Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 25 лютого 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 04 липня 2014 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом,в якому зазначив, що [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON]. Після смерті матері вона успадкувала земельну ділянку площею 5,8542 га, яка розташована на території Куйбишевської селищної ради Запорізької області та належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. 15 березня 2011 року державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори в даному державному акті вчинено запис про те, що право власності на земельну ділянку за законом перейшло до позивача. 15 листопада 2011 року Державний акт був зареєстрований у відділі Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області, після чого позивач отримала його на руки. За життя її матері з її слів віддала земельну ділянку в оренду відповідачу - ФГ «Діброве» строком на 15 років та підписала договір оренди землі. Отримавши земельну ділянку у власність, вона отримала копію зазначеного договору оренди землі. Вважає зазначений договір недійсним, так як він був укладений та зареєстрований з порушенням вимого чинного земельного та цивільного законодавства. Посилаючись на те, що даний договір оренди землі не містить усіх істотних умов, визначених частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі», а саме, умов про орендну плату із зазначенням її розміру, індексацію, форми платежу, строки, порядок її внесення і перегляду та відповідальність за її несплату; про відповідальність сторін, - позивач [PERSON] просить суд визнати спірний договір оренди землі від 28 травня 2008 року укладений між [PERSON] та ФГ «Діброве», зареєстрований відділом Держкомзему у Куйбишевському районі 10 березня 2011 року недійсним та скасувати його державну реєстрацію. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю на тих підставах що викладені в позовній заяві, суду пояснила, що договір оренди землі не відповідає вимогам закону, а саме був укладений з порушенням загальних вимог, додержання яких є необхідними для чинності даних договорів, також орендна плата її не влаштовує тому що здійснюється відповідачем в заниженої формі, переглядати орендну плату відповідач відмовляється з чим вона незгодна, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю пояснив, що оскаржуваний договір не містить таких істотних умов, як порядок внесення і перегляду орендної плати та відповідальності за її несплату, а також умов збереження стану об'єкта оренди. Крім того, договір оренди землі укладено з порушенням загальних вимог, додержання яких є необхідними для чинності даних договорів. Так, всупереч приписам ст.ст. 215, 203 ЦК України та ст.ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі», договором оренди землі орендодавець позбавлений будь-яких прав та має єдиний обов'язок - отримувати орендну плату. Орендар же не наділений жодними правами та обов'язками щодо користування земельною ділянкою. Просить визнати договір оренди недійсним та скасувати його державну реєстрацію. Представник позивача [PERSON] підтримав пояснення представника [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача ФГ «Діброве» в особі голови ФГ Рижик В.Г. позовні вимоги не визнав, суду пояснив що 28 травня 2008 року між ФГ «Діброве» та [PERSON]був укладений договір оренди землі, а саме земельної ділянки площею 5,8542 га яка належала її на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. Ним як орендарем виконувались умови договору, орендна плати ним здійснювалась своєчасно, у повному обсязі. Після смерті [PERSON], [PERSON] своєчасно отримувала орендну плату, де кілько разів орендну плату отримувала на перед. Вважає позов таким, що є безпідставним та не обґрунтованим, просить в заявлених вимогах відмовити. Представник відповідача Жуков Г.І.. в судовому засіданні позов не визнав, підтримав пояснення відповідача, на дав відповідні пояснення пояснень відповідача. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] виданого 06 квітня 2006 року на підставі розпорядження голови Куйбишевської райдержадміністрації від 18 липня 2003 року за № 328 та від 15 березня 2005 року за № 101 [PERSON] була власником вище зазначеної земельної ділянки №(а.с.8). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 03 червня 2010 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області, зроблено відповідний актовий запис №86 (а.с.9). Після смерті [PERSON], [PERSON] успадкувала вище зазначену земельну ділянку про що 15 березня 2011 року за реєстровим №421 державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори в даному державному акті вчинено запис про те, що видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі якого право власності на земельну ділянку перейшло до [PERSON] Державний акт із вчиненим нотаріусом записом був зареєстрований у відділі Держземагенства у Куйбишевському районі в Поземельній книзі за реєстровим [NUMBER] ( зворотня сторона а.с.8). Земельна ділянка розташована на території Куйбишевської селищної ради. Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. 28 травня 2008 року між [PERSON] та ФГ «Діброве» укладено договір оренди вище зазначеної земельної ділянки, згідно умов якого орендодавець надала, а орендар прийняв у тимчасове платне володіння та користування вищевказану земельну ділянку (а.с.6,7). Пунктам 8 договору оренди передбачено, що земельна ділянка надається в оренду строком на 15 років з дати набрання чинності цім договором - з моменту підписання сторонами та його державної реєстрації. 10 березня 2011 року договір оренди землі від 28 травня 2008 року зареєстрований у відділі Держкомзему у Куйбишевського району, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи за №232275514000 (а.с.7 зворотня сторона). За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про оренду землі» в редакції чинній на час укладення договору оренди між сторонами. Згідно із ч.1 ст.210 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст.18 зазначеного Закону набирає чинності. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом які істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: -об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); -строк дії договору оренди; -орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; -умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; -умови збереження стану об'єкта оренди; -умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; -умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; -існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; -визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; -відповідальність сторін. Частиною 2 ст.15 вищевказаного Закону встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Аналогічні правові позиції, які є обов'язковими для всіх судів України (постанови від 18 липня 2012 р. № 6-77цс12, від 4 квітня 2012 р. № 21цс12), визначені Верховним Судом України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах у земельних спорах (ст.3607 ЦПК України). Із матеріалів справи вбачається, що договір оренди землі у пункті 9 розділу «Орендна плата» містить дані про загальний розмір орендної плати, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду. Разом з цим, укладений та зареєстрований договір оренди землі не відповідає вищезазначеним вимогам частини першої ст.15, оскільки в ньому відсутні такі істотні умови, як відповідальність за несплату орендної плати та умови збереження стану об'єкта оренди (а.с.6,7). Посилання відповідача та його представника на те, що номенклатура, кількість та вартість продукції у рахунок орендної плати була визначена сторонами в усній формі. Згідно ч.2 ст.14 Закону України «Про оренду землі» типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. З цього приводу слід зазначити, що спірний договір в частині, яка стосується відповідальності за несплату орендної плати та умов збереження стану об'єкта оренди, не відповідають типовій формі договору оренди землі, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №220 від 03 березня 2004 року. Таким чином, при укладенні договору оренди землі сторонами не було дотримано істотної умови щодо їх відповідальності. Відповідні умови викладені у спірному договорі в п.14 «у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі «0» грн. несплаченої суми за кожний день прострочення». Отже, відповідальність за несплату орендної плати у договорі відсутня, п. 13 розмір орендної плати переглядається лише згідно рішення орендаря (а.с.6 зворотна сторона) що не відповідає типовій формі договору оренди землі. Відповідно ст.23 Закону «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки переглядається за згодою сторін. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими посилання представника позивача про відсутність у спірному договорі таких істотних умов, як орендна плата та порядок її перегляду та відповідальності за її несплату. Таким чином, суд дійшов до переконання про те, що при укладенні договору оренди землі сторонами не було дотримано істотної умови щодо відповідальності за несплату орендної плати та умови збереження стану об'єкта оренди, яка передбачена ст.15 Закону України «Про оренду землі». Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved