Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 11.04.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір, що підтверджується заявою №003-22005-110413, на виконання якого відповідачу було відкрито картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України та здійснювалось обслуговування відповідача на умовах, викладених в тарифному пакеті «Кредитна «Картка комфорту». У відповідності до договору ПАТ «Дельта Банк» встановило ліміт кредитної лінії у розмірі 38500,00 грн. [PERSON] добровільно не сплачує заборгованість, в зв'язку з чим позивач просить стягнути на його користь з відповідача борг за договором в сумі 72169 грн. 37 коп. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у поданій до суду письмовій заяві просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] повідомлена про час і місце слухання справи належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. При цьому, представником відповідача до суду подано заперечення проти позову, в якому він просить залишити відповідний позов без розгляду, оскільки позовна заява подана особою, яка немає повноважень на ведення справи; договір не містить жодних істотних умов, які визначені законодавством обов'язковими для договорів споживчого кредиту та позивачем не пред'явлено вимоги щодо досудового врегулювання спору. Ухвалою Ізяславського районного суду від 03.10.2007 року постановлено відмовити в задоволенні заяви про залишення позову без розгляду. Крім того, представником відповідача також подано заяву про застосування строків позовної давності та ставився під сумнів розрахунок позивача, у зв'язку з чим представником позивача подано заяву про призначення судово - економічної експертизи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.04.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], шляхом акцептування банком пропозиції клієнта, була укладена кредитна угода відповідно до умов заяви №003-22005-110413, згідно якої позивач ПАТ «Дельта Банк» відкрив відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні. Відповідно до змісту зазначеної заяви ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] досягли домовленості про відкриття останній банком поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки з встановленням ліміту кредитної лінії в розмірі 38500,00 грн., а також про строк кредитування. Крім того, відповідач у вказаній заяві підтвердила, що до підписання Пропозиції була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України, а також отримала кредитну карту та ПІН до неї. Згідно пункту 2.3 частини 2 заяви №003-22005-110413, банк встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі 38500,00 грн. Згідно пункту 1 частини 3 вказаної заяви обслуговування карткового рахунку здійснюється у відповідності до тарифів, що є невід'ємною частиною договору. Відповідно до п. 2.1 ч. 3 заяви №003-22005-110413, відповідач підтвердив, що момент прийняття (акцепту) банком пропозиції, щодо укладення договору, а отже моментом укладання договору на умовах, описаних в пропозиції та правилах, вважатиметься дата відкриття банком рахунку. На підставі п. 2.4 частини 3 заяви кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4 частини 2 пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до пропозиції. Відповідно до ч.2 ст.628 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як визначено у ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи з положень ч. 2 ст. 1054 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. На підставі постанови Правління Національного Банку України № 664 від 02.10.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №181 від 02.10.2015 року «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирову Владиславу Володимировичу. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 20 лютого 2017 р. №619, відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» на два роки до 04 жовтня 2019 року. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на два роки до 04 жовтня 2019 року. Відповідно до п.1 ч.3 ст.37 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Суд враховує, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з дня початку процедури ліквідації банку набуває повноважень органів управління та контролю неплатоспроможного банку, тобто крім повноважень, визначених Законом, уповноважена особа Фонду здійснює повноваження керівництва банку, а відтак наділена правом видачі та підписання довіреностей від імені банку, як юридичної особи на представництво його (банку) інтересів. Вказана позиція викладена у постанові Верховного суду України в справі 3-399гс16 від 08.06.2016 року. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Відповідно до укладеного договору між сторонами спору, публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» взяті на себе зобов'язання виконало, відкрило [PERSON] картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні та здійснювало його обслуговування. [PERSON] скористалася наданими коштами, що підтверджується розрахунком ціни позову станом на 17.05.2017 року, доданим до матеріалів справи. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Як вбачається із матеріалів справи, станом на 17.05.2017 року відповідач порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 72169,37 грн., яка складається з: 0,00 грн. (тіло кредиту), 44839,99 грн. (прострочене тіло кредиту), 27329,38 грн. (заборгованість за відсотками), 0,00 грн. (заборгованість за комісіями). Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам договору, розміру встановлених процентів, що підтверджується заявою №003-22005-110413, анкетою позичальника, тарифами на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Картка комфорту», випискою по рахунку приватного клієнта [NUMBER]. Обставини, викладені у заяві представника відповідача про призначення судово - економічної експертизи, щодо наданого позивачем розрахунку не відповідають дійсності, оскільки угодою та правилами банківського обслуговування чітко передбачено процентну ставку за користування кредитом та строки і порядок проведення відповідних платежів, що не враховано в поданому відповідачем разом із заявою про призначення експертизи розрахунку сукупної вартості та реальної відсоткової ставки за кредитом. Крім того, ухвалою Ізяславського районного суду від 13.02.2018 року було задоволено клопотання представника відповідача про призначення судово - економічної експертизи. Проте, 26.06.2018 року цивільну справу було повернуто експертною установою без виконання ухвали суду про проведення експертизи у зв'язку із неоплатою відповідачем вартості експертизи, предметом якої було саме встановлення правомірності розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Таким чином, відповідач не спростував розрахунку суми заборгованості за наданим кредитом, поданого позивачем, належними, допустимими та достатніми доказами, як то висновок судово-економічної експертизи. Згідно ст. 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 Цивільного Кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Таким чином судом встановлено, що в порушення вимог кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов'язання щодо погашення кредиту. Щодо застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність (строк, в межах якого особа може звернутись з позовом до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу) встановлюється тривалістю в три роки. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а також у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Згідно ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Судом встановлено, що п.4.16.14 Розділу 4 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» визначено, що клієнт зобов'язаний щомісячно до 25-го числа місяця (якщо інше не передбачено відповідним Договором за Продуктом Банку), що слідує за місяцем виникнення заборгованості сплачувати (забезпечувати на Рахунку) суму Обов'язкового мінімального платежу, складові якого визначаються у Тарифах. Сума Обов'язкового мінімального платежу, що підлягає погашенню, вказується у Виписці. Так, згідно виписки по рахунку приватного клієнта [PERSON] [NUMBER] та розрахунку ціни позову, встановлено, що останній платіж в сумі 4300 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості відповідачем було здійснено 28.05.2014 року. Оскільки оплата була здійсненна в період з 25.05.2014 року по 25.06.2014 року, тому відповідна сума погашення заборгованості за кредитом була сплачена відповідачем за користування кредитом в травні 2014 року з терміном погашення - до 25.06.2014 року. Разом з тим, п.14.3 Розділу 14 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» визначено, що строк позовної давності щодо вимог повернення кредиту, сплати процентів, плат, комісій, неустойки (штрафів, пені) по договору за продуктом банку та цими Правилами складає 50 років. Згідно з п.7.1 частини 3 Договору, відповідач погодилася з тим, що складовою та невід'ємною частиною цієї Пропозиції є Правила та Тарифи Банку, з якими вона попередньо ознайомлена, повністю згідна, їх зміст розуміє й положення яких вона неухильно зобов'язується дотримуватися. Тобто знайшов своє підтвердження той факт, що сторонами було погоджено строк позовної давності щодо вимог повернення кредиту, сплати процентів, плат, комісій, неустойки (штрафів, пені) по договору за продуктом банку, який становить 50 років. Крім того, п.2.4 частини 3 Договору визначено, що кожен наступний ліміт Кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами та не потребує підписання додаткових угод. З даним позовом позивач звернувся до суду 09.06.2017 року (підтверджується відтиском печатки поштового відділення на конверті, яким позивачем направлені матеріали на адресу суду), тобто без пропуску визначеного як ч. 1 ст. 257 ЦК України строку, на що звертає увагу у своїй заяві представник відповідача, так і строку позовної давності, визначеного Договором, тому у суду відсутні підстави для застосування до позовних вимог строку позовної давності. Оскільки [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання та допустила виникнення заборгованості перед позивачем, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, укладення якого підтверджується умовами заяви №003-22005-110413 від 11.04.2013 року, у розмірі 72169,37 грн. За наведених обставин вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим підлягають до задоволення. Судові витрати, сплачені позивачем при зверненні до суду, суд вважає необхідним в силу ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 525, 526, 546, 549, 611, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: approved