Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Одеський державний університет внутрішніх справ (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON](надалі за текстом - відповідач), про відшкодування витрат за період навчання. Зазначив, що відповідач відповідно до вимог Закону України «Про міліцію» та Наказу МВС від 14.05.2007 р. за № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі МВС України», проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.2013 р. по 28.03.2014 р. Відповідно до Указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996 року «Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», наказу МВС України від 14.05.2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України». Позивачем в 2013 р. відповідач був зарахований курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». Відповідач був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання, останньому присвоєно звання «рядовий міліції» про що свідчить наказ позивача від 15.08.2013 р. за № 117 о/с. На підставі даного наказу між позивачем та відповідачем 09.09.2013 р. було укладено договір про підготовку фахівця (надалі за текстом - договір) за умовами якого позивач є - виконавцем, а відповідач є - замовником освітньої послуги. Строк надання освітньої послуги визначається датою зарахування відповідача та датою його відрахування. Датою початку дії договору є 09.09.2013 р. 28.03.2014 р. Відповідач звернувся до позивача з рапортом про звільнення за власним бажанням. Відповідно до наказу позивача від 28.03.2014 р. за № 27о/с відповідач був відрахований з університету та звільнений з органів внутрішніх справ України. Таким чином, на відповідача були витрачені бюджетні кошти на утримання в загальному розмірі 10 109 грн. 19 коп., в зв'язку з чим, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду. До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника, а також зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. З урахуванням ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та у зв'язку з неможливість надсилання будь-яких поштових відправлень, зокрема, судових повісток про виклик на адресу учасників судового процесу, які знаходяться на тимчасового окупованих територіях, що підтверджується листом підприємства зв'язку (УДППЗ «Укрпошта») відповідач, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся через офіційний веб-сайт Подільського районного суду м. Києва (офіційний веб-портал судова влада України). Проте, в судове засідання відповідач не з'явився. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Ознайомившись із заявою та матеріалами справи, суд,

Outcome: approved