Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

ПАТ «[PERSON] Банк» звернулося з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути з неї суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 28\~196,22 грн. та 1\~378,00 грн. судових витрат, посилаючись на те, що згідно умов кредитного договору № 500497004 від 28 червня 2014 року ПАТ «[PERSON] Банк» Позичальнику надано кредит у сумі 25\~774,17 грн., зі сплатою 17,99 % річних. Зі свого боку позивач виконав взяті на себе зобовязання по наданню Позичальнику кредиту, а Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконала, у звязку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 01 січня 2016 року становить 28\~196,22 грн., що зумовило звернення до суду. [PERSON] проти позову ПАТ «[PERSON] Банк» заперечувала та звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про розірвання кредитного договору, посилаючись на те, що 28 червня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Банк» був укладений кредитний договір № 500497004 на загальну суму 25\~774,17 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,99 % річних. Позивач вказує, що оскільки банк вимагає повернення кредиту в повному обсязі, у звязку з суттєвою зміною обставин, вважає, що кредитний договір повинен бути розірваний, у звязку з чим звернулася до суду з вказаним позовом. Представник позивача за первісним позовом, яка є представником відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву в якій просила суд про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги первісного позову підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] за первісним позовом, який є представником позивачки за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та заперечував проти їх задоволення, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених в запереченнях проти позову. Заявлені вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення відповідачки за первісним позовом, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобовязального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору та розірванням кредитного договору, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (а.с. 9), яка внаслідок укладення шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище «Мігова» на наявне «Дашкевич», що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією її паспорту (а.с. 11 - 12), 28 червня 2012 року був укладений кредитний договір № 500497004, відповідно до якого Банк надав Позичальнику споживчий кредит в розмірі 25 774,17 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,99 % річних, а Позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, відповідно до кредитного договору та Розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «[PERSON] - Банк», графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору № 500497004 від 28.06.2012 р. (а.с. 4 - 8). [PERSON] погодилася з умовами повернення страхової суми, що підтверджується її власноручним підписом. На виконання умов договору позивач - ПАТ «Альфа-Банк виконав взяті на себе зобовязання та 01.07.2014 року надав відповідачці за первісним позовом кредит в сумі 20\~011,00 гривень шляхом перерахування на поточний (картковий) рахунок [PERSON], що підтверджується меморіальним ордером № 704771 від 01.07.2014 року (а.с. 30). В порушення умов договору [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконувала, внаслідок чого, в неї виникла заборгованість перед банком, яка, згідно довідки та виписки по особовим розрахункам, наданого позивачем, правильність якого перевірена судом, станом на 01.01.2016 року з урахуванням відсотків за користування кредитними коштами, комісії, штрафам склала загальну суму 28\~196,22 грн. (а.с. 13 14). [PERSON] повідомлялася шляхом направлення письмової вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 500497004 від 28.06.2014 року (а.с. 15 - 16). Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 10 березня 2016 року, яке набрало законної сили 19 травня 2016 року відповідно до ухвали Апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2016 року, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] - Банк» про визнання кредитного договору № 500497004 від 28 червня 2012 року недійсним (а.с. 50 52, 53 - 56). Позивачкою за зустрічним позовом надано суду довідку про перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 500497004 від 28.06.2012 р. (а.с. 84). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і встановлений строк відповідно до умов договору та вимогою закону. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк чи інший фінансовий заклад зобов'язані видати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит, та сплатити проценти. Судом встановлено, що позивачем за первісним позовом був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором, однак, відповідачка за первісним позовом [PERSON] всупереч вимогам чинного законодавства та умов кредитного договору належним чином свої зобовязання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконала та не здійснила повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені Кредитним договором строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачкою та її представником за первісним позовом, у звязку з чим ними не виконані вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. \~ Згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідачки за первісним позовом перед позивачем станом на 01.01.2016 р. становить 28\~196,22 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 20\~387,62 грн.; заборгованість за відсотками 1\~279,31 грн.; заборгованість по комісії 4\~801,17 грн.; заборгованість по штрафам 1\~728,12 грн. (а.с. 13). Доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачкою за первісним позовом [PERSON] та її представником до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором, суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ПАТ «[PERSON] Банк» про стягнення з відповідачки за первісним позовом [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 28\~196,22 грн., оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Крім того, у звязку із задоволенням позовних вимог позивача, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при звернені з цим позовом до суду. Відмовляючи в задоволенні вимог зустрічного позову [PERSON] про розірвання кредитного договору, суд виходить з наступного. За змістом ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин. Під час судового розгляду справи позивачкою за зустрічним позовом та її представником не було надано доказів одночасно усіх вказаних умов, за яких договір може бути розірваний на його вимогу у судовому порядку, чим не виконано вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, згідно яких на сторону покладається обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. В обґрунтування своїх вимог посилання позивачки за зустрічним позовом, як на умову для розірвання кредитного договору, а саме про вимогу Банку щодо дострокового повернення всієї суми кредиту, відсотків та штрафних санкцій з посиланням, що така умова є підставою для розірвання кредитного договору № 500497004 від 28 червня 2014 року є безпідставними, виходячи з наступного. Згідно з п. 5 кредитного договору позивачка за зустрічним позовом [PERSON] підтвердила, що вона попередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостям, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послу, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів»\~та нормативними документами НБУ, які їй роз'яснені, зрозумілі не потребують додаткового тлумачення та з якими вона цілком згодна, що вона отримала свій примірник цього договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладення; що вона в письмовій формі ознайомлена з загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 1577 від 10 червня 2014 року, які їй роз'яснені, зрозумілі та з якими вона цілком згодна. Судом встановлено, що сторони досягли всіх істотних умов договору, позивачка за зустрічним позовом при підписанні спірного кредитного договору погодилася з його умовами, не заперечувала проти надання кредиту, сплати процентів та інших платежів. Кредитний договір був підписаний обома сторонами,та відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договору не висловлювали, підпис [PERSON] на договорі свідчить про її згоду на укладення кредитного договору саме на тих умовах, які зазначені в договорі. Відповідно до п. 6.1 укладеного кредитного договору, Банк має право вимагати (в тому числі в судовому порядку) від Позичальника дострокового виконання зобовязань з повернення Кредиту, сплати процентів за його користування та/або інших платежів за цим Договором та/або виконання інших зобовязань за Договором в будь-якому з наступних випадків істотного порушення Позичальником зобовязань за Договором, зокрема,у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць. Одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов'язань. Згідно листа № 676-102 б/б від 06.01.2016 р. відповідачка за первісним позовом [PERSON] повідомлялася про систематичне порушення з її сторони умов виконання кредитного договору і необхідність достроково повернути кредит, сплатити проценти, а також штрафні санкції упродовж семи днів. Крім того в листі зазначено, що наявне повідомлення є підставою для розірвання договору (а.с. 15). Факт отримання зазначеного листа [PERSON] та її представник не заперечували. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. При цьому у випадку коли сторона може в односторонньому порядку відмовитися від договору, якщо це передбачено договором, стороні не потрібно звертатися до суду для визнання правомірності такої відмови. Сам факт відмови призводить до припинення зобов'язання повністю або частково з моменту одержання іншою стороною повідомлення про відмову. Судом встановлено, що одностороннє розірвання кредитного договору можливе тільки з ініціативи банку, що передбачено договором, який був підписаний сторонами без зауважень, укладаючи його, сторони досягли згоди щодо його істотних умов, зміст договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, положення договору щодо направлення письмового повідомлення позичальнику про дострокове виконання конкретно визначеного зобовязання у відповідний термін відповідає звичаям ділового обороту і не суперечить закону. Враховуючи те, що позивачкою за зустрічним позовом не було доведено жодної з умов, одночасна наявність яких необхідна для розірвання договору на вимогу заінтересованої сторони, які давали б суду підстави дійти висновку про розірвання кредитного договору, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог про розірвання кредитного договору, так як немає підстав для задоволення вимоги про розірвання кредитного договору. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення\~рішення суд вирішує питання, як слід розподілити між сторонами судові витрати. В зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог зустрічного позову не підлягають стягненню з ПАТ «[PERSON] - Банк» на користь [PERSON] судові витрати.

Outcome: approved