Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в судовому засіданні 28 березня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 22 листопада 2016 року прокурор звернувся до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON] в інтересах держави в особі відповідних органів, а саме в інтересах ГУ Держгеокадастру та [PERSON] РДА. Прокурор вказав, що 08 лютого 2005 року між [PERSON] РДА та [PERSON] було укладено договір оренди землі, який зареєстровано у [PERSON] відділі Запорізької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі РВ ЗРФ ДП «Центр ДЗК»), про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09 лютого 2005 року за №05 (далі - Договір оренди). Відповідно до Договору оренди [PERSON] передано в оренду земельну ділянку загальною площею 98,3 гектара (далі га), у тому числі, рілля 46,5 га з індивідуальним кадастровим номером 2324984000:05:001:0054 для сільськогосподарського використання з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва, сіножаті - 51,8 га з індивідуальним кадастровим номером 2324984000:05:001:0055 для сінокосіння та випасання худоби, що розташовані за межами населених пунктів на території Пролетарської сільської ради Розівського району Запорізької області, яка після перейменування значиться як Новозлатопільська сільська рада Розівського району Запорізької області (далі Новозлатопільська сільрада). Проте, всупереч умов Договору оренди [PERSON] самостійно змінила цільове призначення орендованої земельної ділянки - сіножатей, призначеної для сінокосіння та випасання худоби, засіявши її соняшником. За таких обставин, прокурор прохає розірвати вказаний Договір оренди, зобовязавши відповідача повернути обидві земельні ділянки державі в особі ГУ Держгеокадастру. Крім того, у заяві прокурор просить стягнути з [PERSON] суму понесених судових витрат. В судовому засіданні прокурор Тімченко В.М. підтримав вимоги, заявлені в інтересах ГУ Держгеокадастру та [PERSON] РДА,по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, надавши судові відповідні пояснення, позов прохав задовольнити в повному обсязі. Разом з тим, прокурор зазначив, що відповідачем [PERSON] порушено умови використання лише щодо земельної ділянки площею 51,8 га, яка передана для сінокосіння та випасання худоби. Земельна ділянка площею 46,5 га використовується відповідачем за призначенням. Повноважний представник позивача [PERSON] РДА [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не підтримав, прохав в задоволенні позовних вимог, заявлених прокурором, відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] сплачує орендну плату в повному обсязі, що є основним для поповнення місцевого бюджету, а не використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що при підписанні Договору оренди не звернула увагу на його умови, у звязку з чим вважала, що обидві земельні ділянки передані їй в оренду для сільськогосподарського використання з метою вирощування будь-яких сільськогосподарських культур. При цьому, відповідач вказала, що орендна плата сплачувалась нею за обидві земельні ділянки як за ріллю, а тому в задоволені позовних вимог прохала відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні позицію відповідача [PERSON] підтримала її повноважний представник [PERSON]. Представник ГУ Держгеокадастру, як позивача по справі, в судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином (а.с.117). Разом з тим, повноважний представник позивача [PERSON] письмово повідомив судові про те, що ГУ Держгеокадастрвимоги, заявлені прокурором, підтримує в повному обсязі, надавши до суду письмове клопотання з проханням розглянути справу без участі представника позивача(а.с.103-104,120). За таких обставин, виходячи з положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача - ГУ Держгеокадастру. Суд, вислухавши пояснення прокурора та представника [PERSON] РДА, відповідача [PERSON] та її представника [PERSON], зясувавши позицію представника позивача ГУ Держгеокадастру, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та докази, а також надавши їм належну оцінку, вважає, що позов прокурора підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Так, розпорядженням голови [PERSON] РДА № 393 від 08 грудня 2004 року «Про надання гр. [PERSON] земельної ділянки в оренду строком до 01 листопада 2024 року» зі змінами, які внесено згідно розпорядження [PERSON] РДА №437 від 14 грудня 2012 року, [PERSON] передано в строкове платне користування (надано в оренду) земельні ділянки площею 46,5 га (рілля) та 51,8 (сінокоси) із земель запасу, розташованих за межами населених пунктів на території Новозлатопільської сільради (а.с.15,16). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] використовує дві різні земельні ділянки, а саме, з індивідуальним кадастровим номером 2324984000:05:001:0054 загальною площею 46,5 га (рілля) та з індивідуальним кадастровим номером 2324984000:05:001:0055 загальною площею 51,8 га (сіножаті),відповідно до Договору оренди від 08 лютого 2004 року, який зареєстрований у РВ ЗРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09 лютого 2005 року за №05. Строк дії Договору оренди до 01 листопада 2030 року (а.с.17-27). Як встановлено в судовому засіданні з пояснень учасників процесу та з матеріалів справи, Договір оренди, укладений між [PERSON] РДА та [PERSON], \~на час розгляду справи в суді не визнано недійсним, не розірвано і не припинено, додаткових угод, крім Додаткової угоди від 21 грудня 2012 року, згідно якої строк дії Договору оренди продовжено до 01 листопада 2030 року та збільшено розмір орендної плати, відповідно до вимог чинного законодавства сторонами укладено не було (а.с.18,23,28,29). Відповідно до п.1, п.2, п.8 Договору оренди земельна ділянка площею 46,5 га (рілля) з індивідуальним кадастровим номером 2324984000:05:001:0054 передана відповідачу [PERSON] для сільськогосподарського використання з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а земельна ділянка площею 51,8 га (сіножаті) з індивідуальним кадастровим номером 2324984000:05:001:0055 - для сінокосіння та випасання худоби (а.с.18). У пунктах 2,5,8 Договору оренди, плані земельних ділянок та кадастровому плані земельних ділянок, які надаються в оренду, акті встановлення й узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, акті прийому-передачі земельних ділянок, розпорядженні голови [PERSON] РДА №393 від 08 грудня 2004 року, розпорядженні голови [PERSON] РДА №437 від 14 грудня 2012 року, Додатковій угоді від 21 грудня 2012 року, інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, а також інших документах, визначено цільове призначення орендованих [PERSON] земельних ділянок, зокрема, земельної ділянки площею 51,8 га з індивідуальним кадастровим номером 2324984000:05:001:0055 саме як сіножаті - для сінокосіння та випасання худоби (а.с.15,16,18,20-27,40-42,49,53-59,62-64). Тобто, приписи щодо цільового призначення земельної ділянки площею 51,8 га з індивідуальним кадастровим номером 2324984000:05:001:0055 мають місце у технічній документації, яка розроблялась саме за заявою відповідача [PERSON], а тому твердження відповідача та її представника щодо необізнаності орендаря [PERSON] про цільове призначення земельної ділянки площею 51,8 га з індивідуальним кадастровим номером 2324984000:05:001:0055 саме як сіножаті є безпідставним з огляду на вищевикладене. За результатами перевірки дотримання вимог земельного законодавства [PERSON], проведеної в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016080270000364 від 06 липня 2016 року, державним інспектором управління контролю за використанням і охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області, виявлено факт використання [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки площею 51,8 га з індивідуальним кадастровим номером 2324984000:05:001:0055 не за цільовим призначенням, оскільки проведено обробіток ґрунту та посів соняшнику (а.с.30-38,122-124). Земельним кодексом України (далі - ЗК України) встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (чч.1,3 ст.1 ЗК України). До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (чч.1,2 ст.18 ЗК України). Відповідно до п.а ч.1 ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі сільськогосподарського призначення. При цьому, землями сільськогосподарського \~призначення визнаються, у тому числі, землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції (ч.1 ст.22 ЗК України). Відповідно до п.а ч.2 ст.22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Отже, земельне законодавство України визначає чітке розмежування всієї землі на категорії за цільовим призначенням. Цільове призначення землі відіграє визначальну роль у способі використання конкретної земельної ділянки. Закон, відносячи земельну ділянку до того чи іншого цільового призначення, тим самим визначає способи використання цієї земельної ділянки, права і обов'язки осіб щодо його використання, а також може встановлювати певні обмеження. Виходячи з цільового призначення конкретної земельної ділянки, особи не мають права відступати від правил його використання, не мають права виходити за рамки тих прав, встановлених законодавством для такої земельної ділянки. Якщо ж спосіб використання земельної ділянки, застосовуваний конкретною особою, не відповідає цільовому призначенню, встановленому законодавством, то наступають наслідки передбачені земельним та цивільним законодавством. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] орендовану земельну ділянку площею 51,8 га (сіножаті) з індивідуальним кадастровим номером 2324984000:05:001:0055, цільове призначення якої згідно умов Договору оренди визначено як для сінокосіння та випасання худоби, систематично на протязі останніх років розробляла і засіювала соняшником та озимою пшеницею, для отримання врожаю насіння, а отже самостійно змінила цільове призначення орендованої земельної ділянки (а.с.30-37,62-63). При цьому, відповідач [PERSON] упродовж 2005-2016 років не перебувала та не перебуває на обліку як особа, яка займалася чи займається розведенням та вирощуванням свійських тварин (а.с.64). Таким чином, орендар [PERSON] вчинила дії, які вказують на суттєве порушення нею умов використання орендованої земельної ділянки площею 51,8 га (сіножаті) з індивідуальним кадастровим номером 2324984000:05:001:0055, встановлених Договором оренди. Крім того, сторони в Договорі оренди передбачили цивільно-правову відповідальність за порушення умов використання земельної ділянки, у тому числі не за цільовим призначенням (пп.17,18,23,30 Договору оренди). Відповідно до ст.25 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) орендар земельної ділянки зобов'язаний виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі, та дотримуватись режиму використання земельної ділянки. Згідно ст.32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання стороною обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. При цьому, договір може бути, зокрема, розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч.1 ст.651 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких між сторонами досягнуто згоди (абз.2 ч.1 ст.638 ЦК України). За змістом ст.15 Закону умови використання земельної ділянки є істотними умовами договору оренди земельної ділянки. [PERSON] та її представник [PERSON] заперечуючи проти позову, додатково вказали, що відповідач отримала в оренду земельну ділянку площею 51,8 га з індивідуальним кадастровим номером 2324984000:05:001:0055 вже в розораному вигляді. Проте, такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, не відповідають вимогам чинного законодавства та умовам Договору оренди. При цьому, особиста впевненість відповідача в тому, що земельною ділянкою можна користуватися за іншим призначенням ніж те, яке зазначене в Договорі оренди, на переконання суду, не звільняє її від обовязку дотримуватись вимог закону та умов Договору оренди. До того ж, судом враховано, що зміна цільового призначення земельної ділянки 51,8га (сіножаті) з індивідуальним кадастровим номером 2324984000:05:001:0055 відповідно до вимог чинного законодавства не проводилась. З вищенаведених підстав суд вважає й позицію представника позивача - [PERSON] РДА [PERSON] необґрунтованою і такою, що суперечить діючому законодавству та інтересам держави. Разом з тим, доводи прокурора про необхідність розірвання договору в частині використання [PERSON] земельної ділянки площею 46,5 га (рілля) з індивідуальним кадастровим номером 2324984000:05:001:0054 не за цільовим призначенням, суд вважає неаргументованими, оскільки доказів неналежного використання або використання не за цільовим призначенням вказаної земельної ділянки під час судового розгляду не встановлено, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Таким чином, суд дійшов висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається прокурор як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON], тому позов підлягає задоволенню в частині, що стосується земельної ділянки (сіножаті) площею 51,8га з індивідуальним кадастровим номером 2324984000:05:001:0055, яка розташована на території Новозлатопільської сільради. В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити. Крім того, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 2756 грн. 00 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при предявленні позову до суду (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial