Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) у квітні 2017 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 10.08.2010 року між Банком та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг на підставі якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 18000,00 гривень на картковий рахунок, зі сплатою 30 % річних. Однак відповідач свої зобовязання за договором не виконує, своєчасно суми щомісячної виплати по кредиту, процентах та комісії не вносить, внаслідок чого станом на 28.02.2017 року існує заборгованість за кредитним договором у сумі 62289,53 гривень, з яких заборгованість за кредитом 16789,83 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитом 40337,25 гривень, заборгованість за пенею та комісією 1720,15 гривень, штрафи у сумі 500 гривень та 2942,36 гривень, яку позивач просив стягнути на свою користь із [PERSON] У судове засідання представник позивача не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, надав письмову заяву у якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив розгляд справи проводити без його участі. Додатково в своїх письмових поясненнях представник позивача зазначав, що на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку підписаної [PERSON] 10.08.2010 року, відповідач отримав в Банку кредитну картку, за користування коштами на якій в подальшому і нараховувалися проценти, а за невиконання взятих на себе позичальником зобов`язань - пеня та штрафи. Вважав, що укладений договір не суперечить вимогам чинного законодавства. Підписавши заяву Банк та [PERSON] приєдналися і зобовязалися виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Представник позивача зазначив, що банк надав всю необхідну інформацію в письмовому вигляді щодо умов кредитування з якими [PERSON] погодилася, поставивши свій підпис у відповідній графі анкети-заяви, окрім цього зауважив, що відповідач систематично здійснював погашення заборгованості за кредитним договором понад сім років, чим автоматично погоджувався зі змінами внесеними до Умов і Правил надання банківських послуг, а також Тарифів. Вважав, що підтвердженням видачі та перевипуску платіжних карток є фото відповідача з карткою, а виписка по картковому рахунку підтверджує факт не належного виконання умов кредитного договору. За таких обставин наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі про, що надала суду письмові заперечення. Вважала, що позивачем не доведено факт одержання [PERSON] кредитної карти, і відповідно її можливість користування кредитними коштами. Вважала, що анкета-заява не є формою кредитного договору, оскільки не містить основні його умови передбачені чинним законодавством України, а Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи не можуть бути визнаними кредитним договором, оскільки такі Умови та Тарифи не підписані особисто [PERSON] та не надано доказів того, що вона ознайомлена з ними. В судовому засіданні додатково пояснила, що заяву-анкету від 10.08.2010 року відповідач [PERSON] підписувала, банківські картки отримувала, але їй не відомо які саме картки, чи користувалася вона ними та чи здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10.08.2010 року. Підтвердила, що на фотознімках доданих до пояснень представника позивача зображена саме відповідач [PERSON], а не інша особа, однак пояснити звідки такі фотознімки зявилися в розпорядженні ПАТ КБ «Приватбанк» не змогла. Повідомила, що сама [PERSON] не має наміру зявлятися до суду. За таких обставин в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. Суд оголосивши письмові пояснення представника позивача, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 10.08.2010 року [PERSON] підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 10.08.2010 року. (а.с. 8). На підставі вказаної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] платіжну картку з встановленим кредитним лімітом, який у період з 12.11.2012 року по 05.06.2015 року змінювався із 17000 грн. до 16640 грн.. Строк дії платіжної картки по листопад 2016 року включно (а.с. 7). Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, відповідачка погодилася з тим, що Памятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, тарифи банку та анкета-заява складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні та необхідні для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотні умови договору про надання банківських послуг передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, а отже, підписавши анкету - заяву, відповідачка підтвердила укладення кредитного договору з належній (письмовій) формі та досягнення згоди з усіх істотних його умов. Вказані обставини спростовують доводи представника відповідачки про те, що [PERSON] не була ознайомлена з тарифами та умовами надання кредиту, кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» не підписувала і не укладала. Оскільки зміст укладеного між сторонами договору від 10.08.2010 року (Памятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, тарифи банку та анкета-заява) зафіксовано у вищезазначених документах, то з огляду на приписи статей: 207, 634, 639, 642 ЦК України, суд приходить до висновку, що письмова форма укладеного між сторонами спору правочину дотримана. Твердження представника відповідача відносно того, що між сторонами укладено договір у неналежній формі, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вони не узгоджуються з приписами статті 634 ЦК України, яка регламентує договір приєднання. Зокрема, в ході судового розгляду даної справи встановлено, що при укладанні вказаного договору про надання банківських послуг сторони керувалися та виходили з положень ч.1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Факт отримання відповідачем платіжних карток підтверджено зокрема і фотознімками [PERSON] здійсненими Банком при отриманні платіжних карток. Представник відповідача не заперечувала, що на фотознімках зображена саме [PERSON] Згідно положень п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками, за перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Умовами укладеного між сторонами договору передбачено наступне: -за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю відсотки в розмірі 30,00 % на рік, що нараховується на суму залишку заборгованості по кредиту, з 01.04.2013 року відсоткова ставка складає 27,6 % на рік; за тратами здійсненими з 01.09.2014 року 32,4 % на рік, а за тратами здійсненими з 01.04.2015 року 42 % на рік; -наявність пільгового періоду до 55 днів на який поширюється дія пільгової відсоткової ставки за умови погашення до 25 числа місяця наступного за датою виникнення заборгованості; -обовязковий щомісячний платіж становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, а з 01.04.2014 року - 5 % від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості; -за обслуговування картки позичальник сплачу щорічну комісію в розмірі 500,00 грн., а з 01.06.2012 року ще й щомісячну комісію за обслуговування ( з 01.04.2013 року членський внесок за участь в GoldКлубі) в розмірі 20 грн. на місяць; -при порушенні позичальником строків погашення заборгованості сплачується пеня в розмірі 0,233 % від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами та суму від 100 грн. та пеня в розмірі 0,233 % від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами та суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше; -при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених договором, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії. Стосовно виконання банком своїх зобовязань за укладеним між сторонами спору договором, то матеріалами справи підтверджується, що позивач свої зобовязання за укладеним договором виконав, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому умовами укладеного між сторонами договору. Зокрема, вказані обставини підтверджуються випискою по особовому рахунку відповідача. Відповідно до розрахунку позивача (а.с. 5-7) та виписки по картковому рахунку [PERSON] (а.с. 82-98), проти яких відповідач та його представник заперечень не надали, відповідач [PERSON] систематично користувалася кредитною картою, розраховувалася в торгових закладах за куплені товари, знімала готівку та вносила кошти в рахунок погашення заборгованості за договором. Погашення кредитної заборгованості протягом 2008-2016 років суд також розцінює, як те, що відповідач була згідна з умовами надання кредиту та всі істотні умови між сторонами були погодженні. Разом з тим [PERSON] допускала порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснювала платежів, передбачених договором та достатніх для погашення її договірних зобовязань з оплати кредиту, відсотків за його користування та пені за несвоєчасність виконання грошових зобовязань, а з грудня 2016 р. взагалі припинила здійснення будь-яких платежів і тому станом на 28 лютого 2017 року за відповідачем утворилася заборгованість, яка складається з наступних сум: за тілом кредиту 16789,83 грн.; за відсотками за користування кредитом 40337,25 грн.; за пенею та комісією 1720,15 грн.; фіксована сума штрафу 500,00 грн; процентна складова штрафу 2942,36 грн. У звязку з порушенням відповідачем умов повернення кредиту, позивачем були нараховані штрафні санкції до відповідача, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Докази виконання умов договору належним чином в матеріалах відсутні. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, договір вважається вчиненою у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Видами забезпечення виконання зобовязання, в контексті ст.ст. 546, 549 ЦК України є неустойка у вигляді штрафу або пені. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а ст.624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ч.2 ст.1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно. За таких обставини, оцінивши докази надані сторонами суд приходить до висновку, що між сторонами 10.08.2010 року укладено договір про надання банківських послуг, умови якого щодо погашення заборгованості за кредитом, процентами, пенею та комісією [PERSON] належним чином не виконані, а отже заборгованість у сумі 62289,59 гривень підлягає стягненню із відповідача на користь Банку. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1600 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі ст. 207, 526, 634, 1048-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: approved