Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми курсової різниці за кредитним договором №444 pv 11-08 від 20.03.2008 року станом на 01.04.2015 року у розмірі 5 853 255 грн. 97 коп. та суми донарахованих відсотків з 01.07.2011 року по 31.03.2015 року у розмірі 144 468,40 доларів США, що станом на 01.04.2015 еквівалентно 3 386 714 грн. 91 коп., та 3 654 грн. судового збору, мотивуючи тим, що 20.03.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачкою [PERSON] укладено вказаний кредитний договір №444 pv 11-08, на підставі якого банк відкрив відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 237 600 доларів США на умовах забезпеченості поворотності, строковості, платності з оплатою 16% річних строком до 20.03.2023 року. У звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором Банк був вимушений звернутись до Шевченківського районного суду м. Чернівців з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 22.06.2011 року. Рішенням суду від 10.04.2013 року позовні вимоги Банку задоволено та стягнуто з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором. Рішення суду на даний час не виконано. У звязку з наведеним Банк змушений був звернутись до суду із вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві. просив позов задовольнити в повному обсязі. Суду також пояснив, що Банк просить стягнути саме курсову різницю, а не суму за прострочення виконання грошових зобовязань відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду письмові заперечення, а також просила застосувати строк позовної давності та у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. На підставі кредитного договору №444 pv 11-08 від 20.03.2008 року Банком «Фінанси та Кредит» було відкрито позичальнику [PERSON] відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 237 600 доларів США на умовах забезпеченості поворотності, строковості, платності з оплатою 15% річних строком до 20.03.2023 року. У звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором Банк був вимушений звернутись до Шевченківського районного суду м. Чернівців з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 22.06.2011 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.04.2013 року позовні вимоги Банку задоволено та стягнуто з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 142 715 грн. 98 коп., рішення набрало законної сили 31 липня 2013 року (а.с.14-20). Банк просив, а суд стягнув з відповідачки заборгованість станом на 22.06.2011 року в розмірі 3 142 715 грн. 98 коп., яка складалась з: 237 263,61 доларів США, що еквівалентно 1 891 789 грн. 89 коп. заборгованість по сплаті кредиту; 79 581,20 доларів США, що еквівалентно 634 524 грн. 78 коп. заборгованість по сплаті процентів; 77 308,18 доларів США, що еквівалентно 616 401грн. 31 коп. пеня. Отже, Банк просив стягнути все тіло кредиту та відсотки за кредитним договором. Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених п.1 ч.2 ст. 11 ЦК Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Варто зауважити, що після набрання чинності рішенням суду від 10 квітня 2013року у справі №2-1570/12 по споживчому кредитному договорі, Відповідачка не вчиняла жодних дій щодо даного споживчого кредитного договору. На підставі рішення суду стягнуто всю заборгованість: тіло, відсотки, пеню. Тому не зрозумілою є позиція Банку щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами. Якщо відповідачка не виконує рішення суду про стягнення з неї заборгованості, то Банку вправі реагувати іншими чином на невиконання боржником своїх грошових зобовязань, а не шляхом стягнення курсової різниці та відсотків. Як вбачається з тексту Договору та укладеної до нього Додаткової угоди №1 від 05 травня 2008р. він був укладений між Позивачем та Відповідачем 20 березня 2008 року, термін дії до 20 березня 2023 року (п.3.2 договору). При цьому,у пункті 3.6 Договору, вказано та погоджено сторонами, що у випадку виникнення заборгованості з боку Позичальника по сплаті відсотків за користування кредитом більше 3-х місяців, термін дії договору припиняється, а Банк набуває право у відповідності до чинного законодавства звернути стягнення на заставне майно. Згідно п.4.3. договору визначено дату сплату процентів, а саме до 10 числа кожного місяця. Останній платіж на рахунок що вказаний відповідно п.2.2 договору по сплаті відсотків зазначений датою 17 серпня 2009р., що означає, при відсутності платежу більше 3-х місяців (п.3.6 договору) в зазначений у договорі строк п.4.3. (а саме, через три місяці до 10 числа включно) з наступного дня, тобто з 11 листопада 2009 року, позивачу стає відомо про порушення договору та його права, у зв'язку з чим: припиняється термін дії договору відповідно до п.3.6. «Договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії №444 pv 11-08 від 20 березня 2008 року», та починається дія (загального) трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Отже, беручи до уваги вище викладене, 11 листопада 2009 року відповідно п.3.6 договору, ч. 1 ст.598 ЦК України, ст. 604 ЦК України припинено термін дії Договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії №444 pv 11-08 від 20 березня 2008 року, при цьому перебіг позовної давності за Договором починається з 11 листопада 2009 року і сплив 11 листопада 2012 року. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У якості правових наслідків порушення зобовязання ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачає припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо де встановлено договором, розірвання договору та сплату неустойки. В той же час відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України,визначено підстави припинення зобов'язання, зокрема, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Наслідком припинення дії договору являється втрата договору своєї юридичної сили, такий договір перестає продовжувати права та обов'язки його учасників. В рішенні суду від 10.04.2013року по справі №2-1570/12 Шевченківським районним судом міста Чернівці встановлено: «Платежі за договором здійснювались до серпня 2009 року (т.З а.с.2-29)». Платежі за договором здійснювалися за період з 20 березня 2008 року по 17 серпня 2009року. даний факт також підтверджується: довідкою ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», розрахунком заборгованості по кредиту, що підписано представниками позивача-Банку: Заступником керуючого - [PERSON] та Головним бухгалтером - [PERSON] та завірена печаткою, довідкою Реєстр Квитанцій по сплаті відсотків згідно Договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії №444 pv 11-08 від 20.03.2008р. від 19 травня 2015 року, що є порушенням п.3.6. договору, а також підтвердженням того факту, що останній платіж за договором був здійснений 17 серпня 2009 року. Так, в рішенні від 10.04.2013 року по справі №2-1570/12 Шевченківським районним судом міста Чернівці встановлено, що «Відповідачем порушено умови кредитного договору в частині своєчасного повернення позивачу кредиту та процентів за користування кредитом». Вказані факти, в силу вимог статті 61 ЦПК України та частини другої статті 35 ГПК України, не підлягає доведенню в межах даної справи. Отже, позивачем вже стягнуто з відповідачки заборгованість за кредитним договором на підставі рішення суду, а кредитний договір припинив свою дію. Що стосується стягнення курсової різниці, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти за різних валютних курсів. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. За ст. ст. 11, 16, 509, 526, 610, 611,612, 614 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк. При цьому, недопустима одностороння відмова від виконання зобов'язань. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору кредиту виникла заборгованість і згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці з відповідача вже було стягнуто заборгованість. Тобто, позивач скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до відповідача. Разом з тим, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, та не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається належним чином не виконаним (ст. 598, ст. 599 ЦК України). Така позиція викладена в п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Також, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20.01.11 у справі № 10/25, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Однак, в судовому засіданні представник позивача вказав, що Банк просить стягнути саме курсову різницю, а не суми в порядку ст. 625 ЦК України. Отже, підстав для стягнення курсової різниці з відповідачки немає. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527 ч. 1, 551 ч.3, 611, 612, 1050 ч. 2, 1054 ч. 1, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60 ЦПК України,

Outcome: dismissed