Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

ПАТ «[PERSON] Сбербанку Росії» звернулось до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просить стягнути з [PERSON] користь банку заборгованість за кредитним договором № 137-В/08/12/ФО/А від 31.07.2008 на загальну суму 283\~728,36 грн., відшкодувати судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог посилалось на те, що 31.07.2008 між ЗАТ «[PERSON] Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Сбербанку Росії», та [PERSON] укладено кредитний договір № 137-В/08/12/ФО/А, відповідно до умов якого банк зобовязався надати останньому кредитні кошти в розмірі 24300,00 доларів США на придбання транспортного засобу. Позичальник [PERSON] в свою чергу зобовязався повернути банку отримані кредитні кошти не пізніше 31.07.2015, щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі 0,01% річних, а також комісійну винагороду в розмірі 0,28% від суми кредиту, за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплату процентів позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,2% за кожен день прострочення платежу. Банк в повному обсязі виконав взяті на себе за договором зобовязання, [PERSON] взяті на себе грошові зобовязання за договором в повному обсязі не виконує. Станом на 08.05.2015 за [PERSON] перед банком рахується заборгованість в розмірі 11590,46 доларів США та 43545,52 грн., що за офіційним курсом НБУ складає 283\~728,36 грн., з яких: заборгованість за кредитом 6447,84 доларів США, проценти за користування кредитом 0,94 доларів США, комісія за управління кредитом 23518,39 грн., пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом 5141,68 доларів США, пеня за прострочення сплати комісії за управління кредитом 20027,13 грн. Враховуючи, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому [PERSON] систематично порушуються умови договору, банк вимагає достроково повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними. Відповідач [PERSON], не визнаючи заявлені позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Сбербанку Росії», звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив розірвати кредитний договір № 137-В/08/12/ФО/А від 31.07.2008 у звязку із істотною зміною обставин, а саме різким коливання курсу гривні до іноземної валюти, що дозволяють йому виконувати умови договору. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «[PERSON] Сбербанку Росії» - [PERSON] підтримав вимоги в повному обсязі, просив уточнений позов задовольнити, проти зустрічних вимог [PERSON] заперечував, просив залишити їх без задоволення. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти первісних позовних вимог з підстав, викладених в обґрунтування зустрічних вимог [PERSON], просив відмовити в задоволенні вимог ПАТ «[PERSON] Сбербанку Росії», зустрічні вимог просив задовольнити та розірвати кредитний договір та повернути сторони у первісний стан. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 31.07.2008 між ЗАТ «[PERSON] Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Сбербанку Росії», та [PERSON] укладено кредитний договір № 137-В/08/12/ФО/А, відповідно до умов якого банк зобовязався надати останньому кредитні кошти в розмірі 24300,00 доларів США на придбання транспортного засобу. Позичальник [PERSON] в свою чергу зобовязався повернути банку отримані кредитні кошти не пізніше 31.07.2015, щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі 0,01% річних, а також комісійну винагороду в розмірі 0,28% від суми кредиту, за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплату процентів позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,2% за кожен день прострочення платежу. Банк в повному обсязі виконав взяті на себе за договором зобовязання, надавши [PERSON] кредитні кошти за договором, що підтверджується випискою по особовому рахунку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. В порушення умов укладеного між сторонами договору [PERSON] не виконуються зобовязання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом, грошові кошти не повернуто. Згідно розрахунку, наданого представником позивача, станом на 08.05.2015 за [PERSON] перед банком рахується заборгованість в розмірі 11590,46 доларів США та 43545,52 грн., що за офіційним курсом НБУ складає 283\~728,36 грн., з яких: заборгованість за кредитом 6447,84 доларів США, проценти за користування кредитом 0,94 доларів США, комісія за управління кредитом 23518,39 грн., пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом 5141,68 доларів США, пеня за прострочення сплати комісії за управління кредитом 20027,13 грн. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Сбербанку Росії» заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Заявлені [PERSON] зустрічні вимоги щодо розірвання кредитного договору у звязку з істотною зміною обставин, суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Статтею 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязань. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Так, офіційний курс гривні до іноземних валют, відповідно до Закону України «Про [PERSON] України» встановлюється [PERSON] Банком України щоденно за погодженням із Кабінетом Міністрів України, для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Враховуючи викладене, суд вважає, що при укладенні кредитного договору № 137-В/08/12/ФО/А від 31.07.2008 в іноземній валюті та беручи на себе певні зобовязання, сторони повинні були чітко усвідомлювати, що курс національної валюти по відношенню до долара США не є незмінним та враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом. Ризик підвищення курсу долару США несе саме позичальник. Обовязковою передумовою укладення правочину є досягнення сторонами згоди з усіх суттєвих умов. При укладенні спірного кредитного договору були враховані вимоги ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, а саме визначені істотні умови договору мета, сума, строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобовязання, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання чи неналежне виконання умов договору. При цьому кредитний договір укладено в письмовій формі, сторони кредитного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст.ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, то вони мають виконуватися і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав. Відповідально до положень ст.. 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами. Факт укладання кредитного договору та сплата [PERSON] за кредитом та відсотками впродовж кількох років підтверджує, що сторони досягли згоди з усіх суттєвих умов кредитного договору, позичальник був обізнаний щодо особливості сплати відсотків у валюті кредиту. Відсутні також підстави вважати, що банк не вправі був проводити валютні операції у звязку із відсутністю в нього відповідних ліцензій, що видаються [PERSON] Банком України. Судом також не вбачається порушень прав [PERSON] як споживача у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Представником відповідача [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування вимог щодо розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин. Враховуючи викладене, суду вважає, що первісні вимоги ПАТ «[PERSON] Сбербанку Росії» підлягають задоволенню в повному обсязі, в задоволенні зустрічних вимог [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved