Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька у свідоцтві про народження записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] протягом останніх двох років перебуває у полі зору соціальних служб за недбале ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та навчанню сина. Ситуація в родині погіршилася після одруження матері та народження другої дитини. З того часу відповідач взагалі не приділяла старшому сину уваги, в поведінці дитини почали з`являтися негативні явища, такі, як агресія до дітей та дорослих, зміни настрою, інфантильність, нестабільність емоційної та вольової сфери. За цей час неповнолітній [PERSON] змінив п`ять загальноосвітніх учбових закладів, навчався у класі з інклюзивною освітою, але ситуація на краще не змінилася. Співробітниками усіх зацікавлених структур неодноразово проводилася відповідна профілактична робота з відповідачем щодо належного виконання батьківських обов`язків по вихованню та навчанню дитини, необхідності змінити її ставлення до дитини, підвищити батьківський потенціал, у необхідності роботи психолога, як з дитиною так і з батьками, попереджалася про можливість відібрання дитини та позбавлення батьківських прав. Незважаючи на це ситуація в родині не змінилася на краще. Відповідач не піклується про сина, його здоров`я, навчання, фізичний та моральний розвиток, [PERSON] в родині не поважають, не готують до самостійного життя. 09.09.2021 року до Служби у справах дітей надійшла інформація з гімназії «Гармонія» м. Сєвєродонецька, учнем 5-А класу якої є неповнолітній [PERSON] , щодо виявлення факту скоєння фізичного та психологічного насильства стосовно дитини. Відповідною комісією була відвідана гімназія, проведено бесіду з неповнолітнім [PERSON] , під час якої останній повідомив, що протягом тривалого часу мати та вітчим скоюють стосовно нього психологічне та фізичне насильство, ображають його. Дитина висловила категоричне небажання повертатися додому з навчального закладу. В ході медичного обстеження дитини виявлено синці та подряпини. За висновком комісії така ситуація є небезпечною для життя та здоров`я дитини, що потребує негайного відібрання дитини від батьків та влаштування дитини до спеціалізованого державного закладу. З вересня 2021 року [PERSON] влаштовано до Лисичанського центру соціально-психологічної реабілітації дітей, де він знаходиться до теперішнього часу. Під час проведення відповідної бесіди спеціалістами Служби у справах дітей з матір`ю дитини, [PERSON] висловила своє небажання займатися вихованням сина та написала заяву, в якій не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Відповідач не створила належних умов для виховання та нормального розвитку дитини, ігнорує поради та рекомендації відповідних спеціалістів, не бажає нічого змінювати у своєму житті, не усвідомлює серйозності ситуації, у зв`язку з чим існує загроза життю та здоров`ю неповнолітньої дитини. Позивач просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно її сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що з 09.09.2021 року [PERSON] знаходиться у притулку. Його мати приїздила до притулку лише один раз, привезла речі дитини, проте з сином не бачилась. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не повідомила, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала в повному обсязі. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася. В заяві від 17.11.2021 року просила відстрочити виплату аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до закінчення відпустки по догляду за дитиною до трьох років. В судовому засіданні за участю педагога [PERSON] неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що йому 10 років. Його матір звуть [PERSON] , з нею він жив погано. Його били і мама, і вітчим, бо вони були у стані алкогольного сп`яніння. Вітчим брав його на роботу, замикав у кімнаті на складі і бив, він його бив також і вдома, коли матері не було. Мама йому не допомагала з домашнім завданням, бо не хотіла. Він хотів ходити на бокс, проте мама його не записала, бо їй було лінь. Мама не відвідувала батьківські збори, бо не хотіла. Мама йому взагалі не приділяла ніякої уваги. Вона свого ставлення до нього не змінить, він її добре знає. Він не знає, чи слід позбавити її батьківських прав, але йому хотілось би. Разом з матір`ю йому жити не подобалось. Він вже два місяці живе у притулку, на другий день мати приїхала до притулку та привезла його речі, але з ним не спілкувалась. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з лютого 2021 року почалась робота по родині [PERSON] . З матір`ю [PERSON] проводилась профілактична бесіда щодо необхідності відвідування медичних закладів, роз`яснювалось, щоб [PERSON] не били, не тиснули на нього. Від соціального супроводу мати [PERSON] відмовилася. [PERSON] їй казав, що його била мати і вітчим, він не хоче з ними жити, йому з ними погано. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає родину [PERSON] з червня 2020 року, так як відповідно до своїх посадових обов`язків йому були відомі факти зникнення дитини за місцем проживання минулого року приблизно п`ять разів. Мати неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, особисто він складав, як мінімум, три протоколи. Коли знаходили [PERSON] , просили матір забрати дитину з відділу, проте вона казала, що він їй не потрібен. Дитина завжди була одягнута не за сезоном, взимку дитина була одягнута легко, одяг був брудний, неохайний. У дитини при собі була їжа, яку він просив у перехожих біля супермаркету. Мати виховує і приділяє увагу лише меньшій дитині. Мати не ходила до школи, де навчався [PERSON] , за викликами вчителів також не з`являлася. [PERSON] - [PERSON] зовсім не виконує свої батьківські обов`язки щодо [PERSON] і особисто йому казала, що [PERSON] їй не потрібен. 30.09.2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви, відкрито провадження у справі і призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні. 11.11.2021 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі. Вислухавши пояснення представника позивача, неповнолітньої дитини, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31.05.2011 року. Відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька № 00027872988 від 22.09.2020 року. Відповідно до копії довідки Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку №18077 від 13.09.2021 року за адресою: [ADDRESS] , станом на 13.09.2021 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований разом з матір`ю [PERSON] . Судом встановлено, що родина [PERSON] під соціальним супроводом не перебувала через відмову матері (старша дитина потребувала психологічної допомоги, яку він отримував в навчальному закладі). Робота з родиною велась за карткою обліку з січня 2020 року. [PERSON] протягом останніх двох років перебуває у полі зору соціальних служб за недбале ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та навчанню [PERSON] , що підтверджується копією листа Сєвєродонецького міського центру соціальних служб від 14.09.2021 року №344 та копіями характеристик неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з СЗШ І-ІІІ ступенів №5 м. Сєвєродонецька від 02.12.2019 року, з СЗШ №10 м. Сєвєродонецька від 26.02.2021 року, з Сєвєродонецької обласної санаторної школи від 25.05.2021 року, з гімназії «Гармонія» від 13.09.2021 року. 09.09.2021 року [PERSON] , [INFO] , відібрано від матері [PERSON] до вирішення питання про позбавлення батьківських прав, що підтверджується копією розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово - цивільної адміністрації №1704 від 09.09.2021 року. З 09.09.2021 року [PERSON] влаштовано до Лисичанського центру соціально - психологічної реабілітації дітей, про що свідчить копія акту прийому дитини до притулку (центру) від 09.09.2021 року. З копії листа Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області №24721/111/34-2021 від 14.09.2021 року встановлено, що [PERSON] , неоднаразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 КУпАП. Згідно з копією акту обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітнього [PERSON] від 09.09.2021 року при перевірці житлово-побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що у квартирі, яка належить [PERSON] зареєстровано 4 особи: вітчим [PERSON] , мати [PERSON] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Усі комунальні послуги в наявності. В усій квартирі, крім кімнати [PERSON] , зроблений ремонт. В кімнаті [PERSON] старі меблі, але придатні для використання. Санітарно - гігієнічний стан квартири задовільний. Дитина має особисті речі, приладдя для навчання. Молчанова - [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує соціальні виплати, вітчим працює неофіційно. Загальний дохід родини 8000 грн. на місяць. Взаємовідносини між дитиною та батьками не можна назвати нормальними, постійні зауваження до поведінки, сварки. Відповідно до висновку від 15.09.2021 року №4109 [PERSON] повністю ухилилася від виконання батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина, виходячи з інтересів дитини, беручи до уваги той факт, що мати ігнорує поради та рекомендації відповідних спеціалістів, не бажає нічого змінювати у своєму житті, не усвідомлює серйозності ситуації, що склалася, орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово - цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з неї аліменти на користь дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини (ст. 150 СК України). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В силу ч. 4, 5 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Згідно з п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд звертає увагу на те, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10.05.2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23.09.1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Таким чином, беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини, суд вважає, що у вказаному випадку інтереси неповнолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім`ї, оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] , зокрема, не піклується про його здоров`я, навчання, фізичний та моральний розвиток дитини, не створює належних умов для його життя, застосовує до дитини насильство. Зазначені обставини знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні письмовими доказами, свідченнями свідків та поясненнями неповнолітньої дитини. Неповнолітній [PERSON] не бажає проживати разом з матір`ю, вважає, що вона свого ставлення до нього не змінить. Дитина не знає, чи слід позбавити матір батьківських прав, але йому хотілось би. З огляду на викладене, суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що вимоги Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно її сина [PERSON] відповідають інтересам дитини та знаходяться в тих вузьких межах, які залишаються, з огляду на гарантії, передбачені ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , фактично позбавлений батьківського піклування, суд, виходячи з положень ч. 5 ст. 167 СК України, вважає необхідним передати його на опікування Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд відзначає наступне. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, відповідач [PERSON] , яка є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , має конституційний обов`язок утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В силу вимог ч. 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Передбачених законом підстав для задоволення клопотання відповідача щодо відстрочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років судом не встановлено. Оцінивши надані докази по справі, суд дійшов висновку, що [PERSON] повинна виконувати у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством обов`язки з її утримання, та не порушувати право дитини на достатній рівень життя. При цьому, суд визначає аліменти, як того вимагають положення ст. 182, 183 СК України, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, саме вищевказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані та повідомлені суду, при цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини та відповідатиме сталій судовій практиці щодо розміру частки доходу платника аліментів на утримання однієї дитини за звичайних умов. Стосовно вимог позивача про стягнення аліментів у розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд відзначає, що ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому у задоволенні вимоги про стягнення аліментів у розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку слід відмовити. У зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають частковому задоволенню. При цьому суд також враховує визнання позову відповідачем і в цій частині, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1816 грн.

Outcome: partial