Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Обґрунтовуючи свою вимогу позивач вказала, що 12 липня 2012 року її було прийнято до державного підприємства «Обласна дирекція «Луганськвуглереструктуризація» юрисконсультом 1 категорії л. шахти ім. Войкова Свердловської дирекції по ліквідації шахт. Потім 16 серпня 2012 року її переведено провідним юрисконсультом цієї ж дирекції, а 16 червня 2014 року - юрисконсультом 1 категорії л. шахти ім. Войкова. Ці переведення здійснювались в межах державного підприємства «Обласна дирекція «Луганськвуглереструктуризація». Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.01.2014 № 358 «Про реорганізацію державних підприємств з ліквідації вугледобувних, торфодобувних та вуглепереробних підприємств» державне підприємство «Обласна дирекція «Луганськвуглереструктуризація» було реорганізовано шляхом приєднання до державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» та перейменовано на відокремлений підрозділ «Луганська виконавча дирекція з ліквідації шахт», тобто з 24 червня 2014 року вона працювала на посаді юрисконсульта 1 категорії л. шахти Войкова відокремленого підрозділу «Луганська виконавча дирекція з ліквідації шахт» державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» і 30 листопада 2014 року її було звільнено з переведенням до відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація». 01 грудня 2014 року її прийнято до відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» юрисконсультом 1 категорії шахти ім. П.Л. Войкова по переводу з відокремленого підрозділу «Луганська виконавча дирекція з ліквідації шахт» державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація». 02 червня 2015 року її звільнено з відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. На час звільнення заборгованість із заробітної плати складала 19094,80 грн. (що і стало причиною звільнення), яка в порушення вимог діючого трудового законодавства відповідачем не виплачена до цього часу. Відповідач у визначений судом строк відзив на позов не надав, тому суд вважав можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 116 КЗпП). Із копії трудової книжки позивача, витягів з наказів по відокремленому підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» державного підприємства «Об'єднана компанія «Укравуглереструктуризація» від 01.12.2014 № 117-к «Про прийом на роботу» та від 02.06.2015 № 128-к «Про звільнення», вбачається, що позивач з 12 липня 2012 року по 02 червня 2015 року дійсно працювала юрисконсультом 1 категорії, провідним юрисконсультом, а потім знову юрисконсультом 1 категорії на л. шахті ім. П.Л. Войкова, яка після реорганізації державних підприємств з ліквідації вугледобувних підприємств увійшла до складу відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» державного підприємства «Об'єднана компанія «Укравуглереструктуризація». Довідкою відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» державного підприємства «Об'єднана компанія «Укравуглереструктуризація» від 01 жовтня 2015 року № 04/582 підтверджується факт, що на час надання позивачу цієї довідки у відповідача перед нею за період з 01 листопада 2014 року по 02 червня 2015 року існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі 19094,80 грн. Відповідачем не надано суду доказів, що на цей час зазначена заборгованість позивачу виплачена. Отже, застосовуючи наведені вище норми закону до спірних правовідносин, у суду не виникає сумнівів в доведеності заявленого позову, тому його слід задовольнити. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір у зв'язку із задоволенням вимог позивача слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved