Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] в її інтересах та інтересах малолітнього [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Позивач позовні вимоги обґрунтував тим, що 22.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № PLRMGK0000000006, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 61941,39 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.04.2028 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 24.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку банку будинок [ADDRESS] В даний час за адресою: [ADDRESS] не проживають, однак залишаються зареєстрованими наступні особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 07.04.2014 року становить 144958,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2014 року еквівалентно 1688904,44 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд в рахунок погашення зазначеної заборгованості за кредитним договором № PLRMGK0000000006 від 22.04.2008 року в розмірі 144958,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2014 року еквівалентно 1688904,44 грн., звернути стягнення на будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку та виселити з буд. [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Гамма М.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука - Гончар Б.Б. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині виселення малолітнього [PERSON] з [ADDRESS] Відповідачі по справі - [PERSON] в її інтересах та інтересах малолітнього [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в тому числі шляхом опублікування оголошення про виклик в судове засідання в засобах масової інформації. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, надані суду докази, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 589 ЦК України, визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В порядку ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася та сплати процентів. Статтями 7, 12 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Статтею 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Судом достовірно встановлено, що 22.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № PLRMGK0000000006, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 61941,39 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.04.2028 року. Пунктом 8.1 кредитного договору визначено, що періодом сплати кредиту вважається період з 15 по 22 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 625,88 доларів США згідно графіку погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Пунктом 2.3.7 кредитного договору передбачено, що банк має право стягнути кредит до настання дати повернення кредиту шляхом звернення стягнення на заставне майно, при настанні умов передбачених п. 2.3.3 В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 24.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до п.33.3 якого, [PERSON] передала в іпотеку банку будинок [ADDRESS], належний ії на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] З поквартирної карти форми Б по жилому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], вбачається, що з 2008 року за вказаною адресою зареєстровані: власник [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON], брат [PERSON] та син [PERSON] Вказане також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Полтавській області від 25.05.2014 року та 23.10.2014 року. З матеріалів справи слідує, що кредит, який отримала [PERSON] згідно кредитного договору № PLRMGK0000000006 від 22.04.2008 року у ПАТ КБ «Приватбанк» є споживчим, оскільки надавався для придбання нерухомості - будинку [ADDRESS] Кошти за вказаним кредитним договором надавались в іноземній валюті. Крім того, предмет іпотеки - будинок [ADDRESS] використовується як місце постійного проживання позичальника та членів її сім'ї. Враховуючи вищевикладені обставини справи, з урахуванням положень ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення Суд критично ставиться до доводів представника позивача з приводу того, що відповідачі не проживають у спірному будинку, оскільки на підтвердження дани обставин суду не надано належних та допустимих доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed