Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗМІСТУ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 21 вересня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] згідно якої вона у період з 2013 року по 2018 рік спільно проживала з [PERSON] без реєстрації шлюбу і у них за цей час народилися двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось, тому вони більше 2 років не проживають разом і не ведуть спільного господарства, діти проживають разом з позивачем і знаходяться на повному її забезпеченні, відповідач з часу розірвання стосунків і по даний час фактично не приймає участі у забезпеченні сім`ї, вихованні та утриманні своїх дітей. Витрати на їжу для дітей складають близько 2000,00 грн., на одяг за останній рік - близько 8000,00 грн., на розвиваючі іграшки та канцелярію - близько 4000,00 грн., на ліки і вітаміни - близько 200,00 грн. в місяць. Відповідач має нерегулярний мінливий заробіток, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають. У зв`язку із зазначеним позивач просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання двох дітей у розмірі 30% від всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину окремо, тобто по 1200,00 грн. щомісячно до досягнення повноліття на кожну дитину окремо, починаючи з дня подачі позову до досягнення повноліття, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. 2. В судове засідання позивач не з`явилася, згідно поданої заяви просить розгляд справи проводити у її відсутність. IІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА 3. Відповідач до суду не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлений згідно ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України, причин неприбуття не повідомив, не заявив про розгляд справи за його відсутності, не подав ні відзив на позовну заяву, ні докази на підтвердження чи спростування позиції позивача, яка викладена у позовній заяві. ІІІ. ПОЗИЦІЯ СУДУ ЩОДО ЗАОЧНОГО РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 4. Умови, визначені в ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у даній справі дотримані, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. ІV. ФІКСУВАННЯ СУДОВОГО ПРОЦЕСУ 5. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА 6. Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (ч. 2). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначено у ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У ч. 1 ст. 18 Конвенції визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ч. 1). Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 2). За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Аналіз ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку, що витрати на потреби дитини також мають бути однаковими для кожного з батьків. В ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ч. 2). Одним із основних прав дитини є право на утримання. За змістом ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3). За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз ч. 1 ст. 182 СК України дає підстави для висновку, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, закон визначає аліменти саме як кошти на утримання дитини, а тому встановивши розмір доходу відповідача чи його відсутність, суд має встановити реальні потреби щодо належного утримання дитини і виходячи з цього визначати розмір аліментів. Визначаючи розмір аліментів у конкретній справі, суд має з`ясувати необхідний рівень коштів який є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому має враховуватись стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік, місцевість де вона проживає, щомісячні потреби, витрати пов`язані з навчанням, відвідування дитиною гуртків, спортивних секцій тощо. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1). Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч. 2). За приписами ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. VІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 7. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 липня 2014 року виконавчим комітетом Новосільської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 березня 2018 року виконавчим комітетом Новосільської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] і [PERSON] . Отже, [PERSON] і [PERSON] є батьками двох дітей віком 3 і 7 роки, які в силу ст. 6 СК України є малолітніми. 8. З позовної заяви вбачається, що діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, а відповідач не надає їй будь-яку допомогу щодо утримання спільних дітей. Виховання дитини (дітей) одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та утриманню дитини (дітей) у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини (дітей), таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. Отже, позивач правомірно звернулась з позовом до суду. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим за віком та працездатним, доказів того, що за станом здоров`я не має змоги працювати, відповідачем не надано, що свідчить про можливість його працевлаштування, отримання доходу та, відповідно, сумлінного виконання свого обов`язку щодо утримання своїх малолітніх дітей. Крім того, відсутність офіційного працевлаштування не звільняє від обов`язку забезпечувати належне утримання дитини (дітей) та сплачувати аліменти, адже інтереси дитини (дітей) превалюють над майновим становищем платника аліментів. Відповідач не надав доказів, які б підтверджували, що він належним чином виконує свої обов`язки з утримання малолітніх дітей або що не має можливості їх утримувати, що у нього наявні інші діти або непрацездатні особи, яких він зобов`язаний утримувати та надавати їм матеріальну допомогу. 9. У ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Виходячи з положень наведеної норми матеріального права станом на час розгляду справи прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 2013 грн., а для дитини віком від 6 до 18 років - 2510 грн. Отже, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, станом на час розгляду справи мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком 3 роки не може бути меншим 1006,50 грн., а для дитини віком 7 років не може бути меншим 1255 грн. Однак, з урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини. 10. За змістом положень абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. У ст. 183 СК України врегульовано визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу), а у ст. 184 СК України - розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Верховний Суд у постанові №521/16595/18 від 30 березня 2021 року вказав, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання двох дітей у розмірі 30% від всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину окремо, тобто по 1200,00 грн. щомісячно до досягнення повноліття на кожну дитину окремо. Тобто, позивач сформувала позовні вимоги таким чином, що просить стягнути аліменти у відсотковій частині від доходу відповідача, але у твердій грошовій сумі. Враховуючи волевиявлення позивача суд приходить до висновку, що в даній справі підлягає застосуванню саме ч. 1 ст. 184 СК України і розмір аліментів має бути визначений у твердій грошовій сумі, однак без відсоткового значення. 11. Суд враховує, що розмір аліментів, який визначено законом як мінімально допустимий, призначений для мінімального матеріального забезпечення дитини і не може братися судом в основу прийнятого рішення, адже батьки повинні забезпечувати саме належний та достатній рівень життя своєї дитини (дітей), а не прожитковий мінімум. Зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, зокрема, що значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, у випадку захворювання - на ліки, а батьки мають взаємний обов`язок по утриманню дітей, з урахуванням інших встановлених обставин, які мають значення в їх сукупності, суд приходить до висновку, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача щомісячно аліменти в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі є розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей у їх віці. Визначений розмір аліментів, з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей, не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дітей. VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 12. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довела правомірність своїх вимог, водночас відповідач не надав доказів, які спростовують твердження позивача, що є його процесуальним обов`язком, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню частково. VIІІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 13. У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору у даній справі, тому враховуючи вимоги ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір, який підлягав сплаті позивачем при поданні позовної заяви до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем встановлено ставку судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні. Отже, в разі, якби позивач не була звільнена від сплати судового збору, вона при поданні позовної заяви до суду мала б сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн. У зв`язку з цим судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави. IX. ЩОДО НЕГАЙНОГО ВИКОНАННЯ РІШЕННЯ СУДУ 14. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вимоги процесуального закону необхідно допустити негайне виконання рішення суду у даній справі у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial