Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Опікунська рада виконкому Чонгарської сільської ради Генічеського району Херсонської області в особі голови сільської ради звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно його малолітньої дитини: дочки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на обліку опікунської ради з листопада 2015 року перебуває сім'я [PERSON] та [PERSON], які мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON] [INFO], неповнолітні діти в тому числі й [PERSON] 01.12.2015 року були вилучені та влаштовані до дитячого будинку сімейного типу. Відповідач, будучи особою яка веде антигромадський спосіб життя, участю своєї дитини не цікавиться, допомоги на її утримання не надає, фактично від виконання батьківських обов'язків самоусунувся, на даний час його місце перебування невідоме. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини: дочки [PERSON], [INFO]. У судове засідання представник позивача не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності. На задоволенні своїх позовних вимог наполягає.. Представник служби у справах дітей Генічеської РДА за довіреністю Малецький Я.М. в судовому засіданні вимоги позивача підтримав повністю. Вказує, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] відповідатиме інтересам дитини, оскільки відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, виїхав за межі Чонгарської сільської ради та життям дитини не цікавиться. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, пояснення представника служби у справах дітей, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що відповідач [PERSON] як батько малолітньої [PERSON] після смерті [PERSON] не спілкується зі своєю дитиною, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться дитиною та не відвідує її, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання та виховання. Як вбачається з поданих матеріалів, після смерті [PERSON], яка була матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO], дитина одразу ж була вилучена з сім'ї відповідача разом з іншими дітьми померлої та влаштована до дитячого будинку сімейного типу. За весь час після вилучення дитини, відповідач жодного разу не поцікавився життям та успіхами останньої, не запропонував свою допомогу, виїхав у невідомому напрямку та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. З матеріалів наданих позивачем, встановлено, що відповідач на протязі 2015 року проживав на території Чонгарської сільської ради, однак на даний час його місце проживання невідоме. Згідно пояснення наданого представником Служби у справах дітей Генічеської РДА позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] є доцільним, оскільки відповідач участі у виховання дочки не приймає, життям дитини не цікавиться, допомоги на утримання не надає. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №»3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожний окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Цією ж Постановою визначено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Оскільки судом встановлено, що відповідач жодної уваги дітям на протязі тривалого часу не приділяє, суд вважає доведеним належними доказами ту обставину, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно вимог Конвенції «Про права дитини» та Закону України «Про охорону дитинства», дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Ч.4 ст. 155 СК України вказано, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою покладення на них відповідальності, встановленої законом. Вимогами п.2 ч.2 ст. 163 СК України, передбачена можливість позбавлення батьків батьківських прав у випадку ухилення ними від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та догляду за дітьми. Згідно ст.164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Таким чином, суд вважає доведеним факт ухилення [PERSON] від своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини, у зв'язку з чим вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved