Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором б/н від 24.07.2012 р. у розмірі 37686 грн. 84 коп. та сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 24.07.2012 р. відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 1900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідачка зобов'язання за договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 30.06.2017р. має заборгованість 37686 грн. 84 коп., що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 1313,78 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 30115,26 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3987,00 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 1770,80 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що в грудні 2012 р. з банківської картки [PERSON] шахрайським шляхом було знято залишок грошових коштів в сумі 800 грн. Про ці події [PERSON] повідомила позивача, але відповіді вона не отримала, також подав заяву про застосування строку позовної давності. Суд, вислухавши представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 24 липня 2012 року між ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладений договір на отримання кредиту у розмірі 1900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається з розрахунку за кредитним договором б/н від 24.07.2012 р. заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 30.06.2017 р. становить 37686 грн. 84 коп., що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 1313,78 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 30115,26 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3987,00 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 1770,80 грн. Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч. 1 ст.611,ч.1 ст.612 ЦК України. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 1770,80 грн. відсутні, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представник відповідачки [PERSON] вважав, що позов задоволенню не підлягає, посилаючись на те, що позивач не надав відповіді на звернення [PERSON] щодо зняття шахрайським шляхом в грудні 2012 р. з банківської картки [PERSON] залишку грошових коштів в сумі 800 грн. Проте, зазначені представником відповідачки [PERSON] обставини, не є підставою для відмови в позові. На звернення [PERSON] позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 24.12.2012 р. надав відповідь, в якій вказав на допущені [PERSON] порушення, якими вона скомпрометувала кредитну картку, назвавши тертій особі її реквізити та персональні дані клієнта, а також особисто виконала всі операції через меню банкомату, змінивши свої данні, чим дозволили здійснення зняття коштів з карткового рахунку, порушивши «Умови зняття коштів з карткового рахунку». В зв'язку з компрометацією картки, радили [PERSON] переоформити картку, змінити в анкетних даних кодове слово та звернутися до правоохоронних органів (а.с.58-59). Проте, [PERSON], знаючи про компрометацією картки, оскільки сама про це повідомила, картку не переоформила, до правоохоронних органів не звернулась, продовжувала користуватись карткою, що вбачається з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24.07.2012 р., в якому відображено операції по рахунку (а.с.5-6). Пунктом 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично логнується на той самий строк, а тому заява відповідачки та її представника про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки позивачем строк позовної давності не пропущено. Таким чином, представником відповідачки не надано суду доказів, підтверджуючих необґрунтованість позовних вимог позивача і не зазначено підстав для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком та клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови і правила надання послуг банком його клієнтам. [PERSON] підписала заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку» тим самим уклавши договір про надання банківських послуг. Сторонами договору було визначено, що засобами доступу до картрахунку є кредитна карта Клієнта та фінансовий телефон клієнта, який проходить верифікацію з підтвердженням, відповідно до п. 1.1.1.16 Договору. За допомогою встановлених засобів доступу до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати Дистанційне обслуговування (п. 1.1.1.25 Договору - комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта). Як вбачається з виписки по рахунку, відповідачка [PERSON] користувалася платіжною карткою, доказів того з боку позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» порушені права відповідачки щодо використання платіжної картки, відповідачкою [PERSON] та її представником суду не надано. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають задоволенню частково, слід стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 24.07.2012 р. станом на 30.06.2017 р. заборгованість, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 1313,78 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 30115,26 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3987,00 грн., а всього 35416 грн. 04 коп. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» понесені позивачем судові витрати.

Outcome: partial