Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог 02.07.2019 до Шполянського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24.08.2002 виконкомом Топильнянської сільської ради Шполянського району, Черкаської області, актовий запис №7. Після розірвання шлюбу, просила залишити їй прізвище - [PERSON] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що 24.08.2002 між Позивачем та Відповідачем укладено шлюб, зареєстрований у виконкомом Топильнянської сільської ради Шполянського району Черкаської області, про що складено актовий запис за № 7. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . В процесі спільного проживання між Позивачем та Відповідачем виникали спори в зв`язку із зловживання відповідачем алкогольними напоями. Мали випадки фізичного насилля. Позивач робила спроби налагодити відносини, проте відповідач ігнорує її та створює нові конфліктні ситуації. Все це відбувається в присутності спільної дитини. Спорів стосовно визначення місця проживання дитини та поділу майна немає. У зв`язку із зазначеними обставинами Позивачка бажає розірвати шлюб. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 25.07.2019 було відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 04.11.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі та підтримав позовні вимоги викладені у позовній заяві повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , одружились 24.08.2002, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 24.08.2002 виданим виконкомом Топильнянської сільської ради Шполянського району, Черкаської області. Прізвище дружини, після реєстрації шлюбу, змінилося на - [PERSON] (а.с.5). [INFO] народився [PERSON] , про що 21.03.2003 виконавчим комітетом Топильнянської сільської ради Шполянського району Черкаської області складено відповідний актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 20.04.2018, виданого Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] . (а.с.6). Подальше спільне життя та збереження сім`ї не можливе. Спір про поділ майна та місце проживання дитини відсутній. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Згідно зі ст. 51 Конституції України, та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч.ч.2,3 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК (2947-14). При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК (2947-14); за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до п.3. ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Розірвання шлюбу відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Така ж позиція висловлена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до норм ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом з`ясовано, що немає згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, тобто не має їх вільної і повної згоди на шлюб, примирятися подружжя не бажає. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які в сторін відсутні. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б спільним інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, і шлюб розривається. Після розірвання шлюбу залишити прізвище позивачу - [PERSON] . Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.24, 56, 105, 110-113, ч.2ст. 114 СК України,

Outcome: approved