Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Обґрунтовуючи свій позов [PERSON] вказала, що вона є власником Ѕ частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровано місце проживання її родини, а також відповідачів. Вона дозволила зареєструвати відповідачів у її будинку для можливості отримання ними допомоги при народженні дитини, оскільки в них не було житла, а без реєстрації їм відмовляли у наданні допомоги. Кожного року їй необхідно оформлювати субсидію, а реєстрації відповідачів створює їй проблеми, у зв`язку з чим кожного разу вона повинна підтверджувати, що вони у неї не проживають, щоб їх доходи не впливали розмір субсидії. Крім того у поданій позовній заяві позивач просила розглядати справу за її відсутності. Відповідачі про час і місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причин неявки не повідомили, відзив на позов у встановлений судом строк не надавали, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідачів за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном, а також власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.06.2012, виданим Станично-Луганською районною адміністрацією, підтверджується, що позивачу разом з [PERSON] на праві власності в рівних частках належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . З домової книги за вказаною адресою вбачається, що у належному позивачу будинку крім її родини з 21.06.2012 зареєстровані відповідачі, які родичами їй не є. Акт обстеження житлових умов за місцем проживання позивача свідчить, що відповідачі у будинку, розташованому за адересою: [ADDRESS] , не проживають з моменту реєстрації, на цей час складання акту їхнє місце перебування невідоме. У своїй позовній заяві позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування її житловим приміщенням, посилаючись на те, що останні у її будинку не проживають, а своєю реєстрацією створюють їй перешкоди у користуванні власністю, зокрема, у неї виникають проблеми з оформленням субсидії на користування житлово-побутовими послугами. Відповідачі своїх заперечень проти позову, як й доказів зворотного, не надали. За таких обставин, виходячи з наведених вище норм закону суд вважає, що створені відповідачами позивачу перешкоди підлягають усуненню, які вона має право вимагати усунути в будь-який час та будь-яким шляхом на підставі статті 391 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Такий висновок цілком відповідає правовій позиції Верховного Суду України, який у постанові від 16.11.16 р. у справі № 6-709цс16 зазначив, що аналіз статті 391 Цивільного кодексу України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, встановивши, що позивач є одним із співвласників житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та їй відповідачами створюються перешкоди у користуванні цим будинком, які добровільно їх усувати відмовляються, суд вважає вимогу позивача щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним їй житловим приміщенням, обґрунтованою. На підставі наведеного,

Outcome: approved