Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» звернулося із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 22 січня 2015 року між ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №SA-000169 від 22 січня 2015 року. Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Кредитного договору Банк зобовязався надати [PERSON] кредит у національній валюті у розмірі 15000 грн., а [PERSON] згідно п.1.3 розділу 1 Кредитного договору зобовязалася сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 10 відсотків річних та згідно підпункту 2.1.1 п.2.1 розділу 1 Кредитного договору повернути кредит Банку шляхом здійснення фіксованих платежів кожного місяця 22 числа, починаючи з 22 лютого 2015 року відповідно до Додатку №1 до Кредитного договору (графік погашення заборгованості). Надання [PERSON] кредиту підтверджується меморіальним ордером №143343 від 22 січня 2015 року. [PERSON], починаючи з 22 лютого 2015 року зобовязання щодо здійснення фіксованих платежів, передбачених п/п.2.1.1 п.2.1 розділу 2 Кредитного договору не виконує, тим самим порушивши п.2.4 розділу 2, в якому зазначається, що платежі згідно з цим Договором вважаються здійсненими у встановлений строк, якщо сума платежу(-ів) в повному обсязі надійшла на рахунок, який використовується Банком для обліку кредитів на поточні потреби, що надані фізичним особам протягом банківського дня, який визначений, як термін здійснення ануїтетних платежів. Якщо цей день не є банківським днем, то платежі повинні бути здійснені у наступний банківський день. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору кредит надавався на строк до 22 січня 2015 року (включно). Проте, станом на дату подання цієї позовної заяви вимоги Банку не були виконані, а порушення умов за Кредитним договором не були усунені позичальником. 16.06.2017 року Банком на адресу Позичальника направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за Кредитним договором, яка відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, не вручена у звязку з закінченням терміну зберігання. Станом на 21 листопада 2017 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становила 45768,26 грн., з яких: -13911,07 грн. прострочена заборгованість за кредитом; -115,93 грн. заборгованість за процентами; -3529,88 грн. прострочена заборгованість за процентами; -13133,41 грн. прострочена заборгованість за комісіями; -7546,19 пеня за прострочення сплати кредиту; -1382,14 грн. пеня за прострочення сплати процентів; -4949,64 грн. пеня за прострочення сплати комісії; -1200 грн. штраф. Враховуючи вищевикладені обставини та посилаючись на норми ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 629, 1049 ЦК України, позивач прохає стягнути на його користь з [PERSON] суму заборгованості за Кредитним договором №SA-000169 від 22 січня 2015 року в сумі 45768,26 грн., яка складається з нарахованих відсотків згідно кредитного договору 239535,60 грн., а також судові витрати у розмірі 1600 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була сповіщена про день, час та місце розгляду справи в суді, заяви про причину неявки чи про відкладення розгляду справи до суду не надіслала. Оскільки відповідач був належним чином сповіщений про день, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (позивач проти цього не заперечує). Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за слідуючих підстав. Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), у відповідності з вимогами ст. 530 ч.1 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. 22 січня 2015 року між ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №SA-000169 від 22 січня 2015 року (а.с.4-14). Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Кредитного договору Банк зобовязався надати [PERSON] кредит у національній валюті у розмірі 15000 грн., а [PERSON] згідно п.1.3 розділу 1 Кредитного договору зобовязалася сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 10 відсотків річних та згідно підпункту 2.1.1 п.2.1 розділу 1 Кредитного договору повернути кредит Банку шляхом здійснення фіксованих платежів кожного місяця 22 числа, починаючи з 22 лютого 2015 року відповідно до Додатку №1 до Кредитного договору (графік погашення заборгованості) (а.с.13). Відповідно до п.1.1 Кредитного договору кредит надавався на строк до 22 січня 2015 року (включно). Банк свої зобовязання щодо надання [PERSON] кредиту виконав, що підтверджується меморіальним ордером №143343 від 22 січня 2015 року. Однак, [PERSON], починаючи з 22 лютого 2015 року свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала, в звязку з чим за нею станом на 21 16.06.2017 року виникла заборгованість в сумі 45768,26 грн., з яких: - 13911,07 грн. прострочена заборгованість за кредитом; - 115,93 грн. заборгованість за процентами; - 3529,88 грн. прострочена заборгованість за процентами; - 13133,41 грн. прострочена заборгованість за комісіями; - 7546,19 пеня за прострочення сплати кредиту; - 1382,14 грн. пеня за прострочення сплати процентів; - 4949,64 грн. пеня за прострочення сплати комісії; - 1200 грн. штраф. Позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за Кредитним договором, яка відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, не вручена у звязку з закінченням терміну зберігання (а.с.42-45). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у звязку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у звязку з тим, що порушення позичальником будь-якого грошового зобовязання понад встановлений договором строк, що змушує позивача звернутися до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку лише пеня. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2203цс15. За таких обставин суд вважає, що вимога позивача до відповідача частково обґрунтована, оскільки останній не виконав умов укладеного з ним договору і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача загальну заборгованість за кредитним договором в сумі 44568,26 грн., з яких: 13911,07 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 115,93 грн. заборгованість за процентами; 3529,88 грн. прострочена заборгованість за процентами; 13133,41 грн. прострочена заборгованість за комісіями; 7546,19 пеня за прострочення сплати кредиту; 1382,14 грн. пеня за прострочення сплати процентів; 4949,64 грн. пеня за прострочення сплати комісії. Вимоги позивача про стягнення з відповідача фіксованої частини штрафу в розмірі 1200 грн., що зазначена у розрахунку як складова заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Таким чином, судовий збір в розмірі 1600 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial