Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Направленим до суду позовом [PERSON] просив ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,125 га, що знаходиться за адресою: с. Буки Житомирського району Житомирської області, вул. Кованська, 28. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі договору дарування є власником ? частини житлового будинку № 28, що розташований за вищевказаною адресою і з огляду на положення ст. 120 ЗК України йому належить спірна земельна ділянка, адже є присадибною до належної йому частини будинку. Вказує, що судовим рішенням виключено вказівку із пункту договору дарування про те, що земельна ділянка знаходиться за адресою вказаною у цьому правочині, що унеможливлює, на даний час, реалізацію прав позивача як фактичного власника такого нерухомого майна. У судове засідання сторони не зявились, проте як від позивача так і відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Представник третьої особи в судове засідання також не зявився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час розгляду даної справи і жодної заяви з приводу спору до суду не направив. За таких фактичних обставин, судом вирішено проводити розгляд справи у відсутність сторін, що не зявились, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів про права і обовязки останніх у правовідносинах, що склались між ними. Дослідив матеріали справи, судом встановлено наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 28 листопада 2005 року між позивачем та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку та земельної ділянки (а.с.6), відповідно до якого позивач прийняв у власність в якості дарунку ? ідеальну частину житлового будинку № 28, що розташований за адресою: с. Буки Житомирського району Житомирської області, вул. Кованська та земельну ділянку площею 0,57 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована за тією ж адресою. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 8 вересня 2014 року визнано частково недійсним зазначений договір дарування, а саме визнано недійсним вказівку у п. 1 даного правочину про те, що земельна ділянка площею 0,57 га, знаходиться по вул. Кованській, 28. Інша ? частина вищевказаного житлового будинку належить відповідачу згідно свідоцтва про право власності від 29 вересня 2005 року (а.с.8). Згідно довідки, виданої Буківською сільською радою Житомирського району Житомирської області 12 травня 2014 року (а.с.12) земельна ділянка площею 0,57 га, в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та 0,32 га для ведення особистого селянського господарства, знаходяться за адресою: с. Буки Житомирського району Житомирської області, вул. Кооперативна. Правовідносини у даній справі врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України, в редакцію що діяла на момент укладення названого вище договору дарування, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги позицію сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, адже як встановлено в ході розгляду даної справи, заявник є фактичним власником спірного частини нерухомого майна, яке, в свою чергу, набуте останнім правомірно і у спосіб не заборонений законом. Відтак, позов підлягає до задоволення, як такий, що доведений заявником. Крім цього, оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, що складаються із судового збору у сумі 2\~000 гривень. Окремо, суд звертає увагу сторін на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved