Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Описова частина 04.03.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] після баби [PERSON] , яка померла [INFO] в порядку спадкування за заповітом. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача На обґрунтування позову [PERSON] вказав, що він є спадкоємцем після померлої [INFO] баби [PERSON] , яка за життя склала заповіт, у якому зазначила, що все належне їй майно заповіла йому. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок [ADDRESS] за померлою [PERSON] нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок. 24.03.2021 на адресу суду від сільського голови Самчика М. надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що він позов визнає. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 09 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито загальне позовне провадження, витребувано інформацію про те, хто звертався із заявами про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини та чи видавалось свідоцтво про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.21). Представник позивачки - адвокат Рися В.Г. згідно заяви позовні вимоги підтримує. Відповідач, в особі сільського голови Самчика М., просить розглянути справу у відсутності представника Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, позовні вимоги визнає. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що [INFO] у с.Маркуші Бердичівського району Житомирської області померла баба позивача - [PERSON] (а.с.6, 7). За життя, [PERSON] склала заповіт, яким усе належне на день смерті майно заповіла [PERSON] . Заповіт від 26.03.1996 посвідчений секретарем виконкому Маркушівської сільської ради Бердичівського району Івановою А.М., зареєстрований в реєстрі за №21. Згідно відмітки секретаря сільської ради Іванова А.М. від 17.03.2016 заповіт не змінено та не скасовано (а.с. 8). За повідомленням приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Вовк Г.А. від 25.03.2021 за №63/02-14, спадкоємцем щодо майна померлої [PERSON] згідно матеріалів спадкової справи № 38/2016, відкритої 25.03.2016 , є [PERSON] (заява № 82 подана 25.03.2016 на оформлення спадкових прав). Заяви про прийняття та відмови від спадщини не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Спадщина знаходиться на стадії оформлення спадкових прав. Постановою приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Вовк Г.А. від 18.02.2021 за №53/02-31, [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.10). Відповідно до довідки КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №186 від 08.02.2021, право власності на житловий будинок [ADDRESS] згідно паперових носіїв станом на 31.12.2012 не зареєстровано ( а.с. 17). На вказане будинковолодіння виготовлено технічний паспорт на ім`я [PERSON] , з якого вбачається, що житловий будинок побудований у 1930 році ( а.с. 14-16). Відповідно до довідок №№ 263, 264 від 17.03.2016, виданих Маркушівською сільською радою Бердичівського району Житомирської області, згідно запису погосподарської книги [PERSON] являлась головою двору - будинку [ADDRESS] до дня смерті [INFO] , де постійно проживала та була зареєстрована. Правовстановлюючі документи на вищевказаний житловий будинок не виготовлялись. Земельна ділянка загальною площею 0,47 га, яка була надана в користування [PERSON] , не приватизована і відноситься до земельного фонду сільської ради ( а.с.11, 12). З повідомлення № 29-6-0.16-85/112-21 Відділу у Бердичівському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 11.02.2021 вбачається, що згідно Книги записів реєстрації других примірників держаних актів на земельну ділянку станом на 31.12.2012, на земельну ділянку розташовану по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] держаний акт не видавався (а.с. 11). Норми права, які застосував суд Оскільки спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК України, відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, спадкові правовідносини, які склались між сторонами, регулюються вимогами ЦК УРСР 1963 року. За положеннями статей 524, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він вступив у фактичне управління спадковим майном. Відповідно до частин 3, 4 статті 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В по господарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Оцінка аргументів сторін, висновки суду На підставі досліджених доказів встановлено, що будинок [ADDRESS] згідно погосподарського обліку рахується за [PERSON] , однак на час завершення будівництва вказаного будинку, а це 1930 рік, чинним законодавством не передбачалося набуття права власності за особою після державної реєстрації. З урахуванням наведеного, зважаючи, що позивач, який є спадкоємцем за заповітом щодо майна [PERSON] , позбавлений можливості оформити свої спадкові права житловий будинок [ADDRESS] у нотаріуса, за [PERSON] належить визнати право власності на вказане майно. Розподіл судових витрат Відповідно до положень частин 1, 2 та 6 статті 141, ст. 142 ЦПК Украйни суд стягує з Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області на користь держави 50% судового збору розмірі 454 грн, оскільки позивач, як особа з інвалідністю другої групи (а.с.18, 19), від сплати судового збору звільнений при пред`явленні позову, а відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги.

Outcome: approved