Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору укладеного 18.07.2006 року між позивачем та відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що при укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України в якій зазначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Посилається на те, що відповідач порушив зобов'язання за вище вказаним кредитним договором і станом на 31.10.2013 року загальна сума заборгованості складає 21 206 грн. 75 коп., а тому просив стягнути з [PERSON] борг за кредитом та судові витрати. Представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, звернувшись до суду з відповідною заявою та просив справу розглянути без їх участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення, не повідомив причини неявки і не подав заяви про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Тому, оскільки проти цього не заперечує позивач, наявні підстави для ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 18.07.2006 року було укладено кредитний договір згідно якого, останній отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно п.9.12 Умов кредитного договору строк дії договору складає 12 місяці з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором і станом на 31.10.2013 року загальна сума заборгованості становить 21 206 гривень 75 коп., з яких заборгованість за кредитом складає 4 473 грн. 20 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 15 247 грн. 51 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 986 грн. 04 коп. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Оскільки грошове зобов'язання виконано боржником не було, то мало місце порушення вимог ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Стаття 612 ЦК України вказує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги позивача являються обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved