Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Орган опіки та піклування Ківерцівської міської ради (далі - Орган опіки та піклування) в інтересах малолітніх дітей [PERSON] (далі - [PERSON] ), [PERSON] (далі - [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] ) про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав, стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач вихованням дітей належним чином не займається. Протягом 2016 - 2019 років діти відповідача неодноразово перебували на обліку як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах. Поведінку [PERSON] неодноразово заслуховували на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації. Відповідач протягом 2018 року двічі притягувалася до адміністративної відповідальності, а в 2016 році була позбавлена батьківських прав відносно старшої дочки [PERSON] , [INFO] , щодо якої вона вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 149 КК України, у зв`язку з чим була засуджена до позбавлення волі на строк 5 років. Протягом 2020 року [PERSON] перебувала на постійному контролі Ківерцівської міської ради, оскільки характеризувалася асоціальною поведінкою, зловживанням спиртними напоями. Відповідач неодноразово залишала вдома дітей самих, зокрема 18.02.2021 та 20.02.2021. Проведеною 20.02.2021 оцінкою рівня безпеки дітей було встановлено, що діти брудні, голодні, налякані, просять про допомогу, у них наявний страх та нервова збудженість, мають ознаки недогляду та занедбаності, у квартирі брудно, у відкритому доступі знаходяться електроприлади. Враховуючи наведене виконавчим комітетом Ківерцівської міської ради 21.02.2021 року було прийнято рішення про негайне відібрання дітей. Діти поміщені до Дитячого будинку «Дім затишку» в с. Дерно. Відтак, оскільки [PERSON] не створює належних умов для життя та повноцінного розвитку дітей, що призвело до тяжких наслідків, загрозливих умов для подальшого проживання дітей в сім`ї, позивач просить суд відібрати у неї малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, передати дітей Органу опіки та піклування для подальшого їх влаштування. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.03.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 26.03.2020 представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій представник позивача просить також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та у заяві про збільшення позовних вимог, просила позов задовольнити. Додатково зазначила, що відповідач протягом тривалого часу належним чином не виконує батьківські обов`язки, заходи впливу, які застосовувалися до неї раніше, відносно старшої дочки, не принесли жодних результатів. Зазначила, що протягом часу перебування дітей у Дитячому будинку «Дім затишку» мати навідувалася до дітей лише декілька разів. Відповідач не працює, утримує дітей лише на соціальну допомогу одинокій матері. Також вказала, що на даний час після відібрання дітей та проведених занять із психологом психологічне здоров`я малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] покращилось. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила не відбирати у неї дітей, оскільки вона хоче, щоб діти проживали разом із нею. Пояснила, що залишала дітей на сестру, коли їздила до найменшої дитини у лікарню. Також вказала, що її діти ніколи не були голодними. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.03.2016, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.11.2018 (а.с.41, 41а). [PERSON] разом із дітьми проживає у будинку колишнього ДБСТ Череп за адресою: [ADDRESS] . Виконавчим комітетом Ківерцівської міської ради 21.02.2021 прийнято рішення №28 про негайне відібрання [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] у зв`язку з безпосередньою загрозою їхньому життю та здоров`ю (а.с.21). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частинами першою, шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Стаття 170 СК України передбачає, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Із наданих документів щодо проведеної службою у справах дітей Ківерцівської райдержадміністрації у 2017-2019 роках роботи стосовно [PERSON] та її малолітніх дітей, слідує, що малолітні діти відповідача були поставлені на облік у 2016 році, як такі що перебувають у складних життєвих обставинах. В подальшому наказом служби у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області №25 від 15.04.2019 було знято з обліку [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із зникненням підстав (а.с.8-20). Відповідно до характеристики, виданої Ківерцівською міською радою №303/01-03/2-21 від 25.02.2021, [PERSON] ніде не працює, веде асоціальний образ життя, була засуджена до позбавлення волі терміном на 5 років у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, а також неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності (а.с.6). Згідно із інформацією, наданою службою у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації, ситуація, коли [PERSON] залишала малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] самих вдома повторювалася неодноразово. Так, із акту обстеження умов проживання від 18.02.2021 слідує, що 18.02.2021 [PERSON] залишила дітей без нагляду, зачинивши їх у квартирі. Діти плакали та просили про допомогу. Сусіди відчинили двері за допомогою ножа та визволили дітей. У житлі було холодно, не було продуктів харчування, діти були брудні (а.с.22). 20.02.2021 [PERSON] знову залишила дітей більш ніж на 8 годин без нагляду у зачиненій квартирі. Діти плакали, кричали та просили про допомогу, про що сусідкою [PERSON] було повідомлено працівників Ківерцівської міської ради. Відповідно до підпункту 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 №585 «Про забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах» загрозою життю або здоров`ю дитини, вважається зокрема, залишення дитини віком до семи років або дитини у безпорадному стані (хворої, з обмеженням життєдіяльності тощо) в приміщенні, громадському або іншому місці без нагляду осіб, які досягли 14 років. Згідно із пунктом 9 вказаної постанови у разі надходження звернення, повідомлення про дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах внаслідок жорстокого поводження з нею або наявності загрози її життю чи здоров`ю, служба у справах дітей разом з підрозділом органу Національної поліції, фахівцем із соціальної роботи або іншим надавачем соціальних послуг (у разі наявності можливості залучення), представником закладу охорони здоров`я, які діють у межах своїх повноважень, невідкладно проводить оцінку рівня безпеки дитини. До проведення такої оцінки можуть бути додатково залучені інші суб`єкти в межах їх повноважень. Так, відповідно до актів проведення оцінки рівня безпеки дітей [PERSON] та [PERSON] від 20.02.2021 встановлено, що діти були брудні, неналежно одягнені, голодні та налякані. У квартирі було холодно, брудно, не було продуктів харчування, був наявний газовий балон та небезпечні електроприлади у відкритому доступі. На момент прибуття патрульної поліції мати була відсутня, а згодом прийшла із друзями у стані алкогольного сп`яніння. За результатами оцінки встановлено, що рівень безпеки дітей - «дуже небезпечно» (а.с.28-37). Відтак, у зв`язку із безпосередньою загрозою життю та здоров`ю малолітніх дітей працівниками Ківерцівської міської ради було здійснено негайне відібрання дітей від матері та поміщення їх до Дитячого будинку «Дім затишку» в с. Дерно. Таким чином, з наявних у справі письмових доказів, суд вважає доведеним той факт, що відповідач належним чином не виконує батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвитку малолітніх дітей, неодноразово залишала дітей при обставинах, які становили загрозу їхньому життю та здоров`ю. Заперечення [PERSON] проти позову суд не приймає до уваги, оскільки всупереч статтям 12, 81 ЦПК України відповідач жодними належними та допустимими доказами не довела, що її поведінка змінилася в кращу сторону. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо малолітніх дітей є наслідком її винної поведінки. Пасивна поведінка зі сторони [PERSON] до дітей свідчить про наявність ризику для життя, здоров`я та морального виховання дітей. Відтак, враховуючи, що залишення дітей з матір`ю в даному випадку є небезпечним для їх здоров`я і морального виховання, суд дійшов висновку про наявність підстав для відібрання дітей у матері без позбавлення її батьківських прав. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. При цьому суд зазначає, що відібрання дітей у відповідача та їх перебування у закладі, визначеному органом опіки та піклування, буде відповідати інтересам дітей і його слід здійснити без визначення конкретного терміну. Цей спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між матір`ю та дітьми, та не позбавить відповідача права в подальшому ставити питання про повернення дітей, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню. Таке рішення суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №755/11989/18. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину (частина четверта статті 170 СК України). Враховуючи викладене, беручи до уваги інтереси дітей, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 14 статті 3 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 908,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved