Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України», з урахуванням збільшених позовних вимог, звернулось із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягання на предмет іпотеки та виселення, в обґрунтування якого посилається на те, що 10.12.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №1132, згідно якого відповідачем було отримано кредитні кошти 15 000 долларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.12.2017 року. В забезпечення виконання зобовязань за даним договором між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір поруки №1132/2 від 10.12.2007 року та нотаріально посвідченний договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] надав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул.Вербова,1 в с.Орлівка Березнівського району Рівненської області та належить йому на праві приватної власності. Крім того, з метою забезпечення виконання кредитних зобовязань було укладено договір поруки №1132/1 від 10.12.2007 року між позивачем та [PERSON] Позивач вказує, що [PERSON] належним чином зобовязання за кредитним договором не виконав, в звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 147625 грн. 77 коп., яку згідно рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 17.02.2012 року стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача. Крім того, станом на 16.11.2016 року заборгованість за кредитним договором №1132 від 10.12.2007 року становить: залишок позики 9446,54 доларів США; нарахована та несплачена пеня по основному боргу 125965,51 гривень; нарахована та несплачена пеня по відсотках 22946,35 гривень; 3% за прострочену заборгованість по основному боргу 1257,74 доларів США; 3% за прострочену заборгованість по відсотках 229,11 доларів США, що разом становить 10933,39 доларів США та 148911,86 гривень. На підставі наведеного, відповідно до положень ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» позивач просить в рахунок погашення заборгованіст за кредитним догвором задовольнити вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул.Вербова,1 в с.Орлівка Березнівського району Рівненської області, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з наданням ПАТ «Державний ощадний банк України» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім того, просить виселити відповідачів із житлового приміщення житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул.Вербова,1 в с.Орлівка Березнівського району Рівненської області із зняттям з реєстраційного обліку. Представник позивача [PERSON] письмовою заявою підтримала заявленні позовні вимоги, просить провести розгляд справи у її відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином згідно поштової розписки про вручення судової повістки; [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] письмових заперечень проти позову не представили, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] надіслав до суду письмові заперечення, у яких не визнав заявлені позовні вимоги повністю. Вважає, що вимога про примусове виселення не підлягає до задоволення, оскільки за змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Вказана правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 21.10.2015 року у справі №6-1484цс15. Крім того, адвокат [PERSON] вважає, що за наявності судового рішення про стягнення боргу змінено порядок та строки виконання зобовязань, а тому просить застосувати строки позовної давності до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також відмовити у задоволені інших вимог, оскільки вони є похідними від основної вимоги; просить розглянути справу за його відсутності та відсутності його довірителя. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно крединого договору № 1132 від 10.12.2007 року ПАТ «Державний ощадний банк України» як кредитор надав [PERSON] як позичальнику кредитні кошти в розмірі 15000 долларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.12.2017 року. Відповідно до договорів поруки №1132/1, 1132/2 від 10.12.2007 року, укладених між позивачем, [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] поручителі зобовязується перед кредитором відповідати по зобовязаннях [PERSON], що витікають із договору №1132 від 10.12.2007 року. Поручителі та Боржник ([PERSON]В.) несуть солідарну відповідальність перед Кредитотором. Для забезпечення повного і своєчасного виконання [PERSON] зобовязань за Договором [PERSON] надає Банку в іпотеку майно. Предмет іпотеки житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул.Вербова,1 в с.Орлівка Березнівського району Рівненської області, загальною площею 87,2 м.кв. та належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.10.2007 року (нотаріально посвідчений іпотечний договір №1132 від 10.12.2007 року). Згідно рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 17.02.2012 року у справі №2-911/11, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1132 від 10.12.2007 року стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача солідарно 147625 грн. 77 коп. боргу по кредиту та судові витрати, а додатковим рішенням від 20.12.2012 року стягнуто з відповідачів на користь позивача 18482.10 доларів США. Згідно положень ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що в порушення умов кредитної угоди, а також ст.ст.525,526,1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів виконує неналежним чином, у звязку з чим, станом на 16.11.2016 року\~\~утворилась заборгованість у розмірі 10933,39 доларів США та 148911,86 гривень. Частина 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно частини 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно письмової вимоги про усунення порушень зобовязань за кредитним договором від 10.12.2007 року №1132, що надсилалась іпотекодавцю [PERSON] на виконання вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку», відповідач у справі повідомлявся про наявність заборгованості згідно кредитного договору та наслідки порушення зобовязань звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі наведеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул.Вербова,1 в с.Орлівка Березнівського району Рівненської області, загальною площею 87,2 м.кв., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з наданням ПАТ «Державний ощадний банк України» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Щодо вимоги про виселення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] із житлового приміщення, що є предметом іпотеки, суд вважає що дана вимога не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Згідно ч.4 ст.9, ст.109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке не є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи жилого приміщення. Правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-1484цс15 вказує на те, що за змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні докази того, що відповідачам надано інше постійне житло, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені. Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Що стосується вимоги представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] застосувати строк позовної давності, то суд приходить до переконання, що така вимога не підлягає до задоволення, оскільки з матеріалів справи встановлено відсутність таких підстав. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів солідарно підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору (пропорційно задоволеним вимогам) та проведенні експертної оцінки майна. Згідно договору №51204/11 від 04.12.2015 року укладеного між позивачем та ПП «Експерт Рівне Консалт», вартість проведення незалежної оцінки майна становить 2500 грн.

Outcome: partial