Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в судовому засіданні 27 вересня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 06 травня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 18 лютого 2004 року укладено договір без номеру (далі - Договір), згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 3000 грн. із подальшим його збільшенням до 6900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Visa Classic Credit» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] порушив умови Договору і має прострочену заборгованість. Станом на 14 квітня 2016 року сума заборгованості складає 29439 грн. 51 коп., де заборгованість за кредитом 6763 грн. 06 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 21776 грн. 45 коп., заборгованість за пенею та комісією 900 грн. 00 коп.. Відповідач в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушене було звернутись до суду із вищевказаним позовом. Одночасно позивач прохав вирішити питання про розподіл понесених ним судових витрат. В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені позивачем в заяві, надавши відповідні пояснення, позов прохали задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на ймовірність внесення працівником ПАТ КБ «ПриватБанк» недостовірних відомостей на першій сторінці Договору під час його складання та роздрукування. Разом з тим, відповідач підтвердив, що у лютому 2004 року між сторонами дійсно був укладений Договір, який ним особисто був підписаний на зворотній стороні. Також [PERSON] підтвердив отримання платіжної картки із встановленим кредитним лімітом в розмірі 3000 грн., який, на його переконання, було збільшено до 4500 грн., а не до 6900 грн.. З вказаних підстав відповідач прохав в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] склалися кредитні правовідносини. При цьому, в матеріалах справи наявний пакет документів, який підтверджує, що сторони, діючи вільно та відповідно стст.6,627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) уклали договір кредиту. Згідно зі стст.207,1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. Зміст кредитного договору, укладеного між сторонами, зафіксований в кількох документах, договір підписаний сторонами: від імені банку уповноваженою на це особою та скріплений печаткою юридичної особи, а від імені позичальника особисто [PERSON] (а.с.7 зворотна сторона). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.\~\~ Відповідно до чч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до стст.1049,1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 18 лютого 2004 року укладено Договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 3000 грн. із подальшим його збільшенням до 6900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Visa Classic Credit» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-8,92-94). Відповідно до пп.3.1 п.3 Договору (а.с.7,92) позичальник [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений із Тарифами [PERSON] та Правилами користування платіжними картками (далі Правила), які він зобовязався виконувати. Крім того, [PERSON] дав свою згоду на здійснення [PERSON] зміни [PERSON], а також інших умов обслуговування картрахунку (пп.5.2 п.5 Договору). При незгоді зі змінами Правил та/або [PERSON] надати [PERSON] письмову заяву про розірвання Договору та погасити заборгованість, що утворилась перед [PERSON], у тому числі й заборгованість, що утворилась протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих позичальнику та його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів за картрахунком письмово інформувати Банк про це протягом 35 днів з моменту списання (пп.6.3 п.6 Договору). Відповідно до пп.8.5 п.8 умов Договору відповідач [PERSON] погодився, що у випадку невиконання або неналежного виконання цього договору він несе відповідальність відповідно до чинного законодавства (а.с.7 зворотна сторона, 92 зворотна сторона). Станом на 14 квітня 2016 року сума заборгованості складає 29439 грн. 51 коп., де заборгованість за кредитом 6763 грн. 06 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 21776 грн. 45 коп., заборгованість за пенею та комісією 900 грн. 00 коп. (а.с.4-6). Зазначена сума заборгованості за Договором відповідачем [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у добровільному порядку на час розгляду цієї справи у суді не сплачена. Що стосується заперечень відповідача [PERSON] проти позову, то суд прийшов до переконання про їх необґрунтованість, виходячи з наступного. Так, [PERSON], посилаючись на недійсність Договору через можливу його підробку працівником ПАТ КБ «ПриватБанк», а також оспорюючи розмір встановленого кредитного ліміту, не надав будь-яких доказів на підтвердження зазначених ним обставин, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. При цьому, в судовому засіданні під час огляду оригіналу Договору від 18 лютого 2004 року, наданого позивачем, відповідач [PERSON] не оспорював факт існування кредитних відносин з позивачем та отримання кредиту у вказаному в Договорі розмірі у вигляді встановленого кредитного ліміту на відповідну платіжну картку. Крім того, відповідач підтвердив факт підписання спірного Договору на його зворотній стороні. Разом з тим, наполягаючи на тому, що зміст тексту першої сторінки Договору на момент його підписання був іншим, та не оспорюючи отримання другого примірника Договору відповідно до умов пп.9.5 п.9 Договору, [PERSON] такий примірник на підтвердження своїх заперечень суду не надав, посилаючись на його втрату. При цьому, відповідач із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання Договору недійсним до суду не звертався. Таким чином, на переконання суду, невизнання позову відповідачем [PERSON] із посиланням на недійсність договору через можливу його підробку та незгода останнього із раніше здійсненним підвищенням кредитного ліміту, не заслуговує на увагу, оскільки не ґрунтується на законі, а, як наслідок, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, відповідач [PERSON], заперечуючи проти позову, доказів, які б підтверджували факт повної сплати грошових коштів за Договором, не надав, чим також не виконав вимоги ст.10 ЦПК України. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про доведеність тих обставин, на які посилається ПАТ КБ «ПриватБанк» як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON], тому позов підлягає задоволенню. Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 1378 грн. 00 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при предявленні позову до суду (а.с.1).

Outcome: approved