Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що, їй на праві власності, на підставі ухвали Миронівського районного суду Київської області від 22 серпня 2007 року, належить частина будинку під номером [ADDRESS] . У своїй частині будинку вона прописала відповідачів. Будинком для проживання відповідачі не користуються, членами її сім`ї ніколи не були. З 04 вересня 2009 року відповідачі в будинку не проживають, проте залишаються зареєстрованими в ньому. Фактом реєстрації відповідачі порушують її права власника житла, просила усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 01 березня 2019 року відкрито провадження у справі. Аргументи учасників справи Відповідачі відзиву на позов не подали. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала. В обґрунтування заявлених вимог послалася на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому порядку. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, відповідачі не з`явилися до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надали, враховуючи правила ст.ст. 210, 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідачів. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивача. Позивач постійно проживає в будинку під номером [ADDRESS] , з чоловіком вони розлучені, будинок розділений на два ходи. Відповідачів знає, проте ніколи у будинку позивача їх не бачила, з позивачем вони ніколи не проживали. Свідок [PERSON] показав, що з позивачем є сусідами з 2009 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї позивача, у належному їй будинку їх ніколи не проживали, вони у вказаному приміщенні не проживали. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Мотивувальна частина Фактичні обставини справи Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власницею житлового будинку під номером [ADDRESS] . Судовим рішенням позивачу було виділено 3/5 частини будинку, розташованого по [ADDRESS] , будинок був переобладнаний, житловому приміщенню позивача присвоєно [NUMBER], інше приміщення має [NUMBER]. Вказані обставини підтверджуються даними ухвали Миронівського районного суду Київської області від 22 серпня 2007 року; Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20222279, Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 20222302 від 14 вересня 2008 року, виданих Комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 14 вересня 2008 року, довідки виконкому Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області № 1155 від 12 грудня 2018 року. Відповідачі 04 серпня 2009 року були зареєстровані у даному будинку за згодою власника. Вказані обставини зазначені позивачем, підтверджені даними довідок Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області № 1112 від 04 грудня 2018 року, № 1167 та 1168 від 14 грудня 2018 року. В судовому засіданні встановлено, що жодних угод чи домовленостей щодо вселення відповідачів в будинок та проживання в ньому між сторонами не мало місця. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони ніколи не вели спільного господарства, не мали взаємних сімейних прав та обов`язків. Такі обставини повідомлені позивачем, підтверджені показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Факт непроживання відповідачів у будинку позивача підтверджується даними довідок Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області № 1112 та № 1113 від 04 грудня 2018 року, актів обстеження житлово-побутових умов позивача. Із актів обстеження житлово-побутових умов позивача від 02 січня 2018 року, 02 лютого 2018 року, 01 березня 2018 року, 02 квітня 2018 року, 02 травня 2018 року, 01 червня 2018 року,02 липня 2018 року, 01 серпня 2018 року, 03 вересня 2018 року, 01 жовтня 2018 року, 01 листопада 2018 року, 03 грудня 2018 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] в будинку позивача під номером [ADDRESS] не проживають, їх особистих речей в будинку не виявлено. Мотиви суду та застосовані норми права Житло є невід`ємною складовою особистого життя людини. Вона має природне право жити так, як бажає, бути захищеною від оприлюднення фактів особистого життя. Але це неможливо без поваги до її житла, де значною частиною проходить це особисте життя, і тому людина має таке ж природне право не тільки на саме житло, а й на недоторканність його. Саме тому міжнародні правові акти декларують право людини на недоторканність її житла. Зокрема, стаття 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, передбачено: «Ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла... Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань». Аналогічна вимога міститься в статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року декларує, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. У статті 379 ЦК України наведено поняття житла - житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Однак, реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону. Таке право виникає у власника житла (глава 28 ЦК), членів його сім`ї (стаття 405 ЦК України, стаття 156 Житлового кодексу Української РСР), орендаря (наймача) житла (стаття 810 ЦК України, 61 ЖК України), членів його сім`ї (статті 816 ЦК України, статей 64, 160 ЖК України) тощо. В даному випадку порушені права власника будинку і вони підлягають захисту шляхом усунення перешкод у праві користування власністю. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном і закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Держава гарантує не лише свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Висновки за результатами розгляду Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце. Позивачем належними та допустимими доказами доведено ті факти, що відповідачі спільно з власником спірного будинку не проживали, спільним побутом не були пов`язані; не є членами сім`ї власника будинку. За встановлених обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власницею будинку під номером [ADDRESS] , відповідачі не набули право користування належним позивачу житловим приміщенням на підставі правочину або закону. Судом встановлено факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні позивачем як власником своїх правомочностей,тому позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном на підставі статті 391 ЦК України.

Outcome: approved