Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» 15.05.2014 року звернувся до суду з позовом, в якому прохає стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 14896 грн. 31 коп. та понесені судові витрати . Свої вимоги мотивував наступним. Відповідно до укладеного договору б/н від 20.10.2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2850 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та [PERSON], складають Договір між ним та банком, що підтверджується підписом у заяві. Взяті на себе зобов»язання [PERSON] не виконує. Станом на 31.03.2014 року заборгованість відповідача перед банком складає 14896,31 грн., з яких: - 2447,20 грн. заборгованість за кредитом; - 11263,57 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 685,54 грн. штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з»явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В заяві на адресу суду прохав розглянути справу без його участі, вказав, що позов підтримує, згоден на ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Про поважність причини неявки суд не інформував. Направив письмове заперечення на позов, в якому вказав, що позов не визнає, прохав застосувати позовну давність. Мотивував тим, що позивач пропустив строк звернення до суду та не підтвердив факт надання грошових коштів відповідним платіжним документом. На його думку, сальдо простроченої заборгованості виникло 5.03.2007 року, і саме з цього дня позивач дізнався про порушення свого права. За письмовою згодою представника позивача справа вирішена на підставі наявних у ній доказів (заочний розгляд). Суд, дослідивши надані письмові докази, встановив, що відповідно до договору б/н від 20.10.2005 року , укладеного між ЗАТ «КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Приватбанк», та фізичною особою [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 2850 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. В заяві позичальника було зазначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та [PERSON], складають Договір між ним та банком, що підтверджується підписом у заяві. За умовами договору [PERSON] щомісяця мав погашати заборгованість по кредиту, процентах за користування ним. Відповідач взяті на себе зобовязання порушив, внаслідок чого, станом на 31.03.2014 року його заборгованість перед банком, згідно наданого розрахунку, складає 14896,31 грн., з яких: - 2447,20 грн. заборгованість за кредитом; - 11263,57 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 685,54 грн. штраф (процентна складова). Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки. Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобов»язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов»язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов»язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК). Відповідно до п. 6.5. Умов і правил надання банківських послуг (надалі Умов), як складової частини укладеного договору, позичальник зобов»язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 6.6. Умов, у разі невиконання зобов»язань за договором, позичальник на вимогу банку зобов»язаний виконати обов»язки з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту). В пункті 8.6. Умов і правил надання банківських послуг зазначено, що при порушенні клієнтом строку платежів по будь-якому грошовому зобов»язанню, передбаченому договором, більше ніж на 120 днів, клієнт зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. П.9.12 Умов встановлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.3 ст. 268 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ст. 261 ЦК початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої особи права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Така правова позиція висловлена у постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, ухваленій в зв»язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а тому вона є обов»язковою для суду першої інстанції. Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав доказів , які б свідчили про його звернення до відповідача по питанню припинення дії договору. З розрахунку та виписки про рух коштів на особовому рахунку [PERSON], досліджених судом, вбачається, що кредитний договір від 27.12.2007 року постійно лонгувався, оскільки відповідач користувався кредитним лімітом. Сальдо постійної простроченої заборгованості у сумі 2447 грн. 20 коп. виникло станом на 30.04.2011 року, а тому в зв»язку з пролонгацією договору останній щомісячний платіж від позичальника мав надійти в грудні 2011 року. В зв»язку з цим право банку на позов, виходячи з вищевказаної правової позиції ВСУ, виникло 28.12.2011 року. Позивач звернувся до суду 15.05.2014 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності. З огляду на викладене, суд критично оцінив заперечення [PERSON] і не вбачає підстав для застосування позовної давності. Встановивши, що позивач, як позичальник, не виконав зобовязань за кредитним договором і, як наслідок, допустив прострочену заборгованість по кредиту, врахувавши вищеназвані норми закону та умови договору, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач документально підтвердив, що сплатив судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved