Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

ПАТ «Альфа Банк» звернулося з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути з неї суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 32\~505,31 грн. та 1\~378,00 грн. судових витрат, посилаючись на те, що згідно умов кредитного договору від 22 грудня 2015 року ПАТ «Альфа Банк» [PERSON] надано кредит у сумі 20\~000,00 грн., строком на два роки. Зі свого боку позивач виконав взяті на себе зобовязання по наданню Позичальнику кредиту, а Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконала, у звязку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 28 листопада 2016 року становить 32\~505,31 грн. та складається з: 11\~971,47 грн. тіло кредиту; 17\~480,04 грн. прострочка по тілу кредиту; 25,50 грн. відсотки за кредитом; 3\~028,30 грн. неустойка, що зумовило звернення до суду. Представник позивача за [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву в якій просила суд про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги позову підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали та заперечували проти їх задоволення, мотивуючи свої заперечення тим, що укладений між сторонами договір не є кредитним договором, у звязку з чим просили відмовити в задоволенні позову ПАТ «Альфа Банк». Суд, вислухавши пояснення відповідачки та її представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобовязального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи убачається, що 22 грудня 2015 року [PERSON] підписано «Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». За змістом цієї анкети-заяви, [PERSON] погодилася, що цей документ є акцептуванням Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» в розумінні ст. 642 ЦК України; виявила бажання відкрити в банку рахунок, отримати картку та кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії з лімітом в межах 75000 грн. на умовах, що вказуються в Договорі; підтвердила, що із змістом Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка оприлюднена на Інтернет-сторінці банку за електронною адресою www.alfabank.com.ua, правилами користування банківською платіжною карткою, Тарифами ПАТ «Альфа-Банк», які є невідємною частиною Договору, ознайомлена та цілком згодна та беззаперечно підтверджує те, що свій примірник Договору разом із усіма додатками, що підписуються отримала у день укладення Договору. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. У відповідності до ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і встановлений строк відповідно до умов договору та вимогою закону. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, яка відповідно передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 638 ЦК України Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. З огляду на вище зазначені норми та досліджені докази, судом встановлено, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 22 грудня 2015 року був укладений кредитний договір, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 20\~000,00 грн. строком на два роки з можливістю пере випуску картки, зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору, а Позичальник зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, відповідно до кредитного договору (а.с. 4 7). На виконання умов договору позивач ПАТ «Альфа-Банк виконав взяті на себе зобовязання та надав відповідачці кредит в сумі 20\~000,00 гривень шляхом перерахування на поточний (картковий) рахунок [PERSON], що підтверджується поясненнями самої відповідачки у судовому засіданні, яка не заперечувала отримання від Банку зазначеної суми, у звязку з чим ця обставина доказуванню не підлягає в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В порушення умов договору (зобовязання) [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконувала, внаслідок чого, в неї виникла заборгованість перед банком, яка, згідно розрахунку, наданого позивачем, правильність якого перевірена судом, станом на 28 листопада 2016 року становить 32\~505,31 грн. у тому числі: 11\~971,47 грн. тіло кредиту; 17\~480,04 грн. прострочка по тілу кредиту; 25,50 грн. відсотки за кредитом; 3\~028,30 грн. неустойка. (а.с. 10). Доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачкою та її представником до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором, суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. [PERSON] повідомлялася шляхом направлення письмової вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 11) Вказана вимога у встановлений в ній строк виконана не була. Погашення заборгованості за кредитним договором не відбулося. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ПАТ «Альфа Банк» про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 32\~505,31 грн., оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. З огляду на вище викладене, встановлені судом обставини, досліджені докази та норми права, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами у справі, суд вважає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу доводи відповідачки та її представника про те, що укладений між сторонами договір не є кредитним договором, оскільки такі доводи сторони відповідача були повністю спростовані у судовому засіданні. Сторона відповідача не довела свої заперечення проти позову, у звязку з чим не виконала вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України. У звязку із задоволенням позовних вимог позивача, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при звернені з цим позовом до суду по сплаті судового збору у розмірі 1\~378,00 грн., що підтверджено відповідним платіжним документом.

Outcome: approved