Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

ПАТ «[PERSON] Аваль» звернулось в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід», [PERSON] про стягнення боргу. Позов мотивовано тим, що 01.12.2006 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції, правонаступником усіх прав та обовязків якого є ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції і ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» був укладений кредитний договір №012/03-11/387, згідно якого банк надав ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» кредит в сумі 374\~000,00грн. строком до 30.11.2009 року із сплатою 17,5% річних. Видача кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером № TR 012/03-08/387 від 04.12.2006року. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору зобовязався забезпечити повернення кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених кредитним договором у строки, передбачені графіком погашення кредиту та сплати відсотків. В забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору 01.12.2006 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки №012/03-11/690. Відповідно до п. 1.2 вищевказаного договору поруки [PERSON] на добровільних засадах взяли на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязаннях ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід», які випливають з умов вищевказаного кредитного договору. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 02.11.2009 року стягнуто солідарно з ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» та [PERSON] на користь банку 238\~125,18грн., з яких: 201\~077,43грн. заборгованість по поверненню кредиту; 12\~129,88грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 24\~917,87грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, а також 1700грн. судового збору та 236,00грн. витрати ІТЗ. Рішенням вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2016 року визнано зобовязання [PERSON] перед банком за кредитним договором №012/03-11/387 в сумі 238\~125,18грн. боргу, 1700грн. судового збору та 120грн. ІТЗ за рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 02.11.2009 року виконаними. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2015 року в задоволенні позову ПАТ «[PERSON] Аваль» до ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід», [PERSON] про стягнення заборгованості по відсоткам та пені відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 13.03.2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2015 року залишено без змін рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 13.03.2015 року. В даній ухвалі суд вказав, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився і апеляційний суд, вірно виходив з того, що строк дії кредитного договору закінчився 30.11.2009 року, часткова заборгованість за договором була стягнута в примусовому порядку та погашена відповідачами, а не виконання при цьому належним чином зобовязання після закінчення строку дії кредитного договору не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Відповідно до розрахунку 3% річних по кредитному договору №012/03-11/387 від 01.12.2006 року станом на 23.02.2016 року складає 11\~706,99грн., інфляційні - 96\~439,75грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів на користь банку 108\~146,14грн., з яких: 11\~706,99грн. 3% річних та 96\~439,75грн. інфляційні за період з 23.02.2013 року по 23.02.2016 року. 18.04.2016 року представник позивача надав суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно яких просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку 107\~881,22грн., з яких: 11\~441,47грн. 3% річних, 96\~439,75грн. інфляційні за період з 23.02.2013 року по 23.02.2016 року та судовий збір в розмірі 1622,20грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні, представляючи інтереси ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» та свої власні, позов не визнав, заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.12.2006 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції, правонаступником усіх прав та обовязків якого є ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції і ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» був укладений кредитний договір №012/03-11/387, згідно якого банк надав ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» кредит в сумі 374\~000,00грн. строком до 30.11.2009 року із сплатою 17,5% річних (а.с.4-7). В забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору 01.12.2006 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки №012/03-11/690. Відповідно до п. 1.2 вищевказаного договору поруки [PERSON] на добровільних засадах взяли на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязаннях ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід», які випливають з умов вищевказаного кредитного договору (а.с.9-10). Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 02.11.2009 року стягнуто солідарно з ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» та [PERSON] на користь банку 238\~125,18грн., з яких: 201\~077,43грн. заборгованість по поверненню кредиту; 12\~129,88грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 24\~917,87грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, а також 1700грн. судового збору та 236,00грн. витрати ІТЗ (а.с.11-12). \~За умовами ч.3\~ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2015 року в задоволенні позову ПАТ «[PERSON] Аваль» до ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» та [PERSON] про стягнення боргу відмовлено (а.с.13-14). Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 13.03.2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2015 року залишено без змін (а.с.15-17). На підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 13.03.2015 року залишено без змін (а.с.18-19). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2015 року встановлено, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився і апеляційний суд, вірно виходив з того, що строк дії кредитного договору закінчився 30.11.2009 року, часткова заборгованість за договором була стягнута в примусовому порядку та погашена відповідачами, а не виконання при цьому належним чином зобовязання після закінчення строку дії кредитного договору не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Згідно п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1\~ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Так, відповідно до ч.1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема передати майно, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Главою 50 ЦК України\~передбачений перелік підстав припинення зобов'язань, у тому числі виконання зобов'язання, проведеного належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Як вбачається із роз'яснень, викладених у абз.1, 2 п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2\~ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Судом встановлено, про що не заперечували і самі сторони рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 02.11.2009 року виконано лише 18.08.2015 року в порядку виконання судових рішень на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до плати кредиторові і стягуються за весь час прострочення. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 1622,20 гривень в рівних частках. Враховуючи вищевикладене, згідно ст. ст. 11, 509, 510, 526, 599- 601, 604-609, 625 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved