Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач вказав, що 11.04.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» та відповідач уклали кредитний договір №500476077. Відповідно до умов вказаного договору позивач зобовязується надати відповідачу кредит у сумі 20400,100 грн., у строк з 11.04.2014 року до 14.04.2019 року. У відповідності до Договору, Відповідач зобовязується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього Графіка погашення кредиту. Позивач свої зобовязання за Договором виконав, надавши Відповідачеві кредит у сумі 20400,00 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача. У порушення зазначених умов договору Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував і станом на 06.01.2016 р. має прострочену заборгованість за кредитом 19754,14 грн., за відсотками 4361,87,52 грн. та по комісії 6543,79 грн. У звязку з систематичним порушенням боржником своїх зобовязань зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору відповідачу була нарахована неустойка, розмір якої складає станом на 06.01.2016 року 2400,00 грн. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обовязків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше за один календарний місяць, Позивач має право вимагати дострокового виконання зобовязання з повернення Кредиту за Договором. На виконання умов договору відповідачу була направленаа вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. Просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №500476077 від 11.04.2014 року в сумі 33059,80 грн., а саме: за кредитом 19754,14 грн., по відсотках 4361,87 грн., по комісії -6543,79 грн., штраф 2400,00 грн. та судові витрати по справі понесені позивачем при подачі позову до суду в розмірі 1378,00 грн. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності № 001882/15 від 18.09.2015р. в судове засідання не зявився, надав суду письмове клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує повністю, просить його задовольнити в повній мірі, справу розглядати без присутності представника позивача. Відповідач та його представник [PERSON], яка діє доручення для надання вторинної правової допомоги від 22 лютого 2016 року №41 (а.с.33) в судовому засіданні позов не визнали, про що надали письмові заперечення (а.с.37-38). Просять відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір №500476077 від 11.04.2014 року про надання [PERSON] кредиту в сумі 20400,00 грн. (.с.5-7). Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 06.01.2016 року загальна сума заборгованості, яку необхідно сплатити [PERSON] становить 33059,80 грн., а саме: : за кредитом 19754,14 грн., по відсотках 4361,87 грн., по комісії -6543,79 грн., штраф 2400,00 грн. (а.с.13). Разом з тим, відповідно до п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року, статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено п. 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію п.п. 3 п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов'язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року, тобто з 18.03.2014 року, та триває по теперішній час. Отже, враховуючи вищенаведені вимоги законодавства України, оскільки позивач є військовослужбовцем ЗСУ, що підтверджується письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 40- копія посвідчення учасника бойових дій, копія довідки Міністерства Оборони України від 03.03.2016 р. №36 про участь в антитерористичній операції,), йому не підлягають нарахуванню відсотки за користування кредитом, а також штрафні санкції з моменту укладення Кредитного договору, тобто з 11.04.2014 року, оскільки особливий період розпочався 18.03.2014 року та триває по теперішній час, і до закінчення особливого періоду. Таким чином, станом на 06.01.2016 року за відповідачем по укладеному з позивачем кредитному договору №500476077 від 11.04.2014 року рахується заборгованість по тілу кредиту на суму 3678,76 грн. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача в частині, що кредитний договір №500476077 від 11.04.2014 року є нікчемним, оскільки це лише припущення представника відповідача, які не ґрунтуються на доказах, які містяться в матеріалах справи та поясненнях самого відповідача, який не заперечує щодо отримання ним кредиту за цим кредитним договором. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Разом з тим, відповідно до п. 12, п. 13 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов'язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов'язаних з виконанням військового обов'язку, а також під час виконання службових обов'язків; учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав. Таким чином, судові витрати у вигляді судового збору на користь позивача з відповідача не підлягають стягненню, а компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial