Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

ПАТ [PERSON] „Приватбанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи тим, що 3 жовтня 2008 року між банком та [PERSON] (надалі відповідач-1) було укладено кредитний договір KTD0AN 93021922 згідно якого, відповідачу було надано кредит у розмірі 37166.33 грн. на термін до 2 жовтня 2013 року, а відповідач-1 зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач-1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач-1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Банк виконав свої зобовязання за договором надавши відповідачу-1 кредит у розмірі 37166.33 грн. Відповідач-1 порушив свої зобовязання, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку. Станом на 27 квітня 2015 року відповідач-1 має заборгованість у розмірі 146529.20 грн. яка складається з наступного: 20208.14 грн. заборгованість за кредитом; 4.69 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 126316.37 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 38024.14 грн., яка була стягнута з відповідача-1 на користь банку рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2011 року, а різниця становить 108505.07 грн. З метою забезпечення повернення кредиту, між Банком та [PERSON] (надалі відповідач-2) було укладено договір поруки підписаний поручителем 30 жовтня 2012 року згідно якого, відповідач-2 на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед Банком відповідати в повному обсязі по зобовязанням відповідача-1. Відповідно до вимог ст.ст.610,554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до умов Договору поруки, а саме п.5. позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за Договором KTD0AN93021922. Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту ії отримання. Вимога, що була предявлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 114180,32 грн. за кредитним договором № KTD0AN9302I922 від 03.10.2008 року та судовий збір. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON], якій діє на підставі угоди про надання правової допомоги позов не визнав посилаючись на те, що [PERSON] не ставить вимогу про розірвання кредитного договору і таким шляхом незаконно нараховує проценти і штрафні санкції за кредитним договором, не приймає до уваги рішення КМУ про звільнення осіб, які проживають в зоні проведення АТО від сплати штрафних санкцій. Відповідач [PERSON] в своєму письмовому запереченні позов не визнала посилаючись на пропуск позивачем строку давності, та просить суд розглянути справу у її відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.526,527,530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В судовому засіданні встановлено, що 3 жовтня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір KTD0AN 93021922 згідно якого, відповідачу було надано кредит у розмірі 37166.33 грн. на термін до 2 жовтня 2013 року. [PERSON] зобов»язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. З метою забезпечення повернення кредиту, між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки підписаний поручителем 30 жовтня 2012 року згідно якого, вона на добровільних засадах взяла на себе зобовязання перед Банком відповідати в повному обсязі по зобовязанням відповідача [PERSON] Згідно п.12 договору поруки, порука припиняється після закінчення 5-ти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Відповідач [PERSON] згідно договору повинна була повернути кредит 2 жовтня 2013 року. Отже, посилання позивачки на статтю 559 ЦК України, якою передбачено шестимісячний строк протягом якого кредитор має право предявити вимогу поручителю безпідставні, оскільки банк та поручитель при укладанні договору поруки встановили 5-ти річний строк, який починається з дня настання терміну повернення кредиту. Не визнаючи позов представник відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] посилається на те, що банк не ставить питання про розірвання кредитного договору і навмисно нараховує штрафні санкції у вигляді пені та штрафів. Однак ці доводи суд не може прийняти до уваги оскільки це право банку, а не обовязок і всі істотні умови що виконання зобовязань [PERSON] оговорені в кредитному договорі. Задовольняючи позов частково суд виходить з наступного. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачі зобовязання за вказаним договором належним чином не виконали. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно акту прийому автомобіля позичальника [PERSON] від 9 квітня 2010 року, [PERSON] на підставі виданої нею довіреності від 9 квітня 2010 року уповноважила «ПриватБанк» продати належний їй автомобіль ВАЗ-210700-20 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. Автомобіль було реалізовано за 30000.00 гривень, а кошти від продажу автомобіля пішли на часткове погашення тіла кредиту та пені і процентів. Згідно розрахунку наданого позивачем, пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором становить 108505.07 грн., що значно перевищує тіло кредиту. Відповідно до ч.4 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зменшуючи розмір пені та не задовольняючи позов в частині стягнення штрафів суд виходить з того, що відповідачка [PERSON] сплатила позивачу 30000.00 гривень продавши свій автомобіль, за рішенням Добропільського міськрайонного суду від 24 жовтня 2011 року з неї на користь банку стягнуто ще 38024 гривні 13 копійок, що в рази перевищує борг за кредитним договором. Тому, суд вважає за доцільне стягнути з відповідачів пеню у розмірі тіла кредиту, то б то в сумі 20208.14 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути в солідарному порядку судовий збір у розмірі одного відсотка від суми задоволеного позову.

Outcome: partial