Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № DNН4КР25460322 від 29.06.2006 в сумі 99267,86 грн., солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії «Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова та [PERSON] суму 200,00 грн., відшкодувати судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 29.06.2006 між [PERSON] та банком укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 9769,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.12.2009. Позичальник [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис позичальника в заяві. Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за вказаним кредитним договором, станом на 14 січня 2013 року наявна заборгованість у розмірі 99467,86 грн., у тому числі 9274,80 грн. заборгованості за кредитом, 34602,45 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 50377,85 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи за порушення строків внесення платежів 500,00 грн. (фіксована частина), 4712,76 грн. (процентна складова). У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив стягнути з [PERSON]Г та ТОВ «УФА «Верус» заборгованість за кредитним договором № DNН4КР25460322 від 29.06.2006 в розмірі 99267,86 грн., яка виникла станом на 14.01.2013. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. Представник відповідача просив застосувати до вимог строк позовної давності. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії «Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова в судове засідання не зявився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справу за його відсутності не надавав. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 29.06.2006 між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DNН4КР25460322, відповідно до умов якого останній надано кредитні кошти на споживчі цілі в розмірі 9769,50 грн. строком до 29.12.2009 зі сплатою відсотків в розмірі 25,08% річних. Вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Тарифів та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. 22.03.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії «Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова укладено договір поруки. Предметом цього договору є надання поруки ТОВ «УФА «Верус» перед ПАТ КБ «Приватбанк» за виконання боржником [PERSON] всіх своїх зобовязань за кредитним договором № DNН4КР25460322 від 29.06.2006, розмір відповідальності обмежено сумою, зазначеною в Додатку № 1 до Договору поруки від 22.03.2011 та становить 200,00 грн. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Взяті на себе зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав своєчасно та повністю, надавши [PERSON] грошові кошти за договором. [PERSON] взяті на себе зобовязання належним чином не виконувала. Згідно наданого представником банку розрахунком, [PERSON] допустила прострочку повернення належних до сплати платежів з повернення кредиту та процентів, починаючи з 29.09.2006. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Із відповідним позовом про дострокове повернення позики, сплати процентів за користування кредитними коштами, а також стягнення штрафних санкцій ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова 25 березня 2013 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Представник позивача стверджує, що строк позовної давності не пропущено, оскільки відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є невідємною частиною кредитного договору, передбачено збільшення строку позовної давності до пяти років. При цьому, суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) в редакції, що передбачає збільшення позовної давності, дані Умови позичальником не підписані. Кінцевий строк погашення кредиту сплив 29 грудня 2009 року, позичальник [PERSON] допустила прострочку по сплаті належних за договором платежів, починаючи з 29 вересня 2009 року, а до суду із позовом банк звернувся лише 25 березня 2013 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Така ж правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 у справі при розгляді справи № 6-240цс14 та у Постанові Верховного Суду України від 10.06.2015 при розгляді справи № 6-698цс15. Що стосується позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «УФА «Верус», як поручителя, то і в цій частині вимоги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Так, відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено інше. Вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або від дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.?2 ст.?1050 ЦК України, або від дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя\~ (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17?вересня 2014?року у справі №?6-53цс14). В судовому засіданні представником позивача не надано суду доказів звернення з вимогою щодо виконання зобов'язання до поручителя протягом шести місяців. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин суд доходить висновку щодо необхідності відмови у задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у звязку із пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed