Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором № 6/4/2006/840-К/1608 від 12.12.2006 в розмірі 43497,59 доларів США, що за курсом НБУ складає 562880,39 грн., відшкодувати судові витрати, посилаючись на те, що [PERSON] отримав у розпорядження кредитні кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності, однак свої зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, відсотками за користування кредитом, комісії за користування кредитом та нарахованою пенею за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Розмір заборгованості станом на 06.10.2014 складає 43497,59 доларів США, що за курсом НБУ становить 562880,39 грн. Також 12.12.2006 було укладено договір поруки із [PERSON], останній зобов'язався відповідати перед банком за неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, встановлена солідарна відповідальність поручителя та позичальника. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «КБ «Надра» Андренко С.Ю. уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності із зазначенням щодо заперечень проти позову. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Миронов О.А. у судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що банком пропущений строк для звернення до суду, оскільки згідно наданого банком розрахунку позичальник [PERSON] порушив зобов'язання щодо сплати щомісячного платежу в квітні 2009 року, а банк звернувся до суду із даним позовом в січні 2015 року, тобто через три роки після сплину позовної давності. Крім того, позичальник [PERSON] є учасником АТО, на нього розповсюджується пільга щодо заборони нарахування штрафних санкцій та відсотків за користування кредитом. Водночас, 20.06.2013 в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави було арештовано та вилучено транспортний засіб «Шкода Октавія», 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], на погашення заборгованості за кредитним договором на суму 63163,36 грн., при цьому вартість майна значно перевищувала розмір заборгованості, а тому відсутні підстави для вимог про стягнення заборгованості. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.12.2006 між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] укладено кредитний договір № 6/4/2006/840-К/1608, відповідно до умов якого останньому надано кредитні кошти в розмірі 15970,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 9,5% річних з кінцевим терміном повернення до 09.12.2012. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 6/4/2006/840-П/1609 від 12.12.2006, відповідно до умов якого, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, зокрема за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав своєчасно та повністю, надавши [PERSON] в розпорядження грошові кошти за договором, що підтверджується заявою на видачу готівки № NL-2 від 12.12.2006. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до умов кредитного договору позичальник [PERSON] взяв на себе зобов'язання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, а також сплати штрафних санкцій у разі невиконання кредитних зобов'язань у визначений термін, але взятих на себе зобов'язань та своїх обов'язків за вищезазначеним договором [PERSON] не виконував належним чином, внаслідок чого банк станом на 06.10.2014 розрахував розмір заборгованості в сумі 43497,59 доларів США, що за курсом НБУ становить 562880,39 грн., з яких заборгованість за кредитом - 78132,13 грн., заборгованість за відсотками - 29145,10 грн., заборгованість за комісією - 14283,46 грн., заборгованість за пенею - 420653,73 грн., штраф за кредитом - 20665,97 грн. та в січні 2015 року звернувся до суду із відповідним позовом. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Суд не може погодитися із твердженням представника відповідача, що банком пропущений строк для звернення до суду з наступних підстав. Так, згідно надано представником банку розрахунку заборгованості останній платіж клієнта [PERSON] було проведено 18.06.2010. В ході розгляду справи було встановлено, що приватним нотаріусом Бондар І.М. було видано виконавчий напис від 23.04.2013 за № 2369 за вимогою ПАТ «КБ «Надра» про звернення стягнення на майно боржника [PERSON] - автомобіль марки «Шкода Октавія», 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], а за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, задоволення вимог ПАТ «КБ «Надра» в розмірі 63163,36 грн. 06.06.2013 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження; 17.06.2013 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено розшук майна - автомобілю марки «Шкода Октавія», 2006 року випуску, д.н. [NUMBER]. Із відповідним позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором ПАТ «КБ «Надра» звернулось в січні 2015 року. Відповідально до ст.ст. 257, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За таких обставин відсутні підстави вважати, що банком пропущений строк позовної давності. Водночас, суд приймає до уваги заперечення представника відповідача про наявність у відповідача [PERSON] пільг. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Представником відповідача у судовому засіданні надано суду документи, що підтверджують статус [PERSON] як військовослужбовця, а саме копію посвідчення військовослужбовця серії [NUMBER] та копію військового квітка, з якого вбачається що [PERSON] був прийнятий на облік за мобілізацією у період з 03.10.2013 по 24.04.2014, з 28.08.2014 по 10.09.2014, з 20.01.2015, знятий з військового обліку згідно ЗУ «Про військовий обов'язок та військову службу». При цьому, банк, не зважаючи на ці обставини, у період перебування боржника [PERSON] на військовій службі нараховував проценти за користування кредитом та штрафні санкції. Представник банку у судовому засіданні зазначав, що в нього відсутні підстави для уточнення позовних вимог в частині нарахування процентів та штрафних санкцій, не зважаючи на надані в ході судового розгляду докази. Що стосується вимог банку про стягнення з боржника [PERSON] тіла кредиту, суд із даними вимогами погодитися не може. Так, приватним нотаріусом Бондар І.М. було видано виконавчий напис від 23.04.2013 за № 2369 за вимогою ПАТ «КБ «Надра» про звернення стягнення на майно боржника [PERSON] - автомобіль марки «Шкода Октавія», 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], а за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, задоволення вимог ПАТ «КБ «Надра» в розмірі 63163,36 грн. Тобто, 23.04.2013 нотаріусом було встановлено безспірність заборгованості [PERSON] перед ПАТ «КБ «Надра» в розмірі 63163,36 грн., яка складалась із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією та пенею. З відповіді Московського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області від 28.04.2017 за № 14.6-35 вбачається, що державним виконавцем Саніним І.С. 21.06.2013 було складено акт опису та арешту майна - автомобілю марки «Шкода Октавія», 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], який переданий на відповідальне зберігання громадянину [PERSON], на теперішній час автомобіль перебуває у розшуку. Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в заставу рухоме майно і навпаки. Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язання. Виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Шкода Октавія», 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], для погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «КБ «Надра», ніким не оскаржений, пред'явлений до примусового виконання, підлягає виконанню. При цьому, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події ( ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно зі ст.. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. В ході розгляду справи представником відповідача неодноразово зазначалось, що предмет застави було передано банку, його вартість на той час значно перевищувала розмір заборгованості, до теперішнього часу жодної інформації про результати реалізації майна боржника, переданого на відповідальне зберігання державним виконавцем визначеній ним особі, відповідачу не надходило, що, на думку представника відповідача, свідчило про повне погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором перед банком. В свою чергу представник банку не надав суду даних про складові суми заборгованості, встановленої нотаріусом для вчинення виконавчого напису, про вартість предмета застави, що унеможливлює встановити правомірність та обґрунтованість заявленого банком розміру заборгованості за тілом кредиту. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» заявлені не обґрунтовано, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості [PERSON], за кредитним договором № 6/4/2006/840-К/1608 від 12.12.2006 не надано та судом в ході розгляду справи не встановлено, а тому позов задоволенню не підлягає. Представник відповідача також ставить питання про поворот виконання рішення, посилаючись на те, що 03.09.2015 Комінтернівським районним судом м. Харкова за результатами розгляду позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було постановлено заочне рішення, яким присуджено до стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 562880,309 грн. та судовий збір в розмірі 3654,00 грн., виконавчі листи були направлені на адресу представника банку за його клопотанням та пред'явлені до примусового виконання. Вказане заочне рішення було скасовано ухвалою суду від 17.02.2017, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 380 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed