Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Пятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 11.04.2008 року на загальну суму 21151,09 грн., з яких 2165,52 грн. заборгованість за кредитом, 14740,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3000,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 995,29 грн. - штраф (процентна складова), та судових витрат в сумі 1378,00 грн. сплаченого судового збору. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано, що 11.04.2008 року сторонами по справі укладено договір, на підставі якого відповідачем отримано кредит у розмірі 2800,00 грн. встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При підписанні договору відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана сторонами заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Оскільки відповідач взятих зобов'язань належним чином не виконав, станом на 30.04.2016 року перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 21151,09 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із сплаченим судовим збором в розмірі 1378,00 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, 26.10.2016 року представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника банка, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Крім того, з урахуванням заперечень відповідача проти позову представником позивача надано до суду пояснення, в яких зазначено, що договір між сторонами укладено у повній відповідності з вимогами законодавства, позичальник з моменту укладення договору та отримання грошей не звертався з приводу невірного нарахування процентів, з умовами укладення договору відповідач був повідомлений, що підтверджується його підписом у заяві від 11.04.2008 року та виконанням умов договору шляхом отримання грошових коштів та здійснення платежів на погашення заборгованості, отриманням відповідачем пере випущених кредитних карток. Вказано також на правомірність дій банку щодо зміни розміру кредитного ліміту на підставі положень п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг та заявлення позовних вимог в межах строків позовної давності. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився, надав заперечення на позов, в яких просив у позові відмовити повністю, 08.12.2016 року представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову на підставах викладених у запереченні позивача, поданими на адресу суду 21.07.2016 року. У вказаних запереченнях на позов відповідач просив у позові відмовити, посилаючись на ненадання банком кредитного договору до суду, будь-яких доказів щодо наявності заборгованості відповідача перед банком, в т.ч. щодо видачі кредиту, жодного документу на підтвердження строку дії кредитного договору, доказів щодо збільшення кредитного ліміту. Також відповідач подав 21.07.2016 року окрему заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. З урахуванням заяв осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 11.04.2008 року закрите акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (в подальшому змінено найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк») надало [PERSON] кредит в розмірі 2800,00 грн. встановленого кредитного ліміту на підставі складеної анкети-заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0% в місяць (36% на рік) на суму залишку заборгованості з оформленням кредитної картки «Універсальна», з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір сторін про надання банківських послуг складається з підписаної сторонами анкети-заяви позичальника від 11.04.2008 року, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, з умовами яких відповідач ознайомлений, про що зазначено в вищевказаній заяві від 11.04.2008 року. Суд окремо зазначає, що відповідач як особа, яка має повну цивільну дієздатність (доказів іншого до суду не надано та під час судового розгляду не встановлено) при укладенні угоди ознайомився та повністю погодився з вищевказаними умовами, тарифами, які були надані йому в письмовому вигляді, що підтверджено відповідачем шляхом вчинення окремого підпису на його заяві від 11.04.2008 року (а.с.8). Також в цій заяві вказано, що відповідач підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування позивачем, в т.ч. умовами кредитування за кредитною картою «Універсальна» та прикладами розрахунку суми плати щодо використання кредитних коштів. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, які є частиною угоди сторін, позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно з п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити позивачу штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Відносно посилань відповідача на ті обставини, що банком не надано до суду кредитний договір, яким відповідачеві встановлено кредитний ліміт, та ненадання позивачем доказів на збільшення кредитного ліміту суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що згідно з заявою від 11.04.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив на підставі заяви відповідача картковий рахунок на його ім'я, відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з поміткою про ознайомленням з умовами кредитування. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно\~з ст.634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог ст.ст.6,\~627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог\~Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Норми ст.628 ЦК України передбачають, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2\~ст.639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1054\~\~ЦК\~\~України,\~\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Укладення вищевказаного кредитного договору здійснено шляхом надання згоди відповідачем на запропоновані позивачем умови, у звязку з чим угоду укладено шляхом приєднання до запропонованих позивачем умов. За поданим позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався вказаним рахунком, знімав кошти та погашав платежі, а виконання відповідачем умов кредитного договору свідчить про його волю на настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором сторін. Будь-яких доказів звернення відповідача за період з 2008 року по 2016 рік до позивача з приводу неправильності нарахування відсотків, суду не надано. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача станом на 08.08.2016 року, встановлено, що кредитний ліміт змінювався 27.12.2008 року - до 2100 грн., 17.04.2009 року до 1800,00 грн., 14.09.2010 року до 1630,00 грн., 28.05.2011 року до 1830,00 грн., 09.07.2012 року до 2800,00 грн., 14.01.2014 року до 2170,00 грн., 24.01.2014 року до 2170,00 грн., 18.08.2015 року до 2170,00 грн. Згідно з п.3.2 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що банк має право в будь-який момент збільшити або зменшити кредитний ліміт. Відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг підписання договору\~\~ є прямою\~та безумовною\~\~згодою\~\~клієнта\~\~відносно прийняття будь якого\~\~розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Щодо посилань відповідача про відмову у позові на підставі відсутності документу, яким чітко передбачено строк дії даного кредитного договору, та пропущення позивачем строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, при чому якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на той же термін. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, що підтверджується позицією Верховного Суду України за постановою від 19.03.2014 року (справа №6-14цс14). Відповідно до\~ст.526 Цивільного Кодексу України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору. Якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей же строк (термін) -\~ст. 530 ЦК України. Згідно ч.1 ст.251, ч.1 ст.252 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. В постанові ВСУ від 24.09.2014 року зазначено, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, а також те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав позичальнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник свої зобовязання за договором не виконав. Натомість, відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» за вих.№30.1.0.0/2-20160804/785 від 08.08.2016 року відповідач [PERSON] після укладення кредитної угоди від 11.04.2008 року отримав картки №4149605372930172, №4149437713192753, остання з яких має термін дії до останнього дня 07.2015 року (а.с.80), відповідачем здійснювались трансакції по картці (а.с.5-7, 74-78). Статтями\~256,\~257 ЦК України\~передбачено, що позовною давністю визнається строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.1, 5\~ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За наданими представником позивача розрахунком та випискою відповідач здійснював погашення заборгованості за вищевказаною кредитною угодою у 2008-2013 роках (останній платіж 30.08.2013 року), у звязку чим суд встановлює звернення до позивача у травні 2016 року в межах строків позовної давності, у звязку з чим підстави для задоволення відповідно заяви відповідача про застосування наслідків пропущення строків позовної давності відсутні. Згідно положень ч.ч.2-4 ст.10 ЦПК України, яка закріплює зміст принципу змагальності цивільного судочинства, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч.ч.2,3 ст.58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Положення ст.60 ЦПК України встановлюють, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.1 ст.137 ЦПК України передбачає, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. Суд зазначає, що жодною особою, яка бере участь у справі, клопотання/заяви про витребування доказів до суду не подано, як і не зазначено жодною особою, яка бере участь у справі, про підстави для звільнення від доказування обставин, на які вони посилаються в обґрунтування вимог/заперечень. Відповідно до ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Згідно до п.п.1),2) ч.1 ст.214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення суд окрім іншого вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Відповідно до матеріалів справи відповідачем отримані грошові кошти від позивача у зазначеному в позові та договорі розмірі, проте свої зобов`язання перед ПАТ КБ ПриватБанк [PERSON] належним чином не виконав, чим порушив умови договору, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно\~з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до\~ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за не можливості виконання ним грошового зобов'язання. Положення ч.2\~ст.551 ЦК України\~ передбачають, що предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Згідно з розрахунком заборгованості відповідача перед ПАТ КБ ПриватБанк, який узгоджується та підтверджується дослідженими судом матеріалами цивільної справи, станом на 30.04.2016 року сума заборгованості відповідача перед позивачем за вищевказаною кредитною угодою становить 21151,09 грн., з яких 2165,52 грн. заборгованість за кредитом, 14740,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3000,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 995,29 грн. - штраф (процентна складова). Вищезазначені вимоги позивача щодо погашення заборгованості за укладеною угодою відповідач на час розгляду справи не виконав, доказів іншого до суду не надано. На підставі вищезазначеного, суд вважає необґрунтованими та непідтвердженими наданими та дослідженими в судовому розгляді доказами обставини, викладені відповідачем у запереченнях на позов. В той же час, оскільки сума заборгованості підтверджується наданими до суду та дослідженими доказами, доказів погашення заявленої до стягнення заборгованості відповідачем за укладеною сторонами кредитною угодою, в т.ч. частково, не надано, у застосуванні наслідків пропущення строків позовної давності відмовлено, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується\~ положеннями ст.88 ЦПК України\~ та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 1378,00 грн. сплаченого судового збору. На підставі ст.ст.253,259,264,526,527,625,1054 ЦК України,

Outcome: approved