Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку майна. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у власності позивача знаходиться 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.02.2020 року. Інша 1/2 частина зареєстрована за [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину з 24.05.1991 року. Відповідач з 1991 року за вказаною адресою не з`являвся, жодних комунальних платежів не здійснював, будь-якої участі по утриманню майна не приймав, будь-яких претензій щодо проживання чи користування будинком не заявляв, а позивач на теперішній час не може оформити субсидію за вищезазначеною адресою та несе витрати по утриманню майна. У зв`язку з тим, що позивач проживає у вищезазначеному будинку більше ніж 30 років та відкрито користуються цим будинком, то вона набула право власності на іншу частину будинку за давністю володіння. На підставі викладеного, просила визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] разом з господарськими будівлями та спорудами. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 26.03.2020 року ухвалою суду прийнято до свого провадження цивільну справу № 415/1991/20 та призначено до розгляду. 17.06.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. 18.03.2021 року позивач надала клопотання, в якому просила справу розглядати без її участі. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що позивач не може реалізувати право володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду надала письмове клопотання, в якому просила розгляд справи проводити за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила х задовольнити у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи або відзив на позовну заяву до суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 22.10.1971 року Бобковською селищною радою Єгорьєвського району Московської області, на росій ській мові « [PERSON] » народилась [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 28. Батьком дитини записаний на російській мові « [PERSON] », матір`ю записана на російській мові « [PERSON] ». Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 30.12.1995 року, виданого Лисичанським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, [PERSON] та [PERSON] 30.12.1995 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 996, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НОВ 863120 від 27.02.2020 року, посвідченим державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори Домарєвою Л.В. за реєстром №2-31, спадкова справа №93/2019, спадкоємцем майна [PERSON] на 1/2 частку у праві спільної власності на житловий будинок [ADDRESS] , є [PERSON] . Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 202179962 від 27.02.2020, 1/2 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної спільної власності. Згідно з реєстраційним написом на документ про право особистої власності від 05.06.1991 року, будинок [ADDRESS] , зареєстрований в Лисичанському міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за російською мовою « [PERSON] , [PERSON] » та записано в реєстрову книгу за №3397. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24.05.1991 року, посвідченим державним нотаріусом Дядько Л.І. за реєстром №2-2635, спадкова справа №151/91, спадкоємцями російською мовою « [PERSON] », померлої [INFO] є: російською мовою « [PERSON] , [PERSON] », спадкове майно складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] , Ѕ частина будинку належить російською мовою « [INFO] », Ѕ частина будинку належить російською мовою « [PERSON] , [PERSON] ». Згідно з довідкою від 02.03.2020 року, наданою головою вуличного комітету, [PERSON] з 2009 року постійно мешкала однією сім`єю з її батьком - [PERSON] , який помер [INFO] , в будинку [ADDRESS] . Після смерті батька вона продовжує мешкати у даному будинку, здійснює його ремонт займається господарством. Згідно з довідкою №4991 від 28.02.2020 року, виданою Управлінням адміністративних послуг Лисичанської міської ради Луганської області, за адресою: [ADDRESS] відомості про зареєстрованих осіб відсутні. Згідно з звітом про незалежну оцінку майна ТОВ «Согдіана-Експерт» від 29.02.2020 року, станом на 29.02.2020 року ринкова вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] складає 46 246,00 грн. Мотивувальна частина Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, враховуючи, що позивач добросовісно володіє майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися нерухомістю, за таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку майна підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved