Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Овруцький міжрайонний прокурор звернувся до суду із зазначеним позовом і просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], передати дітей під опікування органові опіки та піклування, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особисті рахунки дітей у відділенні Ощадбанку,мотивуючи тим, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дітей, не цікавиться їх життям та здоров'ям, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Представник органу опіки та піклування Народицької райдержадміністрації та [PERSON] в судовому засіданні просили позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи та третьої особи, думку дитини, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 150 СК України встановлені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він : 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 16.09.2008 року, [NUMBER] від 03.03.2010 року. Відомості про батька до акту цивільного стану про народження [PERSON] внесено відповідно до ч.1 ст.135 СК. України, про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України серії ААС №673506. Відповідач проживала спільно з третьою особою [PERSON] та дітьми по [ADDRESS]. З вересня 2013 року за вказаною адресою не проживає, діти залишились проживати з [PERSON] З цього ж часу відповідач не спілкується з дітьми в достатньому обсязі, матеріально дітей не забезпечує, мотивуючи тим, що діти проживають разом з [PERSON], з яким у неї склались неприязні відносини, та який перешкоджає здійснювати їй батьківські обов'язки. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував той факт, що відповідач кілька разів зверталась з проханням відвідати дітей, але він їй відмовив. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року визначено,що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю обов'язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою важливі правові наслідки як для матері, так і для дітей. Тобто, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише за наявності в діях батьків вини. Ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Зінчук Т.М. пояснила, що сім'я [PERSON] перебувала на обліку, як така що опинилась в складних життєвих обставинах, що з відповідачем неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо належного виконання батьківських обов'язків. Також зазначила, що відповідач неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання обов'язків по вихованню дітей, в підтвердження чого надала суду лист Народицького РВ УМВС України в Житомирській області №3138 від 01.09.2014 року, про те що [PERSON] 24.12.2012 року була притягнута Народицьким РВ УМВС України до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП. Однак, оцінюючи зазначений доказ суд враховує те, що відповідно до ст.221 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення за ст.184 КУпАП віднесено до виключної компетенції районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів. Отже, суд вважає, що в судовому засіданні не доведено, що поведінка відповідача відносно її малолітніх дітей є свідомим нехтуванням батьківськими обов'язками. При ухваленні рішення суд критично ставиться до обставин, викладених у висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав №02-33/1218 від 01.09.2014 року, оскільки висновок носить формальний характер. Також суд не враховує показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які працюють у ДНЗ «Сонечко», та які в судовому засіданні підтвердили лише той факт, що до дитячого закладу обох дітей приводить та забирає [PERSON], та не приймає до уваги думку шестирічного сина відповідача [PERSON], який в силу свого віку не усвідомлював обставин справи. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. На підставі викладеного, суд вважає, що в задоволенні частини позову про позбавлення батьківських прав слід відмовити, відповідача попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов'язків. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але відповідач ухиляється від вказаного обов'язку, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Крім того, за правилами ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтями 182, 183 СК України визначено, що суд враховує ряд істотних обставин, з яких витікає розмір аліментів, які підлягають стягненню в частині, визначеній судом, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. З огляду на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, й зважаючи положення ч.2 ст.193 СК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити й стягувати з відповідача аліменти на утримання на особисті рахунки дітей у відділенні Державного ощадного банку України, в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Прокурор звільнений від сплати судового збору згідно п.11 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», за правилами ст.88 ЦПК України судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial