Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» 10 вересня 2014 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та фактично задоволення за рахунок його вартості заборгованості по кредитному договору, передачу майна в управління з метою проведення прилюдних торгів та стягнення судових витрат. Позивач у своєму позові посилається на те, що 16 листопада 2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «Мушкетер» було укладено кредитний договір № 04/14/11-КЛТ, відповідно до якого встановлена процедура та умови надання банком кредитних коштів позичальнику в межах загальної суми 8000000.00 гривень, процедура та умови повернення позичальником отриманого кредиту, нарахування і сплати процентів за отримання кредиту, а також взаємні права та зобовязання сторін. Відповідно до п. 3.4.5 кредитного договору, позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитами не пізніше 14 листопада 2014 року. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого первісним кредитором здійснено на користь нового кредитора відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором № 04/14/11-KЛT від 16 листопада 2011 року, укладеного з ТОВ «Мушкетер», а також повязаних з ним договором(ами) іпотеки, договором(ами) застави та/або договором(ами) поруки. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений між банком та [PERSON] договір іпотеки № 04/14/І 01/11-КЛТ від 16 листопада 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1320, відповідно до якого в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було передано в іпотеку нерухоме майно, що належать [PERSON] на праві власності: будівлі та споруди, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, Лоцманський узвіз, буд. 8а; земельна ділянка, площею 0.2684 га, розташована на території Жовтневого району м. Дніпропетровська, Лоцманський узвіз, 4. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю. Відповідно до договору позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати та забезпечити повернення кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені кредитним договором терміни. Але взяті на себе зобовязання відповідач не виконує стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановленні кредитними договорами терміни, утворилась заборгованість. 07 червня 2011 року [PERSON] змінив прізвище на [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис за № 19 та що підтверджується свідоцтвом про зміну імені Кіровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області. Неналежне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, а саме відмова від повернення чергових частин кредиту, несплата відсотків за користування кредитними коштами, призвело до виникнення заборгованості станом на 18 серпня 2014 року в розмірі 6 965\~408.11 гривень, яка складається з: сума заборгованості за кредитом - 5868\~222.10 гривень; сума заборгованості за відсотками 656041.31 гривень; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 415363.51 гривень; розмір пені за несвоєчасне погашення відсотків 25781.19 гривень. Борг по кредитному договору третьою особою і відповідачем банку не погашено, банку завдані збитки. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Борг за кредитним договором не погашено, в добровільному порядку питання не вирішене, тому позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки (нерухоме майно), задовольнивши позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вказаним, на думку суду, не заперечував проти розгляду справи за наявними матеріалами без його участі, а також те, що дійсно третя особа брала кредит у позивача, було укладено договори кредиту та іпотеки з відповідачем, можливо є заборгованість з обєктивних причин, не відповідають вимогам закону і розрахунки позивача стосовно заборгованості третьої особи по сумі заборгованості по кредиту. Відповідачем все зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брав і не бере, нічиїх прав не порушував, матеріальної чи моральної шкоди не завдавав. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України. Представник третьої особи ТОВ «Мушкетер» в судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вказаним, на думку суду, проти позову фактично не заперечували, просили справу розглядати за відсутності їх представника. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності представника вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України. Зясувавши думку сторін і третьої особи, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом в судовому засіданні встановлено, що 16 листопада 2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «Мушкетер» було укладено кредитний договір № 04/14/11-КЛТ, відповідно до якого встановлена процедура та умови надання банком кредитних коштів позичальнику в межах загальної суми 8000000.00 гривень, процедура та умови повернення позичальником отриманого кредиту, нарахування і сплати процентів за отримання кредиту, а також взаємні права та зобовязання сторін. Відповідно до п. 3.4.5 кредитного договору, позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитами не пізніше 14 листопада 2014 року. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого первісним кредитором здійснено на користь нового кредитора відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором № 04/14/11-KЛT від 16 листопада 2011 року, укладеного з ТОВ «Мушкетер», а також повязаних з ним договором(ами) іпотеки, договором(ами) застави та/або договором(ами) поруки. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений між банком та [PERSON] договір іпотеки № 04/14/І 01/11-КЛТ від 16 листопада 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1320, відповідно до якого в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було передано в іпотеку нерухоме майно, що належать [PERSON] на праві власності: будівлі та споруди, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, Лоцманський узвіз, буд. 8а; земельна ділянка, площею 0.2684 га, розташована на території Жовтневого району м. Дніпропетровська, Лоцманський узвіз, 4. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю. Відповідно до договору позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати та забезпечити повернення кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені кредитним договором терміни. Неналежне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, а саме відмова від повернення чергових частин кредиту, несплата відсотків за користування кредитними коштами, призвело до виникнення заборгованості станом на 18 серпня 2014 року в розмірі 6 965\~408.11 гривень, яка складається з: сума заборгованості за кредитом - 5868\~222.10 гривень; сума заборгованості за відсотками 656041.31 гривень; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 415363.51 гривень; розмір пені за несвоєчасне погашення відсотків 25781.19 гривень. Борг по кредитному договору третьою особою і відповідачем банку не погашено, банку завдані збитки. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Борг за кредитним договором не погашено, в добровільному порядку питання не вирішене і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). В судовому засіданні зясовано та підтверджено матеріалами справи, що 16 листопада 2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ фірмою «Мушкетер» було укладено кредитний договір № 04/14/11-КЛТ, що діє зі змінами та доповненнями. Пунктом 1.1 кредитного договору встановлена процедура та умови надання банком кредитних коштів позичальнику в межах загальної суми 8 000\~000.00 гривень, процедура та умови повернення позичальником отриманого кредиту, нарахування і сплати процентів за отримання кредиту, а також взаємні права та зобовязання сторін. Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору, зобовязання банку щодо надання кредитів та зобовязання позичальника щодо повернення кредитів, сплати процентів, а також інші права та зобовязання сторін, передбачені цим договором, виникають з моменту укладання сторонами додаткових угод про надання кредитів, які є невідємними частинами кредитного договору, в сумах, зазначених в таких додаткових угодах. Строк користування кожним окремим кредитом в межах загальної суми, встановленої пунктом 1.1 кредитного договору та термін його кінцевого повернення, визначається додатковими угодами, але не пізніше строку, встановленого пунктом 3.4.5 цього договору. Відповідно до п. 3.4.5 кредитного договору, позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитами не пізніше 14 листопада 2014 року. Згідно пункту 3.4.9 кредитного договору, позичальник зобовязався у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами та/або процентами, та/або комісіями, сплатити банку пеню за кожний день прострочки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період наявності простроченої заборгованості за кредитами та/або процентами, та/або комісіями. Банк має право достроково стягнути кредити та проценти за період фактичного користування кредитами, виданими згідно з додатковими угодами у разі недотримання позичальником умов кредитного договору (п. 3.1.4 кредитного договору). У разі порушення умов кредитного договору та додаткових угод, позичальник зобовязаний достроково повернути на вимогу банку всю суму заборгованості за кредитами у строк, вказаний банком та сплатити проценти за фактичний строк користування кредитами (п. 3.4.10 кредитного договору). 17 листопада 2011 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 300\~000.00 гривень, зі строком повернення кредиту не пізніше 16 травня 2012 року, процентна ставка встановлена в розмірі 27 % річних. 05 грудня 2011 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 1 000\~000.00 гривень, зі строком повернення кредиту не пізніше 04 червня 2012 року, процентна ставка встановлена в розмірі 27 % річних. 06 грудня 2011 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 1 000\~000.00 гривень, зі строком повернення кредиту не пізніше 05 грудня 2012 року, процентна ставка встановлена в розмірі 27 % річних. 07 грудня 2011 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 5 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої встановлена процедура та умови надання Банком кредитних коштів позичальнику в національній валюті України або в іноземних валютах (доларах США або швейцарських франках) з можливістю повної/часткової конвертації в національну або в іншу іноземну валюту в межах загальної суми, еквівалентної 8 000\~000.00 гривень за офіційним курсом Національного банку України на дату укладання кожної додаткової угоди до кредитного договору, що є його невідємною частиною, процедура та умови повернення позичальником отриманого кредиту, нарахування і сплати процентів за отримання кредиту, а також взаємні права та зобовязання сторін. Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 5 позичальнику надано кредит в сумі 150\~000.00 швейцарських франків, що складає еквівалент 1 295\~811.15 гривень за офіційним курсом Національного банку України на дату укладання додаткової угоди № 5, зі строком повернення кредиту не пізніше 06 грудня 2012 року, процентна ставка встановлена в розмірі 10 % річних. 07 грудня 2011 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 6 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 150\~000.00 швейцарських франків, що складає еквівалент 1295\~811.15 гривень за офіційним курсом Національного банку України на дату укладання цієї додаткової угоди, зі строком повернення кредиту не пізніше 06 грудня 2012 року, процентна ставка встановлена в розмірі 10 % річних. 23 березня 2012 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 7 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 1 500\~000.00, зі строком повернення кредиту не пізніше 22 березня 2013 року, процентна ставка встановлена в розмірі 25 % річних. 23 березня 2012 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 8 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 1500 000.00 гривень, зі строком повернення кредиту не пізніше 22 березня 2013 року, процентна ставка встановлена в розмірі 25 % річних. 14 січня 2013 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 9 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 2000 000.00 гривень, зі строком повернення кредиту не пізніше 31 серпня 2013 року, процентна ставка встановлена в розмірі 30 % річних. 14 січня 2013 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 10 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 1 618\~222.10 гривень, зі строком повернення кредиту не пізніше 31 серпня 2013 року, процентна ставка встановлена в розмірі 30 % річних. 14 травня 2013 року між банком та позичальником було укладено додатковий договір № 11 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якого позичальнику надано кредит в сумі 1 500\~000.00 гривень, зі строком повернення кредиту не пізніше 13 травня 2014 року, процентна ставка встановлена в розмірі 24 % річних. 14 травня 2013 року між банком та позичальником було укладено додатковий договір № 12 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якого позичальнику надано кредит в сумі 1 500\~000.00 гривень, зі строком повернення кредиту не пізніше 13 травня 2014 року, процентна ставка встановлена в розмірі 24 % річних. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого первісним кредитором здійснено на користь нового кредитора відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором № 04/14/11-KЛT від 16 листопада 2011 року, укладеного з ТОВ «Мушкетер», а також повязаних з ним договором(ами) іпотеки, договором(ами) застави та/або договором(ами) поруки. В результаті відступлення новий кредитор з 26 червня 2013 року є власником всіх прав вимоги за кредитними документами (включаючи, без обмеження, права на всі платежі за кредитним(и) договором(ами), всі права іпотекодержателя за договором (ами) іпотеки, та всі права заставодержателя за договором (ами) застави, та всі права кредитора за договором(ами) поруки). Відступлення не призводить до будь-яких змін обсягу та обовязків за кредитними документами. Зокрема, незмінними залишаються суми, що підлягають сплаті, та строки їх сплати відповідно до умов кредитного договору № 04/14/11-KЛT від 16 листопада 2011 року. 30 вересня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та позичальником було укладено додатковий договір № 13 до кредитного договору, відповідно до якого умови кредитного договору були викладені в новій редакції. Пунктом 1.1.1 додаткового договору № 13 було визначено, що надання кредиту позичальнику здійснюється окремими частинами в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 8 000\~000.00 гривень зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 24 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 14 листопада 2014 року. Відповідно до пункту 3.3 додаткового договору № 13, позичальник зобовязаний дотримуватись положень кредитного договору, протягом строку використання кредиту сплачувати проценти, повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора та можливих штрафних санкцій, у терміни, вказані в кредитному договорі. Пунктом 4.1 додаткового договору № 13 визначено, що у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. У випадку порушення позичальником вимог пункту 3.3 додаткового договору № 13, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 0,1 % від суми кредиту за кожний випадок порушення (п. 4.2 додаткового договору № 13). У випадку невиконання позичальником зобовязань, визначених пунктом 3.3 додаткового договору №13, протягом більше 10 календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для їх виконання, на одинадцятий календарний день строк користування кредитом вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобовязаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за кредитним договором дія кредитного договору припиняється. Виконання позичальником даного обовязку не потребує від кредитора надіслання жодних попередніх письмових повідомлень та/або вимог до позичальника (п. 4.3 додаткового договору № 13). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений між банком та [PERSON] іпотечний договір № 04/14/І 01/11-КЛТ від 16 листопада 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1320, відповідно до якого в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було передано в іпотеку нерухоме майно: будівлі та споруди, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, Лоцманський узвіз, буд. 8а та згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР від 10 жовтня 2011 року за №31601431, складаються з: будівля цеху літ. Б-2, підвал п/д Б-2 загальною площею 2098.7 кв. м., сходи металеві літ. б, будівля цеху літ. В-1, підвал літ. п/д В-1, загальною площею 107.7 кв. м., сходи літ. в, будівля холодильника літ. Г; будівля котельної літ. Д, сходи літ. д, навіс літ. Е; підпорна стіна № 1 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2006 року по справі № 17/416-06, зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 17979260; земельна ділянка, площею 0.2684 га, розташована на території Жовтневого району м. Дніпропетровська, Лоцманський узвіз, 4, цільове призначення земельної ділянки - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий № 1210100000:03:217:0054, та належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №093214, виданим Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів 11 квітня 2005 року на підставі рішення від 08 грудня 2004 року № 149/22, договору купівлі - продажу від 28 липня 2003 року № 2169, 17 грудня 2003 року № 11759, 26 лютого 2004 року № 406, 22 лютого 2005 року № 378. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010510401076. 07 червня 2011 року [PERSON] змінив ім'я на [PERSON], зроблено відповідний актовий запис за № 19, про що підтверджується свідоцтвом про зміну імені Кіровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області. Пунктом 3.2.1 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно з метою погашення заборгованості боржника за кредитним договором у разі набуття такого права згідно до розділу 4 договору іпотеки. Згідно з пунктом 4.1 договору іпотеки, за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у звязку із прострочкою виконання боржником зобовязань за кредитним договором, витратами повязаними із зверненням стягнення на майно, витратами повязаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов цього договору. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення боржником умов кредитного договору, або порушення іпотекодавцем умов договору іпотеки (п. 4.2 договору іпотеки). Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти в користування позичальника, що підтверджується меморіальними ордерами, додатковими угодами та розрахунком заборгованості. Позичальник не виконує зобовязання по погашенню заборгованості за кредитним договором, чим істотно порушує умови кредитного договору. Позивачем неодноразово на адресу позичальника та відповідача направлялися листи про наявність заборгованості за кредитним договором, в яких банк попереджав, що у разі невиконання вимог зазначених в даному листі, банк буде вимушений звернутись до суду з метою стягнення заборгованості в примусовому порядку та/або примусово звернути стягнення на предмет іпотеки, з покладенням на відповідача оплати витрат, повязаних з реалізацією предмету іпотеки, але ніяких дій щодо погашення заборгованості відповідачем не було вчинено. Неналежне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, а саме відмова від повернення чергових частин кредиту, несплата відсотків за користування кредитними коштами, призвело до виникнення заборгованості станом на 18 серпня 2014 року в розмірі 6 965\~408.11 гривень, яка складається з: сума заборгованості за кредитом - 5 868\~222.10 гривень; сума заборгованості за відсотками - 656\~041.31 гривень; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 415\~363.51 гривень; розмір пені за несвоєчасне погашення відсотків - 25\~781.19 гривень. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про іпотеку» та іншими нормативно правовими актами. Відповідно до норм ст. 11, 525, 629 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст. 1054, 1055 ЦК України), а також іпотечний договір, який має бути нотаріально посвідченим (ст. 3, 18 Закону України «Про іпотеку»). Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, розмір яких визначається в договорі (ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ст. 1050 ЦК України, в контексті положення ст. 1054 ч. 2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Відповідний обовязок боржника щодо повернення кредитору на його вимогу суми боргу зі сплатою процентів встановлений ст. 625 ч. 2 ЦК України. При цьому відповідно до норми ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Пенею, відповідно до ст. 549 ЦК України, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. При цьому право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання (ст. 550 ЦК України), а також така пеня підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ст. 624 ЦК України). Нормою ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 16 ЦК України, однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Нормою ст. 3 вказаного закону передбачено, що іпотека виникає на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. За змістом ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 41 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідно до п. 42 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Отже, враховуючи вищезазначене, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором № 04/14/11-КЛТ від 16 листопада 2011 року та іпотечного договору № 04/14/І 01/11-КЛТ від 16 липня 2011 року, приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення даних договорів в належній формі, встановлено невиконання своїх зобовязань основним боржником за кредитним договором, що був забезпечений іпотечним договором, а також встановлена наявність у позивача права звернути стягнення в такому випадку на предмет іпотеки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені ним при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору на суму 3\~ 654.00 гривень. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», ст. 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону, відповідно до якої у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Із положень ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» випливає, що звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки можливе тільки за умови дотримання її положень, яка передбачає: 1) пред'явлення боржникові та у відповідних випадках майновому поручителю письмової вимоги про усунення порушення забезпечення іпотекою зобов'язання, в якому встановлюється не менше як тридцятиденний строк для усунення порушення та містить попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги; 2) незадоволення вимоги іпотекодержателя протягом установленого ним строку, який не може бути меншим за тридцять днів. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». В письмовій вимозі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача, повязаними з неналежним виконанням взятих на себе обовязків відповідачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями позивача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача і третьої особи крім вказаних в договорі кредиту та договорі іпотеки сторін, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Не може суд прийняти до уваги позицію сторони відповідача стосовно не згоди з позовними вимогами, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 04/14/11-КЛТ від 16 листопада 2011 року в розмірі 6 965\~408.11 гривень (шість мільйонів девятсот шістдесят пять тисяч чотириста вісім гривень 11 копійок) звернути стягнення на нерухоме майно: - будівлі та споруди, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, Лоцманський узвіз, буд. 8а та згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 10 жовтня 2011 року за № 31601431, складаються з: будівля цеху літ. Б-2, підвал п/д Б-2 загальною площею 2098.7 кв. м., сходи металеві літ. б, будівля цеху літ. В-1, підвал літ. п/д В-1, загальною площею 107.7 кв. м., сходи літ. в, будівля холодильника літ. Г; будівля котельної літ. Д, сходи літ. д, навіс літ. Е; підпорна стіна № 1 та належить [PERSON] на праві власності на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2006 року по справі № 17/416-06, зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 17979260; - земельну ділянку, площею 0.2684 га, розташовану на території Жовтневого (Соборного) району м. Дніпро (Дніпропетровська), Лоцманський узвіз, 4, цільове призначення земельної ділянки - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий № 1210100000:03:217:0054, та належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №093214, виданим Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів 11 квітня 2005 року на підставі рішення від 08 грудня 2004 року № 149/22, договору купівлі-продажу від 28 липня 2003 року № 2169, 17 грудня 2003 року № 11759, 26 лютого 2004 року № 406, 22 лютого 2005 року № 378. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010510401076 на користь ПАТ «Дельта Банк» шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час здійснення виконавчого провадження, а також стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» понесені позивачем витрати за сплату судового збору у розмірі 3\~654.00 гривень. Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і вони підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved