1 жовтня 2014 року по справі №6-133цс14, від 22 жовтня 2014 року по справі №127цс14. Позивач подав позов відповідно до штемпеля поштового відділення на конверті, адресованного суду, 25.11.2014 р. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого до позову, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги, заявлені в межах строку позовної давності, починаючи з 25.11.2011 р. Сума заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню складає 4598,18 грн., яка складається із заборгованості: - у сумі 78,55 грн. за 5 днів з 25.11.2011 по 30.11.2011 р. ((455,62 грн. / 29 днів у періоді відповідно до розрахунку ) *5 днів); - у сумі 4100,58 за період з 01.12.2011 р. по 31.08.2012 р. (455,62грн.* 9 міс.); - у сумі 419,05 грн. за період з 03.09.2012 р. по 28.09.2012 р. Також, виходячи зі змісту розрахунку заборгованості за Кредитом, суд встановив, що банком щомісячно нараховувалась позичальнику комісія у сумі 86,04 грн. до моменту, переходу всієї суми тіла кредиту в прострочену заборгованість. При цьому банк заборгованість за комісією у сумі 1548,72 грн. переніс до суми заборгованості за тілом кредиту. Суд вважає безпідставним та таким, що не відповідає умовам Кредиту, таке одностороннє збільшення суми заборгованості за тілом кредит та зміну правової природу платежу за комісією, а тому вважає за правильне застосувати до щомісячних платежів по комісії вимоги щодо застосування наслідків спливу позовної давності. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого до позову, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення комісії у сумі 875,23 грн., яка складається із заборгованості: у сумі 14,83 грн. за 5 днів з 25.11.2011 по 30.11.2011 р. ((86,04 грн./29 днів у періоді відповідно до розрахунку ) *5 днів); у сумі 860,40 грн за період з 01.12.2011 р. по 28.09.2012 р. (86,04 грн.*10 міс.). Таким чином загальна заборгованість за Кредитом складає 5473,41 грн. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України). Таким чином суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а судові витрати стягненню з відповідача відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України пропорційно задоволеному позову. Враховуючи вищевикладене, та

Outcome: partial