Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Одеська міська рада звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] та просить зобов'язати відповідачку власними силами та за власний рахунок привести до попереднього стану самовільно захоплену земельну ділянку, шляхом знесення самочинно реконструйованого сараю, що розташований на прибудинковій території за адресою: [ADDRESS], до первісного стану згідно технічної документації, а також сплатити на користь позивача суму судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачкою [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], була самочинно зайнята земельна ділянка, належна до прибудинкової території та збільшена площа сараю на вказаній території, а також влаштовано прибудову до квартири [ADDRESS]. Позивач також вказує, що відповідачка [PERSON] провела реконструкцію нежитлового приміщення сараю за адресою: [ADDRESS], шляхом збільшення його площі до 19, 0 кв. м, змінивши його цільове призначення, а також здійснила реконструкцію квартири [ADDRESS] за вказаною адресою шляхом збільшення площі вказаної квартири до 126, 0 кв. м за рахунок зведення прибудови з подальшим улаштуванням другого поверху над усією площею квартири на земельній ділянці, власником якої є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради, без належно затвердженого проекту та відповідного дозволу на виконання робіт. Тобто відповідачка здійснила самочинне будівництво. У судовому засіданні представник Одеської міської ради підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що доказів про те, що самочинну реконструкцію квартири здійснила [PERSON], яка є бабусею відповідачки [PERSON], немає. Безпідставні і доводи про те, що [PERSON] притягувалась до відповідальності як винна особа за здійснення нею самочинної реконструкції квартири. Також вказав, що [INFO] року [PERSON] померла, а відповідачкою [PERSON] як спадкоємицею подано до Першої одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Проте, крім [PERSON], на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], заявляють свої права також інші особи, зокрема, [PERSON], яка є донькою [PERSON] За цих обставин до теперішнього часу відповідачкою [PERSON] не отримано свідоцтво про право на спадщину, до складу якої входить вищезазначена квартира. Тому вимоги Одеської міської ради до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого об'єкта є безпідставними. Вивчивши матеріли цивільної справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги Одеської міської ради не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно листа КП «БТІ» Одеської міської ради від 29 січня 2014 року №263-02/5 станом на 31 грудня 2012 року квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON], яка є матір'ю відповідачки [PERSON] У судовому засіданні також встановлено, що [INFO] року [PERSON] померла, залишивши відповідачці [PERSON] заповіт на вищезазначену квартиру [ADDRESS] (а. с. 28, 72, 87). Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України [PERSON] як спадкоємицею померлої за заповітом подано до Першої одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а. с. 81). У зв'язку з цим, Першою одеською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №615/2009 після [PERSON], що померла [INFO] року, а відповідні відомості внесено до Спадкового реєстру (а. с. 30, 80). Крім [PERSON], яка є відповідачкою у даній справі, на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], заявляють свої права також інші особи, зокрема, [PERSON]. Вказана обставина підтверджується позовною заявою від 16 грудня 2013 року та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2013 року про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Однак, доказів про те, що відповідачкою [PERSON] як спадкоємицею померлої [PERSON] отримано свідоцтво про право на спадщину, до складу якої входить вищезазначена квартира [ADDRESS] до суду не надано. Відсутні також докази про реєстрацію права власності на вказану квартиру за [PERSON] До спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обов'язок відшкодувати вартість витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану (ч. ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України). Суд вважає необґрунтованими твердження позивача про те, що самочинну реконструкцію квартири здійснила не [PERSON], а саме відповідачка [PERSON], виходячи з наступного. На підтвердження факту вчинення відповідачкою самовільної реконструкції квартири [ADDRESS], у справі є, зокрема: розпорядження Приморської райадміністрації від 21 березня 2013 року №154 (а. с. 32); доповідна записка КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 12 березня 2013 року №741/11 (а. с. 33); приписи від 04 березня 2013 року та від 06 березня 2013 року, складені начальником дільниці №11 КП «ЖКС «Порто-Франківський», про усунення допущених порушень (а. с. 34, 35); схематичні плани квартири [ADDRESS] до та після реконструкції (а. с. 36, 37). Як вбачається з вищеперелічених документів, саме відповідачку [PERSON] визначено як особу, яка притягувалась до відповідальності за здійснення нею самочинної реконструкції квартири [ADDRESS]. Між тим, за змістом ч. ч. 1, 5 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2, 4, 7 ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК, саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, щодо якого він має право вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Частиною сьомою ст. 376 ЦК передбачено, що таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Згідно п.22 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] не є власницею квартири [ADDRESS]. Тому суд вважає, що за вказаних обставин обов'язок щодо приведення зазначеної квартири до первісного стану не може покладатись судом лише на [PERSON], без урахування прав, обов'язків та інтересів іншої спадкоємиці померлої [PERSON] - [PERSON]. Позивачем надано суду докази про те, що відповідачка [PERSON] провела реконструкцію вказаного сараю. На підтвердження факту вчинення відповідачкою самочинної реконструкції нежилого приміщення у дворі будинку [ADDRESS], позивачем надано, зокрема: розпорядження Приморської райадміністрації від 21 березня 2013 року №155 (а. с. 8); доповідну записку КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 12 березня 2013 року №740/11 (а. с. 9); приписи від 04 березня 2013 року та від 06 березня 2013 року, складені начальником дільниці №11 КП «ЖКС «Порто-Франківський», про усунення допущених порушень (а. с. 10, 11); акт обстеження від 11 березня 2013 року, складений комісією дільниці №11 КП «ЖКС «Порто-Франківський», про обстеження підсобного нежилого приміщення у дворі будинку [ADDRESS] (а. с. 12). Однак, до суду позивачем не надані докази про те, коли і якими особами було побудовано вказаний сарай до його реконструкції. Так само, не надані докази на підтвердження обставини - яка особа була власником вказаного нежитлового приміщення (до його реконструкції). Між тим, за відсутності даних про те, що вказаний сарай був об'єктом права власності (до його реконструкції), він має визнаватись самочинно зведеним (побудованим) у цілому, а не самочинно реконструйованим, як вказує позивач. Не надані також докази про те, що [PERSON] притягувалась до відповідальності як винна особа за здійснення нею самочинної реконструкції квартири. Тому суд вважає необґрунтованою вимогу позивача щодо зобов'язання [PERSON] привести до попереднього стану самовільно захоплену земельну ділянку шляхом знесення самочинно реконструйованого сараю, оскільки позивачем не надано до суду доказів про те, що саме [PERSON] було самовільно захоплено земельну ділянку шляхом зведення вказаного сараю (до його реконструкції). Оскільки позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд не знаходить підстав для задоволення вимог щодо зобов'язання [PERSON] власними силами і за свій рахунок привести до попереднього стану самовільно захоплену земельну ділянку шляхом знесення самочинно реконструйованого сараю. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed