Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», який є правонаступником ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до суду з даним позовом, у якому обґрунтовуючи невиконанням зобов`язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором, який був забезпечений договором іпотеки на квартиру [ADDRESS] , корпус «Б », яка належить останньому, просив суд в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 370/07ф від 09.10.2007 року в розмірі 53442114,08 гривен звернути стягнення на нерухоме майно, яка є предметом договору від 09.10.2007 року, який укладений між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] , шляхом продажу на прилюдних торгах у процедурі виконавчого провадження за початковою ціною продажу, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності. Представник позивача до суду не явився, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про застосування строку позовної давності, враховуючи рішення Приморський районний суд м. Одеси від 16.11.2010 року. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк»», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 370/07ф за умовами якого Банк надав відповідачу у формі поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом в сумі 1 000 000,0 доларів США з розрахунку 13,5 % річних на строк до 07.10.2022 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки від 09.10.2007 року, відповідно до умов якого відповідач передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: [ADDRESS] , корпус «Б» та є власністю іпотекодавця. За розрахунком позивача станом на 21.06.2016 року загальна сума заборгованості позичальника за кредитним договором № 370/07ф від 09.10.2007 року відповідно до розрахунку у додатках становить 53 442 114,08 гривен, що складається з: - заборгованості за кредитом - 933333,28 доларів США; - відсотків за користування кредитом - 1160697,27 доларів США; - комісія за управління кредитом - 139331,46 грн.; - пені за несвоєчасне погашення кредиту - 1142814,37 грн. Водночас рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 16.11.2010 року у справі № 2-5991/10 позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено повністю, яким вирішено стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № 370/07ф від 09.10.2007 року у сумі 9044965,48 гривен. Таким чином, ПАТ «ВіЕйБі Банк» скористався правом, що передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України та звернувся з позовом про дострокове стягнення кредиту до Приморського районного суду міста Одеси, чим змінив порядок, умови і строк виконання зобов`язань за кредитним договором. На час звернення з таким позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості вважається, що настав строк виконання зобов`язання у повному обсязі. ПАТ «ВіЕйБі Банк» використав право вимагати дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та штрафу за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. З огляду на те, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся із вимогою про дострокове повернення кредиту та відсотків за його користування в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України, ним установлено новий строк виконання основного зобов`язання, що співпадає із датою пред`явлення дострокової вимоги за договором кредиту, отже, строк позовної давності за кредитним договором почав спливати з 2010 року. Відповідно до умов Договору іпотеки іпотекодатель передав в іпотеку належне йому майно у забезпечення виконання основного зобов`язання, а іпотекодержатель набув право отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця (п.1.1. Договору іпотеки). Таким чином, на підставі договору іпотеки виникла вимога щодо звернення стягнення на предмет іпотеки до іпотекодавця (майнового поручителя), що є відмінною від вимоги про стягнення заборгованості та виникла не з Кредитного договору, а саме із Договору іпотеки. У відповідності до положень Договору іпотеки сторони не передбачили умов про збільшення строку позовної давності, таким чином підлягає до застосування загальний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у 2010 році банк змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до майнового поручителя (іпотекодавця) [PERSON] протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Отже, з огляду на вищезазначене право на звернення стягнення на предмет іпотеки у іпотекодержателя виникло з моменту невиконання основного зобов`язання за зміненим строком виконанням основного зобов`язання на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, а саме, з листопада 2010 року. Зважаючи на те, що до вимог до Договору іпотеки підлягає застосуванню загальний строк позовної давності у 3 роки, то строк позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки збіг у листопаді 2013 року. Відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановленні рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаною вимогою, Банк повторно підтвердив свої наміри достроково стягнути всю суму за кредитним договором та встановити новий строк дії кредитного договору № 370/07ф від 09.10.2007 року. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу(ст.256 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до п. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Виходячи з аналізу зазначених правових норм позовна давність може бути збільшена лише щодо конкретної вимоги, яка випливає із договору, між сторонами такого договору шляхом викладення у тексті договору згоди сторін на збільшення строку позовної давності. Збільшення позовної давності щодо основної вимоги не свідчить про збільшення позовної давності до додаткової вимоги, оскільки це дві різні вимоги і без згоди сторін на збільшення позовної давності щодо додаткової вимоги до неї застосовується загальний строк позовної давності. Більше того, у разі, якщо додаткова вимога випливає з іншого договору, укладеного між іншими сторонами, то у відповідності до ст.259 ЦК України для збільшення позовної давності за додатковою вимогою необхідна домовленість саме сторін такого договору, інакше застосовується загальний строк позовної давності. Приписами статті 589 ЦК України , встановлено ,що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Якщо предметом застави є нерухоме майно, то спірні правовідносини регулюються Законом України « Про іпотеку», де у ст. 33 містяться аналогічні приписи та зокрема зазначено, що: «У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.» Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Враховуючи обставини даної справи та приписи чинного законодавства, є підстави стверджувати про сплив строку позовної давності до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач та відповідач, як учасники справи, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити.

Outcome: dismissed