Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Неповнолітній [PERSON], за погодженням із законним представником [PERSON], звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що відповідач є його батьком і їм належить на праві спільної часткової власності однокімнатна квартира, що за адресою: Львівська область, м. Червоноград, вул. Тарнавського, 6/38 1/3 частки якої належить йому, а 2/3 батькові. Вказує, що батьки у 2013 році розлучилися, після чого він з мамою залишився проживати у спірній квартирі, а батько одружився та створив нову сім'ю. Зазначає, що відповідач має намір проживати з новою сім'єю та собакою у зазначеному житлу. Наголошує, що він не може проживати з ними, оскільки таке буде суперечити нормам суспільної моралі та є недопустимим з огляду на його хвороби, що несумісні із утриманням собаки. У звязку з цим, просить суд встановити порядок користування спірним житлом таким чином: залишити у його користуванні квартиру до досягнення ним повноліття, а після досягнення такого надати квартиру у користування відповідачу. У судовому засіданні позивач та його представник, законний представник позов підтримали покликаючись на доводи й обставини, викладені у позовній заяві. Представник [PERSON] пояснила, що з відповідачем була домовленість про проживання її з сином у спірній квартирі до повноліття останнього. Однак чоловік збирається йти жити в цю квартиру з новою дружиною та собакою, рахунки за комунальні послуги не сплачує, приходить у нетверезому стані. Крім цього, представник [PERSON] додав, що дві сім'ї не можуть проживати в однокімнатній квартирі, тому потрібно встановити порядок користування таким житлом. Зазначив, що після досягнення сином повноліття, він з матір'ю буде проживати у батьків останньої. Відповідач у судовому засіданні позовних вимог не визнав покликаючись на їх незаконність та необґрунтованість. Наголосив, що у даному випадку ставить вимога не про визначення порядку користування спірним житлом, а про не можливість його проживання, що є порушенням права власності на його 2/3 частки квартири та житлового законодавства. При цьому, пояснив, що має іншу сім'ю, у якій народилася дочка. Судовим рішенням про вселення ця дитина прописана на його частці у спірній квартирі. Вказав, що іншого житла в нього немає. Тому просив у задоволенні позовних вимог відмовитися повністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії І-СГ № 067011 від 17.03.2001 року, батьками позивача є відповідач [PERSON] та представник [PERSON] Як вбачається з копії рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07.10.2013 у справі № 459/3143/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 18.10.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до оригіналу довідки КП «Комінтех» № 9153 від 28.10.2015 року, спірна квартира є приватизованою, 2/3 частки якої належать відповідачу, а 1/3 позивачу. У квартирі прописано троє осіб позивач, відповідач та донька останнього з 23.10.2015 року. Отже, спірна квартира є спільною частковою власністю позивача й відповідача, у зв'язку із чим вони мають рівні права володіння, користування та розпоряджання нею. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Натомість згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У свою чергу, власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 цього Кодексу передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На думку суду, у разі задоволення позову щодо встановлення конкретного порядку користування спірною квартирою за варіантом, про який просить позивач, такий порядок призведе до порушення прав власності відповідача, що свідчить про необґрунтованість позову на нормах матеріального закону і загальних моральних засадах. Тому, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на нормах законодавства, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed