Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки: - земельну ділянку, площею 0,0853 га, кадастровий номер 2122783801:00:001:1000, що знаходиться за адресою Закарпатська область, Мукачівський район, с. Ключарки, вул. Гагаріна, 1 «А» та належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 048687 від 23 квітня 2008 року; - кафе, лазню та кухню, загальною площею 131,3 кв.м., до складу входять: бесідка, літера «Б», бесідка, літера «В», вбиральня, літера «Г», кафе, літера «Д», лазня, літера «Ж», наносна, літера «З», споруди, літери «№ 1,2», насос, літера «Н», септик, літера «Н1», що знаходяться за адресою Закарпатська область, Мукачівський район, с. Ключарки, вул. Гагаріна, 1 «А» та належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2007 року; -кафе-ресторан, загальною площею 403,46 кв.м., що знаходиться за адресою Закарпатська область, Мукачівський район, с. Ключарки, вул. Гагаріна,1 «Б» та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.05.2008 року шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно з договором купівлі-продажу. Також позивач просить закріпити за ним права управителя щодо предмету іпотеки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з кредитним договором № KF 49840 від 06.06.2008 року, ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 150000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.06.2023 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 06.06.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно з умовами якого відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу в іпотеку земельну ділянку, що знаходиться за адресою Закарпатська область, Мукачівський район, с. Ключарки, вул. Гагаріна, 1 «А», кафе, лазню та кухню, що знаходяться за адресою Закарпатська область, Мукачівський район, с. Ключарки, вул. Гагаріна, 1 «А» та кафе-ресторан, що знаходиться за адресою Закарпатська область, Мукачівський район, с. Ключарки, вул. Гагаріна,1 «Б». Банк свої зобовязання за договором виконав повністю, надавши у розпорядження [PERSON] суму кредитних коштів визначену договором. Однак [PERSON] не виконав належним чином свої зобовязання за кредитним договором, в результаті чого станом на 24.11.2015 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 131636,16доларів США, з яких 96809,97 доларів США - заборгованість по кредиту, 10841,48 доларів США проценти та 23984,71 доларів США пеня, які позивач просить стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд відмовити в його задоволенні. При цьому суду пояснив, що не погоджується з представленим банком розрахунком заборгованості та вважає позов передчасним. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору № KF 49840 від 06.06.2008 року, ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 150000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.06.2023 року. Відповідно до п.п. 6.2., 6.3. кредитного договору № KF 49840 від 06.06.2008 року за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини та несвоєчасну (неналежну) сплату процентів за користування кредитом позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Взятих на себе зобовязань за кредитним договором № KF49840 від 06.06.2008 року [PERSON] не виконав, у звязку з чим станом на 24.11.2015 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 131636,16 доларів США, що еквівалентно 3167642,40 грн., з яких: 96809,97 доларів США (2329598,23 грн.) - заборгованість по кредиту; 10841,48 доларів США (260885,24 грн.) проценти; 23984,71 доларів США, що становить 577158,92 грн. пеня. Розмір боргу стверджується копією розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 24.11.2015року. Вказані розрахунки складені відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Також судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 06.06.2008 року за умовами якого відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу в іпотеку земельну ділянку, площею 0,0853 га, кадастровий номер 2122783801:00:001:1000, що знаходиться за адресою Закарпатська область, Мукачівський район, с. Ключарки, вул. Гагаріна, 1 «А» та належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 048687 від 23 квітня 2008 року; - кафе, лазню та кухню, загальною площею 131,3 кв.м., до складу входять: бесідка, літера «Б», бесідка, літера «В», вбиральня, літера «Г», кафе, літера «Д», лазня, літера «Ж», наносна, літера «З», споруди, літери «№ 1,2», насос, літера «Н», септик, літера «Н1», що знаходяться за адресою Закарпатська область, Мукачівський район, с. Ключарки, вул. Гагаріна, 1 «А» та належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2007 року; -кафе-ресторан, загальною площею 403,46 кв.м., що знаходиться за адресою Закарпатська область, Мукачівський район, с. Ключарки, вул. Гагаріна,1 «Б» та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.05.2008 року. У звязку з порушенням умов кредитного договору позивач листом № 09-3/27913 від 25.12.2014 року повідомив [PERSON] про необхідність повернення суми заборгованості за кредитним договором й можливість у разі непогашення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у визначений строк початку процедури звернення стягнення на заставлене майно й звернення до суду за захистом порушених прав кредитора. Вказана вимога не була виконана й заборгованість за кредитним договором не була погашена. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностроння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 3гідно з ч. 1 ст. 33 3акону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 14 договору іпотеки право звернення на предмет іпотеки виникає зокрема у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання. Також як передбачено п. 9 договору іпотеки, що іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання задовольнити задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Положеннями ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вказані положення, відповідно до ч. 2 ст. 35 цього Закону, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Статтею 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та п. 16 договору іпотеки передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, цивільним законодавством України та умовами договору обумовлено, що вибір у даному випадку одного із кількох можливих способів захисту цивільного права залежить від волевиявлення іпотекодержателя. Згідно з ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації; одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Вирішуючи спір, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, яка відображена в Постанові від 27.05.2015 року (справа № 6-61цс15) про те, що виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Так відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. При цьому суд відкидає твердження представника відповідача з приводу необґрунтованості представленого позивачем розрахунку заборгованості з огляду на наступне. Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). Також суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обовязок суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, зокрема шляхом розяснення особам їхніх прав та обовязків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи, зокрема шляхом витребування доказів. В той же час судом були створені усі необхідні умови для реалізації стороною відповідача своїх прав на подання заяв про забезпечення доказів, витребування письмових доказів, якщо такі в сторони позивача відсутні. Поряд з тим представником відповідача жодними належними та допустимими доказами не спростовано в судовому засіданні заявлений розмір заборгованості та жодних клопотань до суду не подавалося. Не заслуговує на увагу і твердження представника позивача про передчасність цього позову зважаючи на те, що в провадженні суду перебуває інша цивільна справа за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № KF 49840 від 06.06.2008 року, оскільки навіть наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Саме такий висновки зробив Верховного Суду України, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів України (постанова від 04.09.2013 року, справа № 73цс13). Враховуючи вище наведене оцінюючи допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача повністю знайшли підтвердження в судовому засіданні, є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь ПАТ «ВіЕс Банк» документально підтверджені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 1827,00 грн.

Outcome: approved