Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № 20 від 26.12.2007 року позичальника [PERSON] у розмірі 3 664 801,99 грн., яка складається складається з простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 2382796,72 доларів США, простроченої заборгованості по процентах в розмірі 1282005,27 доларів США та 23800945,13 грн. пені, яка складається з пені за прострочку погашення кредиту у сумі 16956872,78 грн., пені за прострочку погашення процентів у сумі 6884072,35 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 10, що розташована у літ. «В-5», будинку [ADDRESS], що є частиною житлового будинку [ADDRESS] та яка належить на праві власності [PERSON] на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 29.10.2010 року по справі № 2-17599/10 про встановлення права власності та державної реєстрації . Реалізацію предмета іпотеки - квартири № 10, що розташована у літ. «В-5», будинку [ADDRESS], що є частиною житлового будинку [ADDRESS] та яка належить на праві власності [PERSON] провести шляхом надання Публічному акціонерному товариству АБ «УКРГАЗБАНК» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 454 400,00 грн. з наданням АБ «УКРГАЗБАНК» всіх повноважень продавця, в тому рахунку права отримання в Московському районному суді м.Харкова рішення по справі від 29.10.2010 року по справі № 2-17599/10 про встановлення права власності та державної реєстрації, здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», код ЄДРПОУ 23697280, витрати по сплаті судового збору у розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», та гр.[PERSON] 26 грудня 2007 року був укладений Кредитний договір № 20 (далі Кредитний договір) на суму 2644000,00 дол.США на строк з 26 грудня 2007 року по 25 грудня 2012 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 12,5% річних. В забезпечення Кредитного договору укладено Договір поруки № 20 від 26.12.2007 року з фізичною особою [PERSON] Пунктами 1.2., 1.3. Договору поруки передбачено, що Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором по кредитному договору. Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і позичальник за сплату кредиту, процентів за користуванням кредитом, неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязань в повному обсязі. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Банком та іпотекодавцями [PERSON], [PERSON] був укладений Договір іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 р., відповідно до п.2.1.1. якого, предметом іпотеки є нерухоме майно житловий будинок літ. В-5, загальною площею 6422,9 кв.м, житловою площею 2285,6 кв.м (в житловому будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться у [ADDRESS]. З дозволу банку квартири № 17, 29, 32, 36, 40, 50, 55-56, 58-59, 65-66, 68, 71, 84,88-90, 92-93, 95, 104-106, 108, 114 житлового будинку літ. В-5 [ADDRESS] було виведено з іпотеки та відчужено власником. Відомості про іпотеку внесені до Державного реєстру іпотек, реєстраційний № 7356523, що підтверджено Витягом з Державного реєстру іпотек № 19045058 від 09.06.2008 р. На відчуження предмету іпотеки накладено заборону, реєстраційний № 7356237, що підтверджено Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 19044890 від 09.06.2008 р. Пунктом 3.2.8 кредитного договору передбачено, що «в разі невиконання Позичальником зобовязань, передбачених цим договором, відшкодування заборгованості за дійсним договором здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки. Згідно приписів пункту 3.1.6. Договору іпотеки визначено, що «Іпотекодержатель/банк» має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення Іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами. Позичальник взяті на себе зобовязання не виконує з грудня 2008 року, тому рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 року по справі № 2-1404/10 та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 липня 2010 року по справі № 22-ц-10856/2010 рік на користь банку стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] 1664543,02 грн., 2630252,33 дол.США, судові витрати у сумі 1700 грн. та 120 грн. Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 31363558 від 22.02.2012 року відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження на суму 1664543,02 грн. та 2630252,33 дол.США. Постановою ВП № 29965421 від 11.11.2011 р. відділом примусового виконання рішень ДВС України відкрито виконавче провадження на суму 1664543,02 грн. та 2630252,33 дол.США. Рішення суду боржниками [PERSON] та [PERSON] не виконується, примусові дії щодо виконання рішення суду позитивних наслідків не мають. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 року, яке набрало чинності, договір іпотеки № 16/9-Б, укладений 09.06.2008 р., визнаний недійсним, запис про іпотеку виключений з реєстру іпотек. 04 квітня 2012 року апеляційним судом Харківської області рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 р. по справі № 2-9061 скасоване, в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено. Відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмету іпотеки поновлено, реєстраційний номер 12489264, що підтверджено Витягом з Державного реєстру іпотек № 36009183 від 14.05.2012 р. Відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна також поновлено, реєстраційний номер 12488862, що підтверджено Витягом від 14.05.2012 р. № 36008860. Як стало відомо позивачу, [PERSON] та [PERSON] була відчужена квартира [ADDRESS] , власником якої стала відповідач [PERSON] Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-ІV передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, тому відповідач [PERSON] ставлаіпотекодавцем квартири № 10, а тому позивач вважає, що має право звернути стягнення на цю квартиру в рахунок погашення заборгованості позичальника [PERSON] по кредитному договору. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] направила суду клопотання, яке підтримала в судовому засіданні і представник відповідача - адвокат , що позовна заява в даній справі є похідною від основного зобовязання (стягнення заборгованості по кредитному договору основний спір, сторони в якому лише Банк та [PERSON], [PERSON] ), але заборгованість в рахунок якої звертається стягнення на квартиру [PERSON] в даній справі, з [PERSON] та [PERSON] не стягнута, отже є спірною, а строк давності для її стягнення сплив. У звязку із наявністю рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 року, яке набрало законної сили, про стягнення з [PERSON] та [PERSON] суми заборгованості станом на 23.02.2010 року та про відмову у зверненні стягнення на предмет іпотеки для погашення цієї заборгованості, та у звязку із відсутністю рішення суду про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] за наступний період просили відмовити у задоволенні позову за спливом строку позовної давності. Треті особи [PERSON], [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в судові засідання на неодноразові виклики не зявилися. Суд розглянув справу на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», та [PERSON] 26.12.2007 був укладений Кредитний договір № 20, за умовами якого банк надав кредит у сумі 2644000,00 дол. США на строк з 26.12.2007 по 25.12.2012 зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 12,5% річних . [PERSON] взяті зобовязання не виконував з грудня 2008 року. Тому рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 по справі № 2-1404/10 та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.07.2010 по справі № 22-ц-10856/2010 на користь банку стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] 1 664 543,02 грн., 2 630 252,33 дол. США, а також судові витрати у сумі 1700,00 грн. та 120,00 грн. Рішення суду на даний час не виконане. Проценти за користування кредитними коштами та пеня продовжують нараховуватись, тому заборгованість [PERSON] по кредитному договору станом на березень 2016 р. становить 3664801,99 доларів США, що складається з простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 2 382 796,72 доларів США, простроченої заборгованості по процентах в розмірі 1 282 005,27 доларів США та 23 800 945,13 гри. пені, яка складається з пені за прострочку погашення кредиту у сумі 16 956 872,78 грн., пені за прострочку погашення процентів у сумі 6 884 072,35 гри. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між банком та іпотекодавцями [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 . Відповідно до п. 2.1.1. Договору, предметом іпотеки є нерухоме майно житловий будинок літ. В-5, загальною площею 6422,9 кв. м, житловою площею 2285,6 кв. м, (в житловому будинку розташовано 123 квартири серед яких є і спірна квартира), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відомості про іпотеку внесені до Державного реєстру іпотек, реєстраційний № 7356523, що підтверджено Витягом з Державного реєстру іпотек № 19045058 від 09.06.2008. На відчуження предмету іпотеки накладено заборону, реєстраційний № 7356237, що підтверджено Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 19044890 від 09.06.2008. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 р. договір іпотеки № 16/08-Б від 09 червня 2008 року було визнано недійсним, запис про іпотеку виключено з Реєстру іпотек. У період чинності зазначеного рішення спірну квартиру було двічі відчужено : вперше - на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2009 року , укладеного між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець), та вдруге - на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 29.12.2010 року у цивільній справі №2-17599/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. Відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмету іпотеки поновлено, реєстраційний номер 12489264, що підтверджено Витягом з Державного реєстру іпотек № 36009183 від 14.05.2012. Відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна також поновлено, реєстраційний номер 12488862, що підтверджено Витягом від 14.05.2012 № 36008860 . Так, пунктом 3.2.8 Кредитного договору передбачено, що в разі невиконання позичальником зобовязань, передбачених, цим договором, відшкодування заборгованості за дійсним договором здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки. Відповідно до приписів п.п. 3.1.5., 3.1.6. договору іпотеки Іпотекодержатель/Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення Іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобовязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовязанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобовязання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобовязань або зменшити їх. Забезпечувальне зобовязання (взаємні права та обовязки) виникає між іпотеко держателем (кредитором за основним зобовязанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобовязанням). Виконання забезпечувального зобовязання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобовязання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на цей майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частинами четвертою та пятою ст. 3 Закону України Про іпотеку передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з кредитного договору, строк його дії до 25 грудня 2012 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з частинами першою та другою ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави вразі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 23 Закону України Про іпотеку визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Матеріали справи свідчать про те, що спірну квартиру продано відповідачу [PERSON] без згоди іпотекодержателя. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинна на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень. Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обовязки іпотекодавця та іпотеко держателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Крім того, порядок державної реєстрації іпотек під час виникнення спірних правовідносин регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 41(втратив чинність 1 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 передбачено, що рішення суду щодо обтяження права на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Таким чином, іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису у Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується і з положеннями статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору, зокрема у звязку зі скасуванням судового рішення, всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню. Відтак, ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права і обовязки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. Згідно з ч.3, 4 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», частина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його при належностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. На момент укладення іпотечного договору банк та іпотекодавець не могли визначити окремі квартири в якості предмету договору, оскільки квартири не були виділені в натурі, не було оформлено майнові права на них. Тобто в іпотеку передавався весь житловий будинок (включаючи усі 123 квартири, з яких він складався) та приналежності. В договорі іпотеки предмет іпотеки був описаний, як житловий будинок літ. В-5, [ADDRESS] (в будинку розташовано 123 квартири), без деталізації та опису кожної окремої квартири. Пізніше квартира № 10, що належить [PERSON], стала самостійним обєктом нерухомого майна, не змінивши при цьому статусу за договором іпотеки. В розумінні ст. 5 Закону України «Про іпотеку» на момент укладання договору іпотеки спірна квартира була складовою частиною предмету іпотеки, а після її виділення в натурі стала самостійним предметом іпотеки, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок та договорами купівлі-продажу та рішенням суду про визнання права власності . Викладене свідчить про тотожність складової частини житлового будинку, що існувала до виділення квартири в натурі та спірної квартири № 10, як окремого обєкту цивільних прав, оскільки співпадають адреси нерухомого майна, а саме: [ADDRESS], літ. В-5, площа квартири, що зазначена в технічному паспорті та в договорі купівлі-продажу, кількість квартир, що значаться в технічному паспорті та в договорі іпотеки. Також, після скасування судового рішення про визнання недійсним договору іпотеки, до Державного реєстру іпотек було внесено запис про іпотеку та відповідне обтяження не на увесь будинок в цілому, а на його складові частини, що свідчить про те, що спірна квартира дійсно є предметом іпотеки. З Витягу з Державного реєстру іпотек від 14.05.2012 року та Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 14.05.2012 року вбачається, що обєктом обтяження є квартири, розташовані в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], літ. В-5, в тому числі і спірна квартира № 10. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 6.6. Договору іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 року передбачено, що у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до Висновку про вартість майна, що міститься в Звіті про оцінку майна предмету іпотеки, виготовленого 16.03.2016 року субєктом оціночної діяльності ПП «Академія Оцінки та Права» вартість квартири № 10, що розташована у літ. «В-5», будинку [ADDRESS] складає 454 400 грн. Пунктом 2.8. Договору іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 року визначено, що шляхом підписання цього Договору Іпотекодавці надають свою згоду на обовязкове укладення довіреності у випадку прострочення сплати вимог за кредитним договором, відповідно до якої Іпотекодержатель отримує право: реалізувати предмет застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з будь-якою третьою особою (особами); представляти інтереси у всіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності з питань здійснення всіх необхідних дій та отримання всіх необхідних документів для реалізації майна; здійснювати всі необхідні дії, повязані з реалізацією майна підписувати правочин, подавати заяви, скарги, отримувати грошові кошти, довідки та інші документи. Таким чином, суд вважає можливим позовні вимоги позивача задовольнити . Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 114 грн. 70 коп., що підтверджується платіжним дорученням.

Outcome: approved