Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Орган опіки і піклування - Полонська районна державна адміністрація (далі РДА) звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням доповнень, просила відібрати від матері [PERSON] її дочку [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав та передати дитину для органу опіки і піклування. В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідачка неналежно виконує батьківські обов'язки щодо дочки [PERSON], внаслідок чого остання, будучи ученицею навчального закладу Понінківський НВК «ЗОШ-І-ІІІ ступенів № 1, гімназія», в навчальному 2014-2015 році без поважних причин тривалий період не відвідувала заняття, а в травні-червні 2015 року знаходилась в м. Києві, де жебракувала і бродила, у зв'язку з чим була доставлена і влаштована як знайдена дитина до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради, після чого передана до Хмельницького обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Щасливе дитинство». В судовому засіданні представник позивача та прокурор позов підтримали. Відповідачка позов не визнала, пояснила, що вона належно виховує та піклується про дочку [PERSON]. Остання не відвідувала школу, так як тривалий час хворіла, перебувала в санаторії, а в кінці травня 2015 року без її дозволу та відома залишила місце проживання. З приводу відсутності дочки вона зверталась до міліції щодо її розшуку, після чого міліція виявила [PERSON] в м. Києві. [PERSON], будучи допитана в суді, пояснила, що вона пропускала уроки в школі так як довгий час хворіла, а в травні 2015 року без дозволу матері поїхала в м. Київ. Зазначила, що мати до неї добре відноситься і вона дуже хоче проживати з нею. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON]. Батько дитини записаний за вказівкою матері на підставі ч.1 ст.135 СК України. [PERSON] протягом 2014-2015 навчального року являлась ученицею 6 класу навчального закладу Понінківський НВК «ЗОШ-І-ІІІ ступенів № 1, гімназія». За весь період навчального року [PERSON] була на заняттях 4 повні дні та 2 дні по 5 уроків, а в загальному пропустила 1047 уроків (160 днів). До середини жовтня 2014 року відсутність у школі була викликана хворобою дитини. Педагогічні працівники навчального закладу 10, 24 жовтня 2014 року, 20, 29 січня, 11 лютого, 05 березня 2015 року відвідували місце проживання [PERSON], однак вдома її не заставали, а відповідачка повідомляла для них, що дитина не ходить до школи у зв'язку з перебуванням на лікуванні, що не відповідало дійсності. В період з травня по червень 2015 року малолітня [PERSON] без відома матері знаходилась в м. Києві, де жебракувала, у зв'язку з чим була доставлена і влаштована як знайдена дитина до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради, після чого передана до Хмельницького обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Щасливе дитинство». Відповідно до постанови судді Полонського районного суду від 19 березня 2014 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за те, що вона належним чином не займалась вихованням дочки [PERSON], яка не відвідувала без поважних причин школу. 10 лютого 2015 року відповідачку згідно до постанови судді цього ж суду від 10 лютого 2015 року було повторно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП за те, що вона ухилялась від виховання дочки [PERSON], котра систематично не відвідувала заняття в школі. 15 вересня 2015 року [PERSON] знову було притягнуто, на підставі постанови судді вказаного суду, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за те, що вона ухилялась від виховання дочки [PERSON], яка приблизно з місяць знаходилась в м. Києві без догляду. 18 лютого 2015 року на засіданні координаційної ради служби у справах дітей Полонської райдержадміністрації заслуховувалась [PERSON] з приводу неналежного виховання дочки [PERSON], та на відповідачку було покладено обов'язок повернути дитину до навчального закладу. 08 липня 2015 року вказана координаційна рада знову розглядала питання щодо неналежного виховання [PERSON] дочки [PERSON] та прийняла рішення - рекомендувати органу опіки і піклування винести висновок про доцільність відібрання від відповідачки дитини. 10 липня 2015 року Полонська районна державна адміністрація як орган опіки і піклування надала висновок про доцільність відібрання від [PERSON] її малолітньої дочки [PERSON]. Відповідно до принципів 6, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Дитина має право на здобуття освіти, яка має бути безкоштовною і обов'язковою, в усякому разі на початкових стадіях. Їй має даватися освіта, яка сприяла б її загальному культурному розвиткові і завдяки якій вона могла б на основі рівності можливостей розвинути свої здібності і особисте мислення, а також усвідомлення моральної і соціальної відповідальності, і стати корисним членом суспільства. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За положеннями ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.170 та ч.1 ст.164 СК України відібрання дитини від батьків, не позбавляючи їх батьківських прав, може мати місце за рішенням суду, якщо вони, зокрема, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Згідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - пункт 16 - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Приймаючи до уваги, що відповідачка не забезпечувала протягом 2014-2015 року відвідування її малолітньою дочкою навчального закладу, допустила виїзд дитини без її відома і дозволу, а також без відома педагогічних працівників школи у м. Київ, де малолітня [PERSON] протягом місяця була без догляду та займалась жебракуванням, а також ураховуючи, що [PERSON] тричі протягом зазначеного періоду притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дитини, а тому, на думку суду, відповідачка як мати дитини ухилялась від виконання своїх батьківських обов'язків, а відтак, на підставі зазначених правових норм, суд приходить до висновку, що для забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема, здобуття нею освіти, є необхідність відібрати дитину у [PERSON] та передати її для органу опіки і піклування. На думку суду, пояснення малолітньої [PERSON] про те, що вона хоче проживати з матір'ю, носять виключно суб'єктивний характер, а тому за викладених вище обставин, які вказують на відношення матері до виховання дитини, не можуть бути прийнято судом до уваги. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: approved