Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Наприкінці листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 04 грудня 2014 року [PERSON] отримав від нього в борг грошові кошти у сумі 16000 гривень, які зобовязався повернути 05 грудня 2014 року. На підтвердження отримання грошових коштів від позивача [PERSON] надав власноруч написану розписку від 04 грудня 2014 року. [PERSON] звертався до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, проте відповідач ігнорує вказані вимоги. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу за договором позики від 04 грудня 2014 року у розмірі 16000 гривень, інфляційні втрати у розмірі 13600 гривень, пеню у розмірі 17829 гривень 09 копійок та три відсотки річних у розмірі 1420 гривень 27 копійок, а всього у розмірі 48849 гривень 36 копійок. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився. Проте, надав до суду заяву, в якій вказав, що на позові наполягає, просить його задовольнити, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився та не повідомив суд про причини неявки. Про дату, час та місце розгляду справи він повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.17,19). Відзив на позов [PERSON] не надав. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 16000 гривень, а [PERSON] зобовязався повернути грошові кошти до 05 грудня 2014 року. Вказана обставина підтверджується копією розписки від 04 грудня 2014 (а.с.5). У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 04 грудня 2014 року був укладений договір позики. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобовязання за договором позики та повернув грошові кошти. Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути борг за договором позики у розмірі 16000 гривень. У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, з 06 грудня 2014 року по 20 листопада 2017 період прострочення виконання зобовязання відповідачем становить 1081 днів. Тому три проценти річних від простроченої суми за період з 06 грудня 2014 року по 20 листопада 2017 року становить 1420 гривень 27 копійок (16000 гривень ? 3% річних / 365 днів у році ? 1081 днів прострочки). Водночас, як вбачається з письмових розрахунків, наданих позивачем (а.с.6), інфляційне збільшення боргу становить 13600 гривень (16000 гривень ? сукупний індекс інфляції 185 / 100% - 16000 гривень). Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Тому, у відповідача виникла пеня у розмірі 17829 гривень 09 копійок (16000 : 100% ? 2% ? 1081 днів / 365 днів). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики, що у загальному розмірі складає 48849 гривень 36 копійок. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції №64 від 21 листопада 2017 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 640 гривень Предявлений ним позов задоволений у повному обсязі. Тому, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 640 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved