Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON],\~третя особа\~[PERSON],\~в якому\~проситьзвернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за договором № KF49135 від 15.05.2008 року\~в розмірі 38441,98 доларів США, що в еквіваленті\~становить 901517,60 грн.,\~на квартиру №13 та комору в підвалі площею 2,0 м.кв. що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, буд. 8, які належать [PERSON],\~а також\~закріпити за ПАТ «ВіЕс Банк» права управителя, В обґрунтування позову позивач покликається на те, що 15.05.2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № KF49135, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 60\~000,00 доларів США на термін до 15.05.2023р. та зобовязувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між позивачем та відповідачами було укладено договір іпотеки від 16.05.2008р., предметом якого є квартира №13, загальною площею 44,6 м.кв., житловою площею 26,9 м.кв., комора в підвалі площею 2,0 м.кв. що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, буд. 8, які належать [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 29 жовтня 2003 року. Позичальник належним чином не виконує свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на день подачі позову утворилась заборгованість в розмірі 38441,98 доларів США, що в еквіваленті становить 901517,60 грн. 23.02.2015 року позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення-вимогу про усунення порушень, у звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору із застереженням про те, що у випадку невиконання вимоги банк вимушений буде стягнути достроково весь кредит шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, однак погашення простроченої заборгованості не було. В ході розгляду справи сторону позивача замінено з ПАТ «ВіЕс Банк» на АТ «ТАСКОМБАНК». Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладених у ньому. Просить позов задоволити. Відповідач та її представник у судове засідання неодноразово не зявлялись, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, подавали клопотання про відкладення розгляду справи та апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження, що свідчить про їх обізнаність із датою та місцем розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили, а тому у суду відсутні підстави вважати причини неявки поважними. Суд ухвалив слухати справу у їх відсутності з винесенням рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представник третьої особи в судовому засіданні позов заперечив з мотивів безпідставності. Просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 15.05.2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником всіх прав та обовязків якого був ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №KF49135, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 60\~000,00 доларів США на термін до 15.05.2023 року і зобовязувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором /а.с.8-10/. Банк свої зобов'яння за кредитним договором виконав в повному обсязі, наддав відповідачу кредит на підставі заяв на видачу готівки: № 1362_59 від 16 травня 2008 року(а.с.20), № 1362_82 від 19 травня 2008 року (а.с. 21), № 1362_97 від 21 травня 2008 року, (а.с.22), №1362_73 від 26 травня 2008 року (а.с.23) та № 1383_12 від 27 травня 2008 року (а.с.24). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст.530 ЦК України). Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1. ст..625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку - відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом. Також, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором №KF49135 від 15.05.2008р., внаслідок чого, станом на 01.04.2015 року, утворилась заборгованість в розмірі 38441,98 доларів США /а.с.7/. В забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником всіх прав та обовязків якого був ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON] 16.07.2008р було укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю квартиру №13, загальною площею 44,6 м.кв., житловою площею 26,9 м.кв., комору в підвалі площею 2,0 м.кв. що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, буд. 8, які є власністю іпотекодавця /а.с.15-18/. Згідно п.16 вищевказаного договору іпотеки, звернення стягнення може здійснюватись на підставі рішення суду. Згідно п.18 зазначеного договору іпотеки, реалізація предмета іпотеки після звернення на нього стягнення може здійснюватись, зокрема на підставі рішення суду шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі згідно договору купівлі-продажу. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ч.ч.1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Також судом встановлено, що ПАТ «ВіЕс Банк» звертався до [PERSON] з вимогами про усунення порушень, у звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору, із застереженням про те, що у випадку невиконання вимоги банку протягом 30 календарних днів з дати одержання зазначеного повідомлення, а також застереження про те, що у разі невиконання вимоги банк вимушений буде стягнути достроково весь кредит шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки /а.с.25/, однак погашення простроченої заборгованості не було. Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Крім того, згідно ст.34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Також, з матеріалів справи видно, що загальними зборами ПАТ «ВіЕс Банк» та АТ «ТАСКОМБАНК» 22.05.2018 року прийнято рішення про приєднання ПАТ «ВіЕс Банк» до АТ «ТАСКОМБАНК», тобто правонаступником всіх прав і обовязків ПАТ «ВіЕс Банк» є АТ «ТАСКОМБАНК» /а.с.177-183/. При цьому, суд відхиляє доводи представника третьої особи про те, що предмет іпотеки є єдиним місцем проживання відповідача з огляду на наступне. Відповідно до ч.3 ст.109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ст.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. З наведених норм Закону випливає, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, крім випадків передбачений ст.40 Закону України «Про іпотеку» (наймачів). Сам по собі той факт, що жиле приміщення є єдиним місцем проживання особи не може бути підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, звільнення житлового приміщення у першу чергу здійснюється у добровільному порядку протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги і лише, у разі невиконання цієї вимоги, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Однак, позивач не предявляє вимоги про примусове виселення відповідача із жилого приміщення, яке є предметом іпотеки. Більше того, в матеріалах справи наявна копія паспорту [PERSON] з якої вбачається, що остання зареєстрована [INFO] району Львівської області /а.с.26/, що ставить під сумнів доводи представника третьої особи. Враховуючи вищенаведене, суд приходить переконання, що позов є підставним та обґрунтованим, право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки повно та обєктивно доводиться матеріалами справи, відповідач та її представник в судове засідання не зявились та не представили суду жодних доказів на спростування вимог позивача, а тому позов слід задоволити. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, як передбачено статтею 141 ЦПК України.

Outcome: approved