Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11355975000, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти на суму 511857, 33 грн. на строк з 06.06.2008р. до 26.09.2015р. Згідно з умовами договору [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути суму наданого кредиту та сплатити проценти за користування кредитом, а також комісії, штрафні санкції та інші платежі. 08.12.2011р. між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Укрсиббанк» передало ПАТ «Дельта банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою відповідно до Договору поруки № 11355975000-П2 від 06.06.2008р., Договору поруки № 11355975000-П1 від 06.06.2008р., Договору поруки № 11355975000-П3 від 06.06.2008р., які укладені між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], де [PERSON], [PERSON], [PERSON]виступають в якості поручителів відповідно. У зв'язку з тим, що [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, позивач просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 138990, 20грн., судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 171). З урахуванням ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та у зв'язку з неможливість надсилання будь-яких поштових відправлень, зокрема судових повісток про виклик на адресу учасників судового процесу, які знаходяться на тимчасового окупованих територіях, що підтверджується листом підприємства зв'язку (УДППЗ «Укрпошта») відповідачі про день, місце та час розгляду справи повідомлялася через офіційний веб-сайт Подільського районного суду м. Києва (офіційний веб-портал судова влада України), а також шляхом розміщення оголошення про судовий виклик в газеті «Урядовий кур'єр» (а.с. 170). Повідомлення про причини неявки до суду від відповідачів не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). На підставі зазначеного, суд 14.07.2016р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. 06.06.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11355975000, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти на суму 90000,00 доларів США, що еквівалентно 436860, 00 гривень за курсом НБУ на день укладення Договору. з розрахунку 15,0% річних на строк з 06.06.2008 року до 06.08.2018 року (а.с. 119-125). Відповідно до п. 1.2.2 договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком №1 до договору. Згідно з п.1.3.5. договору позичальник згідно умов договору сплачує банку комісію на умовах, визначених договором. П. 4.1 договору передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів та/або комісії, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. 25.02.2009р. між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору №11355975000, згідно з якою сторони домовились про зміну графіка погашеня кредиту за кредитним договором (а.с. 130) 06.08.2008р. між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 11355975000-П1, за яким останній набуває прав та обов'язків поручителя за виконання умов договору про надання споживчого кредиту №11355975000 боржником - [PERSON] (а.с. 131-132) 06.08.2008р. між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 11355975000-П2, за яким останній набуває прав та обов'язків поручителя за виконання умов договору про надання споживчого кредиту №11355975000 боржником - [PERSON] (а.с. 133-134) 06.08.2008р. між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 11355975000-П3, за яким останній набуває прав та обов'язків поручителя за виконання умов договору про надання споживчого кредиту №11355975000 боржником - [PERSON] (а.с. 135-136) Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача в добровільному порядку виконати умови кредитного договору. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, умовами кредитного договору. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст. 629 ЦК України передбачено договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. П.1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Ч.2 ст. 554 ЦК України визначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Всупереч ст. 60 ЦПК України позивачем не було доведено наявність факту порушення зі сторони відповідачів договірних обов'язків. Позивачем не було доведено перед судом факт виконання ним договірних зобов'язань перед Позичальником [PERSON], адже до матеріалів справи не долучено жодного доказу, який би підтверджував це. Крім того, позивачем не надано виписку по особовому рахунку [PERSON], що також унеможливлює з'ясування ходу кредитних коштів, сплату позичальником тіла кредиту та відсотків за користування ним тощо. Позивач також не надав розрахунок заборгованості за кредитом та відсотками, що також унеможливлює перевірку правильності визначення ціни позову. П. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 N 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції встановлено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи те, що обов'язок по доведенню своїх позовних вимог покладений на позивача згідно положень ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, з підстав не доведення існування заборгованості відповідачів перед позивачем. На підставі викладеного, ст. ст. 509, 512, 516, 525, 526, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed