Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Опіки та піклування в особі управління-служби у справах дітей Соборної районної в м. Дніпрі ради в інтересах неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] 09 березня 2016 року звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що неповнолітній [PERSON] з 21 жовтня 2014 року (наказ № 040) перебуває на обліку у позивача в управлінні-службі в справах дітей як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах, а неповнолітній [PERSON] з 12 червня 2015 року (наказ № 031) перебуває на обліку у позивача в управлінні-службі в справах дітей як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах, батьками вказаних двох неповнолітніх дітей є відповідачі [PERSON] (дошлюбне прізвище Дроботова) і [PERSON], відповідачі зараз є чоловіком і дружиною, шлюб уклали 29 грудня 2015 року. В актових записах про народження цих дітей відомості про батька [PERSON] внесені відповідно до ст. 126 СК України на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства від 29 грудня 2015 року. Сімейні стосунки в них не склалися, в сімї стали виникати непорозуміння, сварки, конфлікти, почалися складнощі, сімя фактично розпалась. До позивача надходили повідомлення від КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» про ухилення батьків від виконання ними своїх батьківських обовязків відносно дітей [PERSON] і [PERSON]. Відповідачі не займалися дітьми і останні тривалий час мешкали і виховувалися у бабусі і притулку для неповнолітніх дітей. Відповідачі фактично покинули своїх дітей, не мешкають разом, мешкають окремо, мати цих двох дітей зловживає спиртними напоями, вихованням та утриманням дітей не займалася, неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАПП, такі ж адміністративні протоколи складалися і відносно батька цих дітей. Працівники позивача неодноразово проводили перевірку виконання відповідачами батьківських обовязків, відвідували їх за місцем мешкання, проводили профілактичні бесіди, неодноразово викликали медичних працівників і швидку допомоги для дітей, оскільки батьки цього не робили, а діти були хворі. Сторона позивача звернулася до виконкому з питанням відібрання цих неповнолітніх дітей у батьків, відповідачів і влаштування їх до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, таке рішення було прийняте; діти поміщалися до лікарні, але вони звідти втекли з матірю, та ситуація не змінилася. Представник позивача вказує на те, що діти фактично бояться своєї матері, вона веде паразитичне життя, притягалася неодноразово до відповідальності, дітьми не цікавиться, батько цих дітей взагалі перебуває в місцях позбавлення волі через скоєння ним кримінального правопорушення. Відповідачка і її чоловік не приймають ніякої участі у вихованні та утриманні своїх дітей, належного спілкування в них немає. Позивач вважає, що зараз позбавлення батьківських прав відповідачів стосовно їх дітей захистить цих дітей, забезпечить належну реалізацію прав і свобод цих дітей. У відповідачів на тепер з вказаними дітьми не склалися теплі, добрі, турботливі, батьківські відносини, орган опіки та піклування підтримує свої вимоги. Просили суд ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав відповідачів відносно вказаних дітей та стягнути з відповідачів аліменти на утримання цих дітей, задовольнивши уточнену позовну заяву в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги, погодилася з викладеними в них обставинами і не заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказавши на те, що цей відповідач вважає можливим не позбавлення його батьківських прав відносно вказаних неповнолітніх дітей, врахувати ті тяжкі життєві обставини, які склалися в нього і в їх сімї, вирішення питання можливо і без позбавлення його батьківських прав. Вважає позовні вимоги не доведеними і просив в задоволенні позову відмовити повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Соборної районної в м. Дніпрі ради (він же представник позивача) в судовому засіданні вважав обставини позовних вимог правильними і доведеними, підтримавши висновок органу опіки та піклування про можливість задоволення цього позову. Вважають вимоги обґрунтованими і просили їх задовольнити в повному обсязі. Прокурор в судовому засіданні погодився з позицією та думкою позивача і просив задовольнити уточнені позовні вимоги. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача і представника відповідача, прокурора, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені й добуті докази, суд вважає позовну заяву обгрунтованою і підлягаючою задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом в судовому засіданні встановлено, що неповнолітній [PERSON] з 21 жовтня 2014 року (наказ № 040) перебуває на обліку у позивача в управлінні-службі в справах дітей як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах, а неповнолітній [PERSON] з 12 червня 2015 року (наказ № 031) перебуває на обліку у позивача в управлінні-службі в справах дітей як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах, батьками вказаних двох неповнолітніх дітей є відповідачі [PERSON] (дошлюбне прізвище Дроботова) і [PERSON], ці відповідачі зараз є чоловіком і дружиною, шлюб уклали 29 грудня 2015 року. В актових записах про народження цих дітей відомості про батька [PERSON] внесені відповідно до ст. 126 СК України на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства від 29 грудня 2015 року. Сімейні стосунки в них не склалися, в сімї стали виникати непорозуміння, сварки, конфлікти, почалися складнощі, сімя фактично розпалась. До позивача надходили повідомлення від КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» про ухилення батьків від виконання ними своїх батьківських обовязків відносно дітей [PERSON] і [PERSON]. Відповідачі не займалися дітьми і останні тривалий час мешкали та виховувалися у бабусі і притулку для неповнолітніх дітей. Відповідачі фактично покинули своїх дітей, не мешкають разом, мешкають окремо, мати цих двох дітей зловживає спиртними напоями, вихованням та утриманням дітей не займалася, неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАПП (23 травня 2013 року, 14 жовтня 2014 року, такі ж адміністративні протоколи складалися і відносно батька цих дітей (16 лютого 2016 року). Працівники позивача неодноразово проводили перевірку виконання відповідачами батьківських обовязків, відвідували їх за місцем мешкання, проводили профілактичні бесіди, неодноразово викликали медичних працівників і швидку допомоги для дітей, оскільки батьки цього не робили, а діти були хворі; в помешканні дітей з батьками було дуже брудно, був безлад, посуд не митий, продуктів не було, холодильник був порожнім, меблі в занедбаному стані та інш.. Сторона позивача звернулася до виконкому з питанням відібрання цих неповнолітніх дітей у батьків, відповідачів і влаштування їх до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, таке рішення було прийняте; діти поміщалися до лікарні, але вони звідти втекли з матірю та ситуація не змінилася. Представник позивача вказує на те, що діти фактично бояться своєї матері, вона веде паразитичне життя, притягалася неодноразово до відповідальності, дітьми не цікавиться, батько цих дітей взагалі перебуває в місцях позбавлення волі через скоєння ним кримінального правопорушення. Відповідачка і її чоловік не приймають ніякої участі у вихованні та утриманні своїх дітей, належного спілкування в них немає. Позивач вважає, що зараз позбавлення батьківських прав відповідачів стосовно їх дітей захистить цих дітей, забезпечить належну реалізацію прав і свобод цих дітей. У відповідачів на тепер з вказаними дітьми не склалися теплі, добрі, турботливі, батьківські відносини, орган опіки та піклування підтримує свої вимоги. Питання батьківських прав відповідачів, на думку позивача, не вирішене, є спір стосовно виховання та утримання дітей, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і орган опіки та піклування в особі управління-служби в справах дітей звернувся з позовом до суду про позбавлення відповідачів батьківських прав і стягнення аліментів. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Сімейного кодексу (СК) України. У відповідності до частин 2-4 статті 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Зі змісту положень ч. 4 ст. 155 СК України випливає, що ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В свою чергу ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України зобовязує того із батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та надати можливості брати участь у її вихованні. Ч. 4 ст. 157 Сімейного кодексу України передбачено, що «батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини». Відповідно до положень ст. 157 Сімейного кодексу України «Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні». 03 березня 2016 року винесене рішення Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради № 47 про відібрання з сімї [PERSON] і [PERSON] двох неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] та тимчасове влаштування їх до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. В цей же день 03 березня 2016 року ці діти були відібрані у відповідачів і поміщені до відповідних лікарень відповідно їх віку (дитячі лікарні № 5 і № 6). Відповідно до висновку № 5-38-67 від 09 березня 2016 року виконком Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради вважає доцільним позбавити відповідачів [PERSON] і [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Вказане підтримав в судовому засіданні представник вказаного органу і прокурор. В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Так, згідно ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав у тому випадку, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має зокрема другий з батьків та сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідачі не виконують свої батьківські обов'язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства. Вони самоусунулися від будь-якого спілкування з дітьми та їх виховання і утримання. Спосіб життя відповідачів є антисоціальним, вони зловживають спиртними напоями, схильні до агресії, і діти за часи спільного проживання з матір'ю та батьком неодноразово плакали самі вдома, так як були без дорослих, що підтверджується наданими письмовими показами свідків - сусідів відповідачів, лікарів. Діти фактично зараз не мають до матері і батька родинних почуттів і не хочуть проживати разом з ними. Згідно з ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст. 164 СК України). З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідачів батьківських прав, з чим погодилися орган опіки та піклування і прокурор. З урахуванням того, що на сьогодні вказані малолітні діти фактично позбавлені батьківського піклування на підставі ч. З ст. 60 ЦК України можливо призначити їм опікуна. Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її; благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, зясувавши обставини справи, ставлення позивача і відповідачів до вказаних двох неповнолітніх дітей, враховуючи їх інтереси та виходячи з того, що позбавлення батьківських прав, які надані батькам як до досягнення дитиною повноліття так і після цього і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків та нехтують ними щодо дитини, при цьому, приймаючи до уваги те, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження умисної винної поведінки відповідачів або свідомого нехтування ними своїми батьківськими обовязками, суд погоджується з викладеними у позові доводами, у звязку із чим доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Суду не надано доказів того, що неправомірними діями позивача відповідачам було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків чи інше, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями позивача і підлягають відновленню чи повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. З ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини заповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судом встановлено, що позивач як державний орган піклується і утримує неповнолітніх [PERSON] і [PERSON], ці неповнолітні діти свого постійного доходу не мають, знаходяться зараз на утриманні держави, потребують матеріальної допомоги і від відповідачів, тому суд вважає можливим стягувати з відповідачів на користь позивача аліменти на утримання вказаних неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття в заявленій в уточнену позові твердій сумі з кожного відповідача щомісячно по 400 грн.. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідачі не працюють, не має стабільних доходів і певного матеріального становища, аліментів відповідачі нікому іншому не платять, стягнень за виконавчими документами з відповідачів не проводиться. Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України про Державний бюджет України на 2016 рік» та ст. 7 Закону України про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що: у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2016 року - 1330 гривень, з 1 травня - 1399 гривень, з 1 грудня - 1544 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1355 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1689 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2016 року - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень; у 2017 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні; а тому враховуючи обставини матеріального становища і стану здоровя відповідачів, обґрунтований, розумний, та справедливий розмір аліментів у твердій грошовій сумі буде становити зараз загальну суму по 400 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання або незаконні дії стосовно відповідачів чи дітей по вихованню цих дітей, а відповідачі цього не довели, можливе твердження відповідачів про наявність будь-яких інших зобовязань або неправомірності дій відносно неї чи цих дітей є припущенням. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] і відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] і відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], Стягувати з [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], Україна, на утримання двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] і неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на користь позивача - органу опіки та піклування в особі управління-служби у справах дітей Соборної районної в м. Дніпрі ради аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. щомісячно до досягнення [PERSON] і [PERSON] повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, стягувати з [PERSON], [INFO], уродженця м. Дніпропетровська, Україна, на утримання двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] і неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на користь позивача - органу опіки та піклування в особі управління-служби у справах дітей Соборної районної в м. Дніпрі ради аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. щомісячно до досягнення [PERSON] і [PERSON] повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць, стягнути з [PERSON] і [PERSON] на користь держави судовий збір з кожного окремо по 275 грн. 60 коп., а всього 551 грн. 20 коп. (стосовно вимог про позбавлення батьківських прав), стягнути з [PERSON] і [PERSON] на користь держави судовий збір з кожного окремо по 320 грн. , а всього 640 грн. (стосовно вимог про стягнення аліментів). Таким чином позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved