Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 24.03.2008 року між публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 242/М, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 50000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 23.09.2010 року та зобовязалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобовязань відповідачем [PERSON] за кредитним договором, 24.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 242/М. Однак, відповідач [PERSON] свої зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитом не виконала і станом на 09.07.2014 року сума її боргу становить 144088,46 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 1678630,59 грн. У звязку з цим, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором та судові витрати, повязані з розглядом справи. 13.07.2016 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути солідарно з відповідачів 42142,96 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 49516,88 доларів США пені, 15,48 доларів США штраф (фіксована частина), 4732,99 доларів США штраф (процентна складова). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні із підстав, викладених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 24.03.2008 року між публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 242/М, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 50000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 23.09.2010 року та зобовязалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором (а.с. 12-14). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, встановленими договором. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобовязання, в звязку з чим станом на 01.02.2015 року їй нарахована заборгованість в розмірі 143727,30 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 38483,07 доларів США, по процентах за користування кредитом 53618,98 доларів США, пеня 51625,25 доларів США (а.с. ). При цьому, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2012 року поставлено стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №242/м від 24.03.2008 року в розмірі 411574,31 грн. (а.с. ). У звязку з чим, як зазначає представник позивача у заяві про зменшення позовних вимог із відповідачів згаданим вище рішенням суду стягнуто тіло кредиту із нарахованими відсотками, то зважаючи на подальше невиконання зобовязання по кредитному договору, то суд вважає обґрунтованим нарахування відсотків в розмірі 45142,96 доларів США. Водночас, на думку суду є безпідставним та як таким, що не відповідає вимогам закону одночасне нарахування пені і штрафу за невиконання зобовязань, оскільки внаслідок цього застосовуватиметься подвійна цивільно-правова відповідальність за одне і те саме порушення, що суперечить ст. 61 ч. 1Конституції України та ч. 3 ст 509 ЦК України. У звязку з чим, суд приходить до висновку, що в даному випадку можливе стягнення із боржника штрафу (процентна складова) в розмірі 4732,99 доларів США за несвоєчасну сплату відсотків, а в решті позовних вимог слід відмовити. Крім цього, з метою забезпечення виконання зобовязань відповідачем [PERSON] за кредитним договором, 24.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 242/М (а.с. 18), за яким поручитель зобовязувався перед кредитором, позивачем по справі, за виконання зобовязань щодо погашення кредиту відповідачем [PERSON] Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] взяла на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 23 вересня 2010 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Разом з тим, як слідує із представленого розрахунку, 04.02.2010 року боржником було сплачено останній платіж , а в подальшому проплати не проводились і тому рішенням суду від 12.03.2012 року постановлено стягнути виниклу заборгованіст.ь Таким чином, саме з цього часу слід обраховувати встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк для предявлення вимог до поручителя для виконання відповідної частини основного зобовязання щодо повернення коштів. Наведене стверджується й правовою позицією Верховного Суду України від 17.09.2014 року, (справа №6-53цс 14), з якої слідує, що закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] до задоволення не підлягають у звязку із пропуском строку для предявлення вимог. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача встановлену в судовому засіданні суму заборгованості по кредитному договору в розмірі 45142,96 доларів США відсотків та 4732,99 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу заявленому позивачем 16,15 грн. станом на 01.02.2015 року становитиме 805496,59 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: partial