Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку для утримання [PERSON], [INFO], на користь тих осіб або установ, яким буде передана дитина, до її повноліття передати малолітню дитину [PERSON], [INFO] на опікування органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради для вирішення питання подальшого влаштування. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є одинокою матір'ю дитини [PERSON], [INFO]. До служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради 02.09.2016 року звернулась відповідач з проханням влаштувати її дитину [PERSON] до КЗ «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу», в зв'язку з тим, що у матері не було засобів для існування та постійного місяця проживання. Дитину влаштовано до КЗ «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу»13.09.2016 року. Відповідач відповідно до останніх відомостей мешкала в садівничому кооперативі [ADDRESS]. Таким чином мати мала змогу спілкуватись з дитиною, проводити вільний час з дочкою, проте не скористалася наданою їй можливістю. Дитина більше року перебуває в інтернатному закладі, фактично є позбавленою батьківського піклування. Незважаючи на свої зобов'язання, надані служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради мати не створила належних умов для виховання та розвитку дитини, не вирішила питання щодо повернення доньки у свою сім'ю. Матір була попереджена про можливість позбавлення батьківських прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлялася судом належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечила. Зазначила, що відповідач з вересня 2016 року припинила відвідувати дитину, до закладу не приходила, не телефонувала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», які мають для суду характер правового звичаю і підлягають застосуванню через статтю 7 ЦК України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 16 зазначеної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року) суд надає дитині можливість висловити свою думку і приділяє цій думці належну увагу. В ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Статтею № 11 цього ж Закону вказано, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». Згідно статті № 12 цього ж Закону вказано, що «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті № 15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею». В судовому засіданні встановлено, що матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], є громадянка України [PERSON] (а.с. 5). [PERSON] записаний батьком дитини [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 5). Згідно рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 510 від 13.09.2016 року малолітню дитину [PERSON], [INFO], за заявою одинокої матері [PERSON] від 02.09.2016 року, у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем сім'ї, влаштовано до комунального закладу «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу» управління охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації (а.с. 9). З метою захисту прав і інтересів малолітньої дитини, яка фактично позбавлена батьківського піклування та більше року зростає в інтернатному закладі, головним лікарем комунального закладу «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу» на адресу начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради направлено клопотання від 19.06.2017 року про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] (а.с. 11). Згідно акта про відвідування дитини батьками та рідними, складеного головним лікарем комунального закладу «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу» № 60 від 19.06.2017 року та №5 від 22.01.2018 року, малолітня [PERSON], виховується у комунальному закладі «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу» з 25.10.2016 року та перебуває на повному державному забезпеченні. За час перебування [PERSON] у вказаному закладі мати, [PERSON], жодного разу доньку не відвідувала . Крім того відповідачка є матірю ще п'ятьох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Відповідно до рішення Феодосійського міського суду Автономної республіки Крим від 04.05.2017 року відповідачка була позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON] , а згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.05.2017 року відносно доньки [PERSON] у зв'язку з невиконанням батьківських обов'язків (а.с.13-15). Згідно висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 3700/49-05-24 від 10.07.2017 року є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 17). При розгляді даної цивільної справи було достовірно встановлено, що відповідач по справі, [PERSON], протягом тривалого часу не займається вихованням своєї доньки, не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклується про здоров'я доньки, матеріально не утримує. Все вищевикладене, є нічим іншим, як свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки, тому суд вважає, що до відповідача необхідно застосувати один із заходів сімейно-правової відповідальності, яка настає при винній поведінці батьків, а саме [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. В силу ст. 170 СК України, суд вважає за необхідне передати дитину на опікування органу опіки і піклування. Відповідно до ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки є законним и та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн. Крім того рішення суду про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. На підставі Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ст.ст. 164, 165, 166, 171 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved