Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» 14.03.2014р. звернулося до суду з позовом до [PERSON], про звернення стягнення, виселення. Позивач у своєму позові посилався на те, що 31.01.2008р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 63 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.01.2028р., а відповідач зобов'язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 31.01.2008р. між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 24.02.2014р. склав 208 448,65 доларів США. Позивач у своєму позові просив суд звернути стягнення на будинок за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу дострокового повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 31.01.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем було укладено кредитний договір № DNG0GК0000000064, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 63 000.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.01.2028 року, а відповідач зобов'язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с. 12-14). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 31.08.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем було укладено договір іпотеки № DNG0GК0000000064, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 208. Відповідно до умов зазначеного договору відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння загальною площею 64,40 кв.м., житловою площею 39,90 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-19). У відповідності до ст.6 Закону «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов'язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки , користування нею. Відповідачем порушуються взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 24.02.2014 року відповідно до розрахунку виникла заборгованість у розмірі 208448,65 доларів США, що за курсом 8,93 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.02.2014р. складає 1 861 446,43 грн., яка складається з: 63 990,57 доларів США - заборгованість за кредитом, 50 360,35 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 535,40 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 82 609,54 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 28,00 доларів США - штраф (фіксована частина), 9 924,79 доларів США - штраф (процентна складова) (а.с. 5-8). Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивачем 31.01.2008р. відповідачу було направлено вимогу про добровільне звільнення будинку, що є предметом іпотеки (а.с.11), про що свідчить реєстр (з.а.с.11), але до цього часу заборгованість за кредитним договором сплачено не було. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, оскільки відповідач порушив умови кредитного договору, добровільно не сплатив заборгованість за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, суд вважає за необхідне звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: належне відповідачу на праві власності нерухоме майно: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме: житлового будинку [ADDRESS], який складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 64,40 кв.м., житловою площею 39,90 кв.м., вбиральні літ. В, душу літ. Г, 1-6 споруди., шляхом його продажу. Відповідно до положень ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно з ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд, за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст. ст.3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Оскільки реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи, за якою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Однак, суд зауважує, що позивачем, в порушення вимог ст. ст.10, 59-60 ЦПК України, не надано суду доказів реєстрації та постійного проживання відповідача у спірному домоволодінні. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог щодо виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в домоволодінні [ADDRESS] зі зняттям їх з реєстраційного обліку. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних з вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3 654,00 грн. (а.с.25). На підставі викладеного,

Outcome: partial