Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Одеській державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь учбового закладу в рахунок відшкодування витрат за період навчання 40991,36 грн., поклавши на відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом ректора Одеського державного університету внутрішніх справ від 16.08.2010 року № 133 о/с [PERSON] з 16.08.2010 року був зарахований курсантом першого курсу. 17.08.2010 року сторони уклали договір про підготовку фахівця в ОДУВС, за умовами якого відповідач був зобов»язаний після закінчення учбового закладу відпрацювати в органах внутрішніх справ протягом трьох років. Відповідач закінчив Університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для проходження служби до ГУМВС України в Одеській області. Відповідно до наказу ГУМВС України в Одеській області від 21.052014 року №321 о/с відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «Ж» - за власним бажанням. Таким чином відповідач не виконав умови Договору, а саме п.2.3.6 а також порушив п. 3 Договору, в якому передбачені підстави на відшкодування витрат на підготовку, а саме звільнення особи зі служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Представник позивача в судове засідання не зявився, при цьому надав письмову заяву з проханням провести розгляд справи без його участі, вказавши на підтримку заявлених вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Вказав, що не оспорює факту укладення з позивачем договору на зазначених у позові умовах. Також підтвердив, що після закінчення навчального закладу він за власним бажанням звільнився зі служби в органах поліції. Зазначив, що ознайомився з детальним розрахунком сум, пред»явлених до стягнення та з»ясував, що суми, нараховані за його харчування, є завищеними, оскільки відповідно до довідки позивача нарахування суми, пред»явленої до стягнення, обчислюється з січня 2010 року, тоді як він навчався з 16 серпня 2010 року. Просив зменшити суму, яка підлягає стягненню на 2248,45 грн. (витрати на харчування за період з січня 2010 року по вересень 2010 року). Позов в іншій частині не оспорював. Вислухавши пояснення відповідача, розглянувши позов в межах заявлених вимог, дослідивши надані докази відповідно до вимог ст.. 212 ЦПК України, суд дійшов до наступного. Згідно матеріалів справи встановлено, що наказом від 16.08.2010 року № 133 о/с ректора Одеського державного університету внутрішніх справ [PERSON] був зарахований курсантом, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання. 17 серпня 2010 року між ОДУВС та [PERSON] укладено Договір про підготовку фахівця в ОДУВС. Відповідно до Договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобовязувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими Договором відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. 01.02.2013 року до зазначеного договору був укладений Додатковий договір, відповідно до якого п. 3 «Підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку» викладений в наступній редакції: п. 3.2 Звільнення особи зі служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Із позову та матеріалів справи вбачається, що відповідач закінчив навчання в учбовому закладі, та був командирований до Суворівського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області для подальшого проходження служби. 06.05.2014 року [PERSON] подав рапорт на звільнення з органів ОВС за власним бажанням. Наказом начальника ГУМВС України в Одеській області від 21.05.2014 року № 321 о/с [PERSON] був звільнений зі служби за власним бажанням. Вказані обставини відповідачем не оспорюють ся. Позивач посилається на обов»язок відповідача компенсувати витрати, понесені учбовим закладом на утримання відповідача за час його навчання в учбовому закладі. Вказаний обов»язок відповідача передбачений в договорі, який був укладений між сторонами та умови якого відповідач порушив. Дослідивши укладений між сторонами договір, суд встановив, що згідно п. 2.1.3. укладеного між сторонами договору, виконавець зобовязаний забезпечити особу (відповідача у справі) харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно - правовими актами України, а відповідно до п. 2.3.6. Договору, відповідач зобовязався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. 3 Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі - згідно із затвердженим розрахунком (пунктом 3.2. Договору передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання). Відповідно до п. 4.1. Договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Згідно з п. 4.4. Договору, у разі відмови добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку. Аналогічні положення щодо укладення договору та обовязку відшкодування витрат за навчання у разі дострокового звільнення містяться у затвердженому Наказом МВС України від 14.05.2007 року № 150 Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України Типовому договорі (зареєстрований Міністерством юстиції України 29.05.2007 року за № 547/13814). Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно припису ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Порядок відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затверджено Постановою КМУ від 01.03.2007 року №313. Відповідно до п. 2 вказаного Порядку відшкодування, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про Міліцію», курсанти вищих навчальних закладів МВС України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького закладу відшкодовують МВС України витрати повязані з їх навчанням та утриманням у вищому закладі. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Перевіривши надані позивачем розрахунки суми, пред»явленої до стягнення, суд не вбачає підстав для зменшення вказаної суми. Пояснення відповідача щодо необхідності зменшення суми, витраченої на харчування відповідача (а.с.26-27) суд оцінює критично, оскільки довідка про складові витрат на харчування відповідача за період його навчання з 16.08.2010 року по 25.02.2014 року не може бути прийнята судом в якості доказу, оскільки вказана довідка надана не за весь період навчання відповідача, а за період з січня 2010 року по червень 2012 року; містить неточності( відсутні витрати на харчування за серпі місяці 2010 та 2011 років) та не завірена належним чином. При перевірці сум, витрачених на утримання відповідача в учбовому закладі, суд приймає до уваги довідку про суми коштів, які МВС України затратило на навчання в ОДУВС курсанта [PERSON] , згідно з якою за період з 16.08.2010 року по 31.08.2011 року витрачено 13787,96 грн; за період з 01.09.2011 року по 31.08.2012 року - 14098,14 грн., за період з 01.09.2012 року по 31.08.2013 року - 7240,19 грн; за період з 01.09.2013 року по 25.02.2014 року витрачено 5865,07 грн. Загальна вартість утримання курсанта за період навчання склала 40991,36 грн. З даними довідки відповідач був ознайомлений, що підтверджено його підписами за кожен період навчання. Розрахунок витрат позивачем здійснено з дотриманням положень відповідно вищезазначеного Порядку відшкодування. Вартість витрат за весь період навчання, яка підлягає відшкодуванню, становить 40991 гривня 36 копійок. Вказана сума відповідачем не відшкодована, а вимоги про відшкодування саме цієї суми і є предметом позову. За вищевказаних встановлених судом фактичних обставин суд вважає, що позов Одеського державного університету внутрішніх справ до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання підлягає задоволенню у повному обсязі. При вирішенні питання щодо судових витрат суд керується загальними правилами ст.88 ЦПК України і стягує з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 1378 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved