Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір №28807С134 від 16.07.2007 та додаткові угоди до нього, відповідно до умов яких, відповідачу був наданий кредит у виді невідновлюваної кредитної лінії з встановленим лімітом 1000000 доларів США з кінцевою датою погашення 16.07.2028 для фінансування приватного будівництва. Даний кредит був наданий відповідачу двома частинами в сумі 646000 доларів США та 100000 доларів США. Проте [PERSON] порушив умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, а тому позивач звертається до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 594492,10 доларів США та 1094981,58 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Оскільки від відповідача не надійшла заява про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 16.07.2007 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 28807С134 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит у виді невідновлюваної кредитної лінії з встановленим лімітом 1000000 доларів США з кінцевою датою погашення 16.07.2028 для фінансування приватного будівництва. Відповідно до Додаткової угоди №4 до кредитного договору від 08.04.2008 вказаний вище кредит був наданий [PERSON] двома частинами в сумі 646000 доларів США та 100000 доларів США з щомісячною сплатою відсотків за користування кредиту у розмірі +5,67%, але не нижче 11,00 % за частину №1 кредиту та +7,53% за частину №2 кредиту. Відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі річної ставки визначеної кредитним договором та додатковими угодами до нього. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 1048 ЦК України встановлює, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 2.4.2 кредитного договору, у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку надання та погашення кредиту за кредитним договором, відсотків та платежів за кредитним договором, позичальник сплачує банку за кожний день прострочення, включаючи день платежу, пеню у розмірі подвійної ставки НБУ кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно розрахунку суми боргу, заборгованість позичальника по кредитному договору станом на 10.12.2014 становить 530305,00 доларів США - заборгованість за кредитним договором; 64187,10 доларів США - заборгованість за процентами; 100640,60 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 994340,98 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі кредитного договору №28807С134 від 16.07.2007 та додаткових угод до нього отримав кредит двома частинами в сумі 646000 доларів США та 100000 доларів США, але взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів не виконує в повному обсязі, чим істотно порушує умови укладеного договору. Враховуючи те, що згідно п. 2.2.1 та п. 2.4.1 кредитного договору позивач зобов'язаний щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі річної ставки визначеної кредитним договором та погасити кредит в строк до16.07.2028 та у сумах визначених графіком надання та погашення кредиту за договором, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення кредиту та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, а також на стягнення пені Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved