Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

ПАТ «КБ «Надра» пред'явило у суді позов до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором№45/П/99/2008-840 від 23.01.2018 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Банком та [PERSON] 23.01.2008 року було укладено договір кредиту №45/П/99/2008-840 відповідно до якого, позивач надав готівкові грошові кошти в сумі 105746,30 доларів США, з відсотковою ставкою 12.59% на річних, з кінцевим терміном погашенням заборгованості до 23.01.2028 року. Крім того, відповідно до договору поруки від 23.01.2008 року [PERSON] поручилась перед Позивачем за належне виконання [PERSON] договору кредиту №45/П/99/2008-840 від 23.01.2008 року. У зв'язку з неналежним виконанням договірних зобов'язань, станом 27.05.2013 року у [PERSON] утворилась заборгованість перед Бакном у розмірі 183 898,52 доларів США, яка складається з: заборгованість за кредитом у розмірі 103 515,90 доларів США, з них прострочена 23 508,26 доларів США; заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 58 794,67 доларів США, з них прострочена 57 853,42 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту - 11 013,33 доларів США; штраф за порушення умов кредитного договору - 10 574,63 доларів США, що еквівалентно 1 469 900,91 грн. За таких обставин позивач за первісним позовом просив суд стягнути з відповідачів суму боргу у розмірі 1 469 900,91 грн. У судове засіданні представник ПАТ «КБ «Надра» не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги за первісним позовом підтримав. Щодо вимог зустрічного позову заперечував. [PERSON] свого права на участь у судовому засіданні також не використав, про розгляд справи був повідомлений належним чином. У поданих заявах проти первісного позову заперечував. До суду звернувся із зустрічним позовом про визнання недійсним спірного кредитного договору. Просив суд розгляд справи провести без його участі [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду свої заперечення, в яких просила суд у задоволенні первісного позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 23.01.2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №45/П/99/2008-840, відповідно до умов якого Банк в порядку та на умовах визначених цим договором, взяв на себе зобов'язання надати Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 105746,30 доларів США на споживчі цілі (для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №307 від 23.01.2008 року на придбання земельної ділянки), витрати пов'язані з оформленням кредиту та оплату комісій, строком до 23.01.2028 року, зі сплатою процентів у розмірі 12,59 % на рік. 23.01.2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручається за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань , що витікають з кредитного договору №45/П/99/2008-840 від 23.01.2008 року. Також, в якості забезпечення належного виконання [PERSON] кредитних обов'язків за договором, між ним та Банком було укладено Договір іпотеки від 23.01.2008 року, відповідно до умов якого в іпотеку позичальником передано земельну ділянку площею 0,0700 га, що розташована по вул. Берковецькій земельна ділянка 8 (СТ «Берковці») у Святошинському районі м. Києва. 11.04.2008 року між тими ж сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №45/П/99/2008-840 від 23.01.2008 року, якою було відстрочено повернення кредиту до листопада 2008 року. Згідно п.3.1. Кредитного договору надання кредиту проводиться шляхом або зарахування на поточний рахунок обраного тарифного пакету при наявності належним чином оформленої заяви на переказ готівки, сума у якій зазначена у іноземній валюті доларах США, або видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена в іноземній валюті - доларах США. Відповідно до п. 4.1.1. Кредитного договору банк зобов'язаний надати кредит в порядку визначеному Договором. На підставі укладеного між [PERSON] і ПАТ «КБ «Надра» договору №45/П/99/2008-840 від 23.01.2008 року склалися кредитні правовідносини, зобов'язання з яких повинні виконуватися відповідно до положень нормативно правових актів. В якості доказу на підтвердження факту видачі позичальнику грошових коштів, позивачем надано до суду Заяву на видачу готівки № 310 від 23.01.2008 року, з якої вбачається, що 104081,01 долар США було видано [PERSON] Банком. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.09.13 визнано за відповідачами право власності, зокрема, на 1/2 частину майнових обов'язків, зокрема, по кредитному договору №45/П/99/2008-840 від 23.01.2008 року, що укладений з ПАТ «КБ «Надра». Проте, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.03.14, зокрема, в цій частині скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.09.13. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2017 року було задоволено позов [PERSON] до ПАТ «КБ «Надра» та визнано договір поруки від 23.01.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра», недійсним. Рішення суду набрало законної сили. За таких обставин, в матеріалах справи наявне рішення суду, яке набрало законної сили, та яким визнано договір поруки, укладений ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] недійсним. Проте, позивачем не було використано своє право на уточнення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за спірним кредитним договором. Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову в частині стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] на підставі договору поруки, з огляду на те, що договір поруки в судовому порядку визнано недійсним. Стосовно стягнення суми заборгованості з відповідача [PERSON] за первісним позовом, судом встановлено наступне. [PERSON] звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності. Заява обґрунтована тим, що Банком було пропущено трирічний строк позовної давності, з огляду на те, що до суду він звернувся лише 31.07.2013 року, а [PERSON] почав порушувати графік погашення кредиту з січня 2009 року. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями кредитного договору, Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Пункт 1 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» передбачає, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Враховуючи ту обставину, що у поданій заяві про застосування строку позовної давності відповідач звертав увагу суду, що свідчить також про визнання ним цих обставин, що порушення графіку погашення кредиту з його боку почалось з січня 2009 року, суд вбачає підстави для встановлення факту пропуску Банком строку позовної давності. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі №6-145цс14, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Проте, в матеріалах справи не міститься доказів, як то відповідна банківська ліцензія, на здійснення операцій з валютними цінностями, які б свідчили про правомірність надання кредиту в іноземній валюті. Даний факт не доведений з боку первісного позивача. Крім того, відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору узгоджено, що Банк надає Позичальнику грошові кошти у сумі 105 746,30 доларів США, проте до суду надано заяву на видачу готівки №310 від 23 січня 2008 року, якою оформлено видача з каси відділення Банку 104 081,01 доларів США. Відтак, враховуючи вищевикладені обставини у сукупності, суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову у задоволення первісного позову, з огляду на його недоведеність, а також пропуск строку позовної давності. Відповідачем [PERSON] заперечується факт отримання від Банку грошових коштів, з огляду на що він просить суд визнати спірний кредитний договір недійсним. В якості доказів на підтвердження правових підстав зустрічного позову ним надано, Висновок № 02/03-18 від 06.03.18, складений судовим експертом [PERSON], проведене на підставі звернення позивача за зустрічним позовом. Відповідно до Висновку № 02/03-18 від 06.03.18 встановлене наступне: 1) факт видачі ПАТ «КБ «Надра» готівкових грошових коштів в іноземній валюті [PERSON] документально не підтверджено. 2) експертом встановлена неоднозначність щодо суми і валюти наданого банком і отриманого позичальником кредиту взагалі. 3) в кредитному договорі не міститься інформації, якає обов'язковою для кредитних договорів відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а саме інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. 4) не визначена в кредитному договорі також реальна відсоткова ставка. 5) договір кредиту не містить інформації про абсолютне значення подорожчання кредиту у грошовому виразі. Крім того, експертом встановлено, що сумарна переплата по кредиту вбачається у розмірі 1342,75 доларів США, з яких переплата по тілу кредиту дорівнює 1316,34 долари США, переплата по процентам 26,41 долар США. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оскільки, згідно з умовами укладеного кредитного договору від 23.01.2008 року банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін також визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Правові підстави для визнання спірного договору кредиту недійсним відповідно до положень статей 203, 215, 227, 230 ЦК України, як укладеного унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності банку та несправедливих умов договору, оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними; позивач не довів введення його в оману під час укладення споживчого кредиту, оскільки перед його підписанням він мав можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписав. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. З матеріалів справи вбачається, що укладаючи кредитний договір, [PERSON] зазначив і посвідчив власним підписом, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію, про всі умови отримання, користування та повернення кредиту. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови, банк надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу. Всі договірні умови підписані позивачем добровільно, без будь-якого тиску, без погодження з позичальником банк не включив до договору жодної умови, які б створювали дисбаланс прав та обов'язків позичальника, що не спростовано позивачем. Договірні умови передбачені зазначеним кредитним договором та додатками до нього не створюють дисбаланс прав та обов'язків на користь будь-якої сторони цієї кредитної угоди, а тому ці умови не можна кваліфікувати як несправедливі та дискримінаційні, що порушують права позивача як споживача фінансових послуг. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, з огляду на його недоведеність та безпідставність. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed