Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж (Північне РВЕМ) звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту електричну енергію. В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» на підставі укладеного 22.09.2015 р. договору про користування електричною енергією № 521507140 зобовязується постачати електричну енергію [PERSON], що мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Глиноцементна, буд. 33. [PERSON] не виконує обовязків по сплаті за використану електроенергію, у звязку з чим, з урахуванням зменшення позовних вимог, за період з 10.01.2015 р. по 03.01.2017 р. у неї виникла заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 52\~260,57 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 52\~260,57 грн., а також судовий збір в розмірі 1600,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити у відповідності до наданого суду розрахунку. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] мешкала за адресою: м. Запоріжжя, вул. Глиноцементна, буд. 33 та користувалась електроенергією на підставі укладеного 22.09.2015 р. договору про користування електричною енергією № 521507140, проте не виконує обовязків по сплаті за використану електроенергію, у звязку з чим у неї виникла заборгованість по сплаті за спожиту електроенергію. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст.ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі Правила), та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією (далі Методика), затвердженою Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 562 від 4 травня 2006 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 липня 2006 року за № 782/12656. Пунктом 42 Правил користування електричної енергії для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 25.07.1999 р., закріплений обовязок споживача сплачувати спожиту електричну енергію. Пунктом 42 Правил користування електричної енергії для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 25.07.1999 р., обумовлено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Так, згідно з розрахунком боргу, наданого позивачем, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Глиноцементна, буд. 33 з 10.01.2015 р. по 03.01.2017 р. [PERSON] спожила 44360 кВт/г електроенергії, проте, оплату послуг здійснила частково, у звязку з чим утворилась заборгованість в розмірі 52 260,57 грн. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електричну енергію» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил згідно із законодавством України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обовязків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 52\~260,57 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved