Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 296 785,88 грн. В судовому засіданні представник позивача Римарук М.І. позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позові, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, але подав письмову заяву, в якій позов не визнав, заперечив щодо його задоволення з підстав, наведених в заяві про перегляд заочного рішення. Просив справу розглянути без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору №2513 від 18.07.2006р. та додаткових угод до нього Івано-Франківська філія АТ «Брокбізнесбанк» (перейменовано на ПАТ «Брокбізнесбанк») надала ПП «Біо-імпульс» кредит в сумі 155 000,00 дол. США, для поповнення обігових коштів (оплата за ТМЦ, виплати з/п, платежі в бюджет, оплата послуг та інші витрати, пов'язані із виробничою діяльністю), з остаточним терміном повернення не пізніше 17.01.2012р., відповідно до додаткової угоди №7 від 18.07.2011р. (а.с.9-17). Погашення основної суми кредиту ПП «Біо-імпульс» зобов'язався здійснювати згідно графіку та щомісяця проводити сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних, в період до 30/31 числа поточного місяця, в якому вони нараховані. За обслуговування кредитної лінії позичальник зобов'язався сплатити Банку комісійну винагороду у розмірі 0,5% від суми договору, а саме в розмірі 3 913,75 грн. за оформлення договору кредитної лінії, та 0,1% від суми кредиту до 7-го числа щомісячно за супроводження договору кредитної лінії №2513 від 18.07.2006р. Для забезпечення кредитних зобов'язань по договору кредитної лінії №2513 від 18.07.2006р. було укладено договір поруки №2513/1 від 18.07.2006р. між АТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] (а.с.20-21). Також для забезпечення кредитних зобов'язань позивачем прийнято договір іпотеки №Д340 від 19.07.2006р, за яким ПП «Біо-імпульс» передало в іпотеку Банку нежитлові приміщення, загальною площею 532,5 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-19). Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі- продажу, посвідченим 18.07.2006р. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON], що є зареєстрованим Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації за №2368 в книзі 21 в, РПВН 14256135. Також між АТ «Брокбізнесбанк» та ПП «Біо-імпульс» було укладено договір застави майнових прав №2513/1 від 31.10.2008р., відповідно до якого, в забезпечення було передано майнові права на грошові кошти, які заставодавець повинен був отримати згідно з контрактом №РL-01/10/08 від 01.10.2008р., укладеним між ПП «Біо-імпульс» та фірмою «Еnergoprofil Sр.z.о.о.» на суму 240000,00 євро для забезпечення вимог заставодержателя, що випливає з кредитного договору №2513 від 18.07.2006р. (а.с.22). Починаючи з квітня 2008 року ПП «Біо-імпульс» та фінансовий поручитель [PERSON] належним чином не виконують взятих на себе зобов'язань щодо сплати кредиту, відсотків за користування ним, щомісячної комісії та страхування предмету іпотеки, як передбачено п.4.1 договору іпотеки №Д340 від 19.07.2006р. З метою досудового врегулювання спору на адресу ПП «Біо-імпульс» 30.11.2012р. було надіслано претензійного листа за №217/045 з вимогою погасити прострочену заборгованість за кредитом, нарахованими відсотками та нарахованою комісією (а.с.27). ПП «Біо-імпульс» залишив претензійного листа без відповіді, заборгованість не погасив. Також з [PERSON], представниками банку було проведено ряд робочих зустрічей щодо погашення кредитної заборгованості, а саме відповідні зустрічі були проведені 09.04.2008р., 19.02.2009р, 16.03.2010р., 21.12.2011р., 20.03.2013р. про що складені протоколи робочих зустрічей (а.с.28-33). На даних зустрічах відповідач борг визнав повністю і зобов'язувався його погасити найближчим часом. Проте термін користування кредитом закінчився 17.01.2012 року, зобов'язання не виконані, кредитна заборгованість не погашена. Станом на 27.01.2014р. заборгованість по кредитному договору №2513 від 18.07.2006р. по сплаті кредиту, нарахованих відсотків та комісії за користування кредитними коштами склала 2 296 785,88 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 155 000,00 дол.США, що в гривневому еквіваленті становить 1 238 915,00 грн; заборгованість за нарахованими відсотками - 131 520,76 дол.США, що в гривневому еквіваленті становить 1 051 245,43 грн.; заборгованість по комісії - 6 625,45 грн. Станом на 27.01.2014р. згідно офіційного курсу НБУ - 1 дол.США становить 7,9930 грн. (а.с.25-26). Договором поруки № 2513/1 від 18.07.2006 року передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Частиною 4 ст.559 ЦК встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до виконання позичальником зобов'язання перед банком або до виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Згідно з цією нормою права строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Цього в договорі поруки не встановлено. Отже, відповідно до п. 1. додаткової угоди № 7 до кредитного договору № 2513, який був укладений 18.07.2006 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ПП «Біо-імпульс» термін повернення кредиту був установлений до 17.01.2012 року. Як вбачається з штампу вхідної кореспонденції Тлумацького районного суду, позовна заява від позивача про стягнення заборгованості надійшла до суду 20.02.2014 р., тобто до поручителя банк звернувся з позовною вимогою через засоби поштового зв'язку тільки 17.02.2014 року. Інших доказів того, що банк звертався з вимогою до [PERSON] про повернення заборгованості за кредитним договором суду не було надано. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позивачем не було дотримано вимог ч.4 ст.559 ЦК України, тобто ним був пропущений шестимісячний строк від дня настання строку виконання зобов'язання для пред'явлення вимоги до поручителя. Така правова позиція наведена в п.24 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року та в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14. За встановлених в судовому засіданні обставин позов до задоволення не підлягає. При такому вирішенні спору судові витрати по справі слід віднести на рахунок позивача. Ухвалою Тлумацького районного суду від 20.02.2014 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на майно [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], жителя [ADDRESS], в обсязі можливого реального стягнення 2300561 (два мільйони триста тисяч п'ятсот шістдесят одна) грн. 68 коп. У відповідності до ч.6 ст.154 ЦПК України, суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, а тому такий захід забезпечення позову після набрання рішенням суду законної сили слід скасувати. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed