Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 22.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Запорізького РУ та [PERSON] було укладено кредитний договір № 21/2008/2376 Фжр, відповідно до умов якого Банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 58929,50 доларів США на придбання житла. Кредит позичальнику надано строком на 240 місяців та кінцевий термін повернення кредиту – 11.09.2028 року. Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 15% відсотків річних. Позичальник зобов’язується щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 785,98 доларів США. Згідно п. 5.2 кредитного договору, у разі порушення позичальником строку сплати мінімально необхідних платежів по кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості,від несвоєчасної сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п. 5.3 кредитного договору, у випадку порушення виконання зобов’язань сплатити банку штрафні санкції, визначені в договорі. В якості забезпечення виконання зобов’язань щодо погашення кредиту, позичальник уклав з банком договір іпотеки квартири, яка розташована на першому поверсі за адресою: [ADDRESS], загальною площею 44,0 метрів квадратних, яка складається з 2 жилих кімнат. Для забезпечення повернення кредитних коштів позичальника на користь банку, 22.09.2008 року [PERSON] уклав з банком договір поруки № 21/2008/2376 Фжр, за яким поручитель безвідривно та безспірно зобов’язався відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов’язань. Також для забезпечення повернення кредитних коштів позичальника на користь банку, 22.09.2008 року [PERSON] уклала з банком договір поруки № 21/2008/2376 Фжр, за яким поручитель безвідривно та безспірно зобов’язався відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов’язань. У зв’язку з зазначеними порушеннями зобов’язань за кредитним договором № 21/2008/2376 Фжр від 22.09.2008 року, станом на 21.02.2014 року виникла заборгованість у розмірі 127067,83 долара США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 1123025,48 грн., яка складається з наступного: - заборгованість по кредиту в сумі 58137,72 долара США, що в еквіваленті складає 513821,17 грн.; - заборгованість за відсотками в сумі 45332,19 долара США, що в еквіваленті складає 400645,90 грн.; - заборгованість за пенею в сумі 5919,07 долара США, що в еквіваленті складає 52312,74 грн.; - заборгованість за нарахованими штрафами згідно п. 4.3.2 кредитного договору в сумі 17678,85 долара США, що в еквіваленті складає 156245,67 грн. Посилаючись на статті ЦК України та на умови кредитного договору, позивач просить суд: -стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 21/2008/2376 Фжр від 22.09.2008 року в сумі 1123025,48 грн.; - стягнути з відповідачів понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн. У судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не з’явився, та надав заяву про розгляд справи у його відсутність, пояснення до заперечень, де виклав свою думку, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.161). У судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з’явилися, надали заперечення проти позову, просять розглянути справу у їх відсутності та відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з’явилася, позовні вимоги не визнає, та просить розглянути справу у її відсутності. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 22.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Запорізького РУ та [PERSON] було укладено кредитний договір № 21/2008/2376 Фжр, відповідно до умов якого Банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 58929,50 доларів США на придбання житла. Кредит позичальнику надано строком на 240 місяців та кінцевий термін повернення кредиту – 11.09.2028 року. Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 15% відсотків річних. Позичальник зобов’язався щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 785,98 доларів США. Для забезпечення повернення кредитних коштів позичальника на користь банку, 22.09.2008 року [PERSON] уклала з банком договір поруки № 21/2008/2376 Фжр, за яким поручитель безвідривно та безспірно зобов’язався відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов’язань. Для забезпечення повернення кредитних коштів позичальника на користь банку, 22.09.2008 року [PERSON] уклав з банком договір поруки № 21/2008/2376 Фжр, за яким поручитель безвідривно та безспірно зобов’язався відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов’язань. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення - заборгованість по кредиту в сумі 58137,72 долара США, що в еквіваленті складає 513821,17 грн.; - заборгованість за відсотками в сумі 45332,19 долара США, що в еквіваленті складає 400645,90 грн.; суд вважає, що в цій частині позовні вимоги в повному обсязі підтверджуються наданими доказами, та співпадають з вимогами законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Так, відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов’язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов’язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимогам закону. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON], заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів [PERSON] та [PERSON], суд виходить з наступного. Для забезпечення повернення кредитних коштів позичальника на користь банку, 22.09.2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали з банком договори поруки № 21/2008/2376 Фжр, за яким поручителі безвідривно та безспірно зобов’язалися відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов’язань. Відповідно до п.2.1 договору поруки № 21/2008/2376 Фжр від 22.09.2008 року, кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов’язання, що витікає із кредитного договору при умові, що в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов’язання в цілому чи в будь – якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов’язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов’язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Відповідно до п.2.4 договору поруки зазначено, що повідомлення, які направляються кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана в договорі) чи надано особисто поручителю. Так пред’явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред’явлення до нього позову. При цьому в разі пред’явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов’язання. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов’язання не пред’явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов’язання не встановлений або встановлений моментом пред’явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред’явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Так, у своїх пояснення до заперечень та доданих до них документів, позивач надав копії претензій та повідомлення про відправлення поручителям, які були направлені та отримані останніми 06.10 2009 року (а.с.162-167). Таким чином, позивач виконав своє право, та пред’явив претензію до поручителів, що до виконання ними своїх обов’язків. З цього часу у позивача виникло право звернення до суду з позовом до останніх, однак у встановлений законом строк позивач не звернувся, у зв’язку з чим суд вважає, що дія договору поруки припинилася, та в цій частині у задоволенні позову до поручителів [PERSON] та [PERSON] повинно бути відмовлено. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення суми 52312,74 грн. – нарахована пеня за прострочення повернення кредиту, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (штраф,пеня) може бути зменшений за рішенням суду,якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності обставин, які мають істотне значення. Стягнення пені в розмірі, зазначеному позивачем, може значно погіршити майновий стан відповідача, а також враховуючи те, що на його утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей, що підтверджується наданими копіями свідоцтв про народження (а.с.88,89). Зменшення розміру пені не погіршить інтереси позивача, оскільки пеня є фінансовою санкцією, а не платою за користування грошима. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов’язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов’язання санкція у вигляді пені спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобов’язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Враховуючи зазначені обставини,

Outcome: partial