Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 545 638 грн. 47 коп. та судовий збір в сумі 8 184 грн. 58 коп. Заявлені вимоги мотивує тим, що 13.11.2006 між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником з всіма правами та обов'язками є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON], на підставі заяви останнього, був укладений кредитний договір № 11/РVN3-11-06, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 16 500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом зі строком повернення до 12.11.2026 року. 01.02.2007 була укладена Додаткова угода №1 до кредитного договору, відповідно до якої були внесені зміни до п.2.1., щодо відсоткової ставки погашення заборгованості, а саме: Банк надав Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 16 500 доларів США з оплатою по процентній ставці 8,00% річних. 30.03.2010 була укладена Додаткова угода до кредитного договору, відповідно до якої були внесені зміни до п.4.1., щодо відсоткової ставки погашення заборгованості, а саме: Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 8,00% річних. З дня, наступного за звільненням позичальника АТ «Банк «Фінанси та Кредит», позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту по процентній ставці 13,5% річних. 17.03.2012 була укладена Додаткова угода №3 до кредитного договору, відповідно до якої внесені зміни до п. 3.2., щодо погашення заборгованості, а саме: Позичальник зобов'язується щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтентного платежу в розмірі 188,00 доларів США. У складі ануїтентного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами. Проте, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, тому станом на 19.02.2017 заборгованість за вищевказаним кредитним договором становить 545 638 грн. 47 коп. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №11/РVN3-11-06 від 13.11.2006 між позивачем та [PERSON] 13.11.2006 був укладений договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського нотаріального округу за реєстровим номером №8840/4044640, відповідно до умов якого відповідач передав позивачу в заставу нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №11/РVN3-11-06 від 13.11.2006, між [PERSON], [PERSON] та між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки. У порушення норм закону та умов договору відповідачі зобов'язання за кредитним договором №11/РVN3-11-06 від 13.11.2006 належним чином не виконували в зв'язку з чим станом на 19.02.2017 утворилась заборгованість у вище вказаній сумі. Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні в повному обсязі позовних вимог Банку наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, 12.07.2017 звернувся до суду із запереченням проти позову, в якому зазначив, що позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні з наступних підстав. Позивачем не вказано, що постановою Правління НБУ від 17.12.2015 №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» було відкликано банківську ліцензію останнього. Згідно ч.9 ст.17 Закону України «Про банки та банківську діяльність» забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії, отже ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 17.12.2015 не мало право ні нараховувати відсотки за кредитним договором, ні обслуговувати банківський рахунок №22380031885701, на який, згідно кредитного договору сплачувались платежі в іноземній валюті, ні проводити валютні операції. Також у пред'явленій позовній заяві не вказано, що після того, як 17.09.2015 було прийнято постанову №612 «про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» в місті припинили роботу всі відділення Банку, а сторонні фінансові установи не могли здійснити зарахування коштів на вказані у договорі реквізити. Жодних інших способів розрахунку в кредитному договорі та додаткових угодах до нього, не передбачено. У січня 2016 він звернувся до банку з листом про визначення порядку погашення кредиту, проте відповідь так і не отримав (а.с.115-117). В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 20.09.2017 звернулась до суду із запереченням на позовну заяву, в якому просила ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовити в частині стягнення з неї, як поручителя заборгованість за кредитним договором, обґрунтовуючи тим, що умови основного договору неодноразово змінювались шляхом укладення додаткових угод, зокрема додатковою угодою №3 від 17.03.2012 було збільшено відсоткову ставку з 10,24% річних до 13,5% річних, а відповідно і збільшився розмір ануїтентного платежу з початкових 163,88 доларів США до 188,00 доларів США за основним договором, тому збільшився розмір її відповідальності та було здійснено без її згоди. Вважає, що порука за вищевказаним договором, у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України, є припиненою (а.с.143-144). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, правом надання заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження не скористався. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.11.2006 між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», та відповідачем [PERSON], на підставі заяви останнього (а.с.40), був укладений кредитний договір № 11/РVN3-11-06, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 16 500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом зі строком повернення до 12.11.2026 року (а.с.5-9). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №11/РVN3-11-06 від 13.11.2006 між позивачем та [PERSON] 13.11.2006 був укладений договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського нотаріального округу за реєстровим номером №8840/4044640, відповідно до умов якого відповідач передав позивачу в заставу нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с.25-28). Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №11/РVN3-11-06 від 13.11.2006, між [PERSON], [PERSON] та банком і між [PERSON], [PERSON] та банком були укладені договори поруки (а.с.29-30, 31-32). 01.02.2007 була укладена Додаткова угода №1 до кредитного договору, відповідно до якої були внесені зміни до п.2.1., щодо відсоткової ставки погашення заборгованості, а саме: Банк надав Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 16 500 доларів США з оплатою по процентній ставці 8,00% річних (а.с.22). 30.03.2010 була укладена Додаткова угода до кредитного договору, відповідно до якої були внесені зміни до п.4.1., щодо відсоткової ставки погашення заборгованості, а саме: Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 8,00% річних (а.с.23). З дня, наступного за звільненням позичальника АТ «Банк «Фінанси та Кредит», позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту по процентній ставці 13,5% річних. 17.03.2012 була укладена Додаткова угода №3 до кредитного договору, відповідно до якої внесені зміни до п. 3.2., щодо погашення заборгованості, а саме: Позичальник зобов'язується щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтентного платежу в розмірі 188,00 доларів США. У складі ануїтентного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами (а.с.24). У порушення норм закону та умов договору відповідачі зобов'язання за кредитним договором №11/РVN3-11-06 від 13.11.2006 належним чином не виконували в зв'язку з чим станом на 19.02.2017 утворилась заборгованість у сумі 545 638 грн. 47 коп., яка складається із: суми заборгованості по основному боргу кредиту - 12 683,91 доларів США (гривневий еквівалент по курсу НБУ станом на 19.02.2017 за 1 долар США/26,988684 грн.=342 322 грн. 04 коп.); суми строкової заборгованості по відсоткам - 90,37 доларів США (гривневий еквівалент по курсу НБУ станом на 19.02.2017 за 1 долар США/26,988684 грн.=2 438 грн. 97 коп.); суми простроченої заборгованості по відсоткам - 2 036,66 доларів США (гривневий еквівалент по курсу НБУ станом на 19.02.2017 за 1 долар США/26,988684 грн.=54 966 грн. 77 коп.); пеня - 145 910 грн. 69 коп., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с.33-39). Як вбачається з матеріалів справи товариство з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» було перейменоване у публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» у зв'язку із зміною типу банку і є його правонаступником (а.с. 61-69). Посилання відповідача у своїх запереченнях проти позову на те, що оскільки було відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», останній не мав права здійснювати банківську діяльність та у зв'язку з його ліквідацією, відповідач не мав змоги виконати грошове зобов'язання, оскільки всі відділення банку у місті не працювали є безпідставними, з огляду на наступне. Постановою Правління НБУ від 17.12.2015 №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» було відкликано банківську ліцензію останнього. З 18.12.2015 розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження та здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку». Суд вказує, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах, в якому заборони щодо нарахування відсотків по кредитним зобов'язанням не передбачено. Натомість, суд зазначає, що ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В письмових пояснення на заперечення проти позову, позивач зазначив, що 08.02.2016 на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено оголошення про зміну реквізитів для погашення кредитної заборгованості (а.с.133-135). Щодо посилань відповідача [PERSON] у своїх запереченнях проти позову щодо неодноразової зміни умов основного договору шляхом укладення додаткових угод, без її згоди, що спричинило збільшення відсоткової ставки, а відповідно і збільшення розміру ануїтентного платежу, у зв'язку з чим збільшився розмір її відповідальності, на підставі чого вважає, що порука за вищевказаним договором, у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України, є припиненою, суд вказує, що вони є безпідставними та не обґрунтованими, виходячи з наступного. Пунктом 4.4. договору поруки передбачено, що внесення змін доповнень у кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без узгоджень поручителя. Суд вказує, що положення п.4.4 договору поруки щодо заборони без погодження з поручителем внесення змін та доповнень у кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, стосується інших відмінних від підвищення процентної ставки, обставин. Відповідно до п.2.2. договору поруки №№11/РVNРа3-11-06 від 13.11.2006 Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що й Боржник, у тому числі по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. У зв'язку з цим, встановлення додатковими угодами до кредитного договору збільшених відсотків при умові звільнення позичальника з банку не припиняє поруки, оскільки не збільшує розміру відповідальності самого поручителя, тому що умовами договору поруки передбачено можливість зміни розміру процентів (п.2.2 договору поруки). Суд зазначає, що оскільки зазначене положення договору щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя в частині розміру процентної ставки, яка збільшується за певних умов, погоджено поручителем при укладенні кредитного договору та договору поруки, тому визначення процентної ставки додатковою угодою №3 до кредитного договору від 17.03.2012 до 13,5% річних (за умови припинення позичальником трудових відносин з банком) не можна вважати збільшенням обсягу відповідальності поручителя, що за своїми правовими наслідками тягне припинення поруки згідно з ч.1 ст.559 ЦК України. Згідно із ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. У силу вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. На підставі викладеного, суд вважає, що позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» обґрунтований та такий, що належить до повного задоволення. Долю процесуальних витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved