Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. З позову вбачається, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ ПриватБанк з метою отримання банківських послуг у звязку з чим підписав заяву б/н від 13.01.2015 року, відповідно до якої [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000 грн. 00 коп. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Посилаючись на те, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує і погашення боргу не здійснює, позивач звернувся з позовом до суду і просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором б/н від 13.01.2015 року у розмірі 20494 грн. 89 коп. та судовий збір. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ ПриватБанк за довіреністю [PERSON] не зявився надіслав до суду клопотання про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в позовній заяві, відповідач [PERSON] в судові засідання 30.06.2017 року, 26.07.2017 року, 05.10.2017 року та 22.11.2017 року не зявився, належним чином повідомлений через оголошення в пресі, газету Урядовий курєр №200 від 25.10.2017 року, відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України. Суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України. Суд, прийнявши до уваги клопотання представника позивача ПАТ КБ ПриватБанк за довіреністю [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що 13.01.2015 року між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір б/н від 13.01.2015 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000 грн. 00 коп. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.8-24). Відповідно до статуту в новій редакції Закрите акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк змінив найменування юридичної особи в Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк(далі по тексту ПАТ КБ ПриватБанк(а.с. 25). Ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.2.1.1.5.5 кредитного договору клієнт зобовязується погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування на перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах передбачених договором. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує умови договору, не сплачує основний борг згідно графіка погашення кредиту, тому станом на 23.04.2017 року перед банком заборгованість позичальника становить 20494 грн. 89 коп. ( 2658 грн.15 коп. - заборгованість за кредитом, 9081 грн. 45 коп. відсотки за користування кредитом,7303 грн 15 коп заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг, 500 грн.00 коп.- фіксована частина штрафу, 952 грн. 14 коп. - процентна складова штрафу), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-6). [PERSON] народився 27.02.1976 року,останнє відоме місце проживання [INFO] (а.с.7). Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За правилами ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Умови договору відповідачем [PERSON] порушені, про що свідчить розрахунок, наданий ПАТ КБ Приват Банк( а.с.5-6). Згідно до п.2.1.1.7.6 кредитного договору при порушенні клієнтом строків сплати по одному із договірних зобовязань передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт сплачує банку штраф розмір якого встановлено тарифами договору.Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає сплаті в зазначені банком терміни. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція висловлена у постанові ВСУ № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] по кредитному договору б/н від 13.01.2015 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк Приват Банкдо [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають до часткового задоволення на суму 19042,75 грн,а не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення штрафу\~відповідно до п. 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг (500 грн.00 коп.- фіксована частина штрафу, 952 грн. 14 коп. - процентна складова штрафу). Позивачем по справі було понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. 00 коп.та 315 грн. судових витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (а.с.1,67). Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 20494,89 грн. Суд приходить до висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у загальному розмірі 19042,75 грн. Таким чином пропорційність задоволених вимог становить 92.91 % (19042,75х100:20494,89=92.91%), а пропорційність вимог, в задоволенні яких відмовлено становить 7.09 % (100-92.91=7.09). Позивачем при подачі позову судовий збір сплачувався в сумі 1600 грн. Оскільки, вимоги позивача підлягають задоволенню на 92.91%, то на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в сумі 1486.56 грн. (1600х92.91%=1486.56). На підставі викладеного та

Outcome: approved