Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

На розгляді суду перебуває вказана цивільна справа. Позивач [PERSON] заявляє вимогу визнання права власності на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями і спорудами та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0982 гектарів, кадастровий номер 1410137100:00:024:0308 за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Справа підсудна Красноармійському міськрайонному суду Донецької області відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», розпорядження Вищого спеціалізованого суду України № 2710/38-14 від 02.09.2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ». Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є діти померлої - [PERSON] , [PERSON] . Позивач спадщину після смерті матері прийняв з дотриманням ст. 1269 ЦК України. В юридичному оформленні прав власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок разом з земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] виникли перешкоди, у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом відмовлено. За захистом майнових прав позивач, посилаючись на ст. 392, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, звернувся до суду. Розгляд справи проведено в порядку загального позовного провадження, що узгоджується зі ст. ст. 19, 274 ЦПК України. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] на адресу суду надіслав, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалася, надала, в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, заяву про визнання обставин позовної заяви, відсутності заперечень проти заявлених вимог, просить розгляд справи проводити за її відсутності, що узгоджується з ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Донецьк Донецької області, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта а.с. 40-42). [PERSON] є сином [PERSON] (копія свідоцтва про народження - а.с. 11). [INFO] [PERSON] померла (копія свідоцтва про смерть - а.с. 10), в силу ч. 1 ст. 1220 ЦК України, після її смерті відкрилася спадщина. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя не скористалася наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти - син [PERSON] , позивач по даній справі, донька [PERSON] , відповідач по даній справі. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. [PERSON] , будучи спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк, з дотриманням ч. 2 ст. 1269 ЦК України, подав заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Згідно листа Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори № 1459/01-16 від 03.03.2020 року за спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] заведено спадкову справу № 773/2018 (а.с. 69). Такі відомості відповідають копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52257024 від 12.06.2018 року (а.с. 13). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.11.2018 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0982 за цією ж адресою, належні за життя [PERSON] , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно померлої (а.с. 12). Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12.04.2019 року по справі за єдиним унікальним номером 759/19212/18 (номер провадження 2/759/2618/19) за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , а саме на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0982 гектари, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 55-56). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається в порядку встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердж. наказом МЮ № 296/5 від 22.02.2012 року для видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно представити правовстановлюючий документ та витяг з реєстру прав власності. Згідно п.п. 4.15, 4.17 п. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно; якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього; за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи вбачається, що до складу спадщини, відкритої після смерті [PERSON] входить: - житловий будинок з житловою прибудовою та з надвірними побудовами, розташований за адресою: [ADDRESS] , - об`єкт нерухомого майна належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, видане 29.05.2007 року Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради (копія правовстановлюючого документа - а.с. 44, копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14769344, виданий 04.06.2007 року КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька - а.с. 45, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20332006 від 10.04.2014 року - а.с. 44 зворот); - земельна ділянка площею 0,0982 гектарів, кадастровий номер 1410137100:00:024:0308, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, адреса - [ADDRESS] , - об`єкт нерухомого майна належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності № 20330811, видане 10.04.2014 року реєстраційною службою Ворошиловського районного управління юстиції у місті Донецьку (копія правовстановлюючого документа - а.с. 46, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20332006 від 10.04.2014 року - а.с. 47, копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0001706972018 від 20.06.2018 року - а.с. 48). Оригінали правовстановлюючих документів - втрачено. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію» документом є матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. Другим примірником документа, що має таку саму юридичну силу, як і оригінал є дублікат. Оформити дублікат втраченого правовстановлюючого документу (у разі втрати або зіпсування) може лише суб`єкт, що видавав такий документ. Так, свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] видане 29.05.2007 року на ім`я [PERSON] - Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради. Згідно даних Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань код юридичної особи - 34053605, місцезнаходження - 83050, Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 98 (а.с. 75-82). Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] видане 10.04.2014 року на ім`я [PERSON] - Реєстраційною службою Ворошиловського районного управління юстиції у місті Донецьку. Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція; до таких населених пунктів належить м. Донецьк Донецької області. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За таких обставин, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на вищевказане нерухоме майно, яке входить до складу спадщини неможливо з об`єктивних причин. Суд наголошує, що втрата документа не тягне за собою втрату права власності. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового приживання в них. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] фактично, будучи титульним власником спірного спадкового майна змушений в судовому порядку захистити свої майнові права та інтереси, оскільки будь-яких інший спосіб відсутній. Таке рішення відповідає ст. ст. 316, 328 ЦК України, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові за № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Суд, розглянувши справу, вирішивши питання, які відповідно до статті 264 ЦПК України підлягають врахуванню під час ухвалення рішення, виходячи з вищевказаних правових норм, приходить до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог [PERSON] . Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Вимог про відшкодування витрат за рахунок відповідача не заявлено. На підставі ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1234, 1296, 1297 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved