Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

ПАТ Всеукраїнський [PERSON] в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування №BLаЖГА00086396 від 11.10.2011 року, посилаючись на те, що відповідно до умов вказаного договору банк надав відповідачці кредитні кошти в розмірі 15 000 грн. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору за нею наявна заборгованість в розмірі 64 802 грн. 00 коп., яку банк просить з відповідачки стягнути. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, просила задоволити в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні суду повідомила, що вона справді укладала договір банківського обслуговування за яким банк надав їй 15 000,00 грн. Однак, на даний час сума боргу, яку банк просить стягнути є дуже великою, а тому просила зменшити розмір штрафу (пені), оскільки, в неї дуже скрутне матеріальне становище. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 11.10.2011 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та відповідачкою [PERSON] укладено договір банківського обслуговування №BLаЖГА00086396, за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала грошові кошти в сумі 15 000 грн. та зобовязалася погасити кредит до 11.10.2014 року. Умовами п. 3 договору передбачено обов'язок позичальника сплатити 10% річних за користування кредитом. Згідно договору відповідачка зобов'язалася щомісячно не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок ПАТ ВіЕйБі Банк, вказаний в п.6 Спеціальної частини Договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумах не менших суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управлівління кредитом (а.с.4-13). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка належно їх не виконувала, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №BlаЖГА00086396 від 11.10.2011 року (а.с.14, 15). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Пунктами 8 та 9 договору визначено штрафні санкції: за прострочення позичальником будь-яких боргових зобовязань за Договором, при тому, що прострочення їх виконання перевищило 60 календарних днів, [PERSON] має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку штраф у розмірі 25 % від суми кредиту; у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі 0,5 % (а.с. 4, 10). Позивачем станом на 06.08.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №BLаЖГА00086396 від 11.10.2011 року, відповідно до якого нараховано заборгованість відповідачки за кредитом в загальній сумі 64 802 грн. 00 коп., з яких: 10 810 грн. 39 коп. заборгованість по сплаті кредиту, 2 056 грн. 79 коп. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 3 531 грн. 18 коп. комісія за управління кредитом, 48 403 грн. 64 коп. пеня (а.с.14, 15). В своїх поясненнях відповідачка просила зменшети розмір неустойки. Вирішуючи дане клопотання суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно розяснень викладених в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). З проведеного позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка частково погашала заборгованість по кредитному договору, суд вважає таку обставину істотною. Окрім того неустойку, нараховану відповідачці за неналежне виконання умов кредитного договору суд розцінює як неспівмірною із сумою основного боргу, оскільки вона значно перевищує розмір тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами. З урахуванням викладеного, виходячи з умов справедливості та розумності, суд вважає за можливе задоволити позов частково, зменшивши розмір неустойки та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 398 грн. 36 коп., з яких: 10 810 грн. 39 коп. заборгованість по сплаті кредиту, 2 056 грн. 79 коп. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 3 531 грн. 18 коп. комісія за управління кредитом, 16 000 грн. 00 коп. пеня. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому з відповідачки слід стягнути в дохід держави 323,98 гривень судового збору. На підставі викладеного, відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 526, 527 ч. 1, 551 ч.3, 611, 612, 1050 ч. 2, 1054 ч. 1, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved