Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красноградської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: - позбавити [PERSON] , 1972 року народження, батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , дитину передати на опікування органу опіки та піклування виконавчого комітету Красноградської міської ради; - стягнути з [PERSON] , 1972 року народження аліменти на користь юридичної або фізичної особи, якій буде передана дитина, на утримання дитини [PERSON] , 2004 року народження, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначив, що на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, служби у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради перебуває неповнолітній [PERSON] , [INFO] , батько дитини записаний відповідно до частини І статті 135 Сімейного кодексу України, матір`ю неповнолітнього записана [PERSON] , яка офіційно ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до листа Красноградського професійного ліцею від 18.03.2021 року № 01-18/155 з 7 років [PERSON] не проживав з матір`ю, а виховувався тіткою [PERSON] , яка займалася його навчанням, лікуванням та утриманням. Мешкала дитина з тіткою у селі Богородичанське Слав`янського району Донецької області. Мати не приймала участі у вихованні та утриманні сина. Влітку 2020 року [PERSON] закінчив 9 класів Богородичанської ЗОШ та вступив до Красноградського профліцею. Спочатку він проживав з тіткою та бабусею за адресою: [ADDRESS] , де він і зареєстрований, а потім після конфлікту з ними став проживати з матір`ю та її співмешканцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ., вже в кінці листопада 2020 року гр. співмешканець відповідачки [PERSON] вигнав [PERSON] з будинку і він приблизно з місяць проживав з біологічним батьком [PERSON] , а потім деякий час мешкав у друга [PERSON] . 18 березня 2021 року неповнолітній [PERSON] звернувся до служби у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради із заявою про влаштування його до комунального закладу Красноградський міський центр соціально - психологічної реабілітації дітей «Надія», аргументуючи це тим, що йому ніде жити. Наказом служби у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради від 18 березня 2021 № 22 [PERSON] тимчасово було влаштовано до комунального закладу Красноградський міський центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія», де на даний час і перебуває дитина. До закладу [PERSON] потрапив в емоційно пригніченому стані. Зі слів дитини, мати [PERSON] постійно зловживає алкогольними напоями, не цікавиться його особистим життям. Відношення до неї у [PERSON] негативне. Вихованням сина жінка не займається. За час перебування [PERSON] в комунальному закладі Красноградський міський центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія», його мати [PERSON] не відвідала дитину жодного разу, не цікавилась його життям, здоров`ям, навчанням та матеріальним забезпеченням. Дзвонила йому приблизно десять разів і лише, зі слів дитини, в стані алкогольного сп`яніння. Життям та здоров`ям дитини у працівників закладу не цікавилася. Психодіагностичні дослідження показали, що хлопчик не отримував емоційної теплоти, підтримки, турботи з боку матері, був наданий сам собі. В центрі [PERSON] відчуває себе комфортно. Дотримується правил внутрішнього розпорядку, навчається, із задоволенням бере участь у колективних заходах. Назад в сім`ю [PERSON] категорично відмовляється повертатися. Комісія закладу з питань соціально-психологічної реабілітації дітей вважає, що з метою соціалізації, збереження життя і здоров`я дитини, його не можна повертати матері [PERSON] . Байдужість та негативний спосіб життя матері знищать його особистість та приведуть дитину до асоціальної поведінки, адже поведінка батьків формує дитяче уявлення про світ. Згідно інформації Красноградського професійного ліцею, мати [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , навчається в ліцеї за професією «Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів» з 31.08.2020 року по теперішній час. На даний час [PERSON] проживає з новим співмешканцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 08 квітня 2021 року службою у справах дітей та сім`ї міської ради було відвідано родину. Під час обстеження встановлено, що для проживання дитини умови відсутні. Мати була попереджена про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. 08 квітня 2021 року неповнолітній [PERSON] написав заяву до служби у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради з проханням позбавити батьківських прав його мати [PERSON] . 13.05.2021 року було винесено рішення виконавчого комітету Красноградської міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Відповідачка з 18 березня 2021 року жодного разу не зверталася до служби у справах дітей та сім`ї з приводу повернення сина або бажання його побачити чи поспілкуватися. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що, порушуючи вимоги ст.150 СК України, [PERSON] не виконує і, навіть, не намагається виконувати Конституційний обов`язок щодо належного виховання своєї дитини, а саме: не намагається піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечила безпечні санітарно-гігієнічні та побутові умови, які не завдали б шкоди фізичному та розумовому розвитку дитини. Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про свідоме ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи інтереси дитини, вищезазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, що підтверджує відсутність серйозного ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов`язків, відсутність яких, є підставою для позбавлення її батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини. Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 24.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та ухвалою від 01.07.2021 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 02.08.2021 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, від представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Красноградської міської ради Демяник Н.Л. 02.08.2021 року до суду надійшла письмова заява в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена у встановленому порядку, про що в справі є розписка про отримання судової повістки, від неї до суду не надходило заяви клопотань про відкладення розгляду справи, а також про розгляд справи за її відсутності, вона не подавала відзив на позов. Від представника третьої особи - КЗ «Красноградський центр соціальних служб» - Сіліної С.Ю. 02.08.2021 року надійшла заява про розгляд справи в їх відсутності, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Від третьої особи - [PERSON] 02.08.2021 року надійшла заява про розгляд справи в її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що батько [PERSON] записаний відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (витяг з Державного реєстру актів цивільного етану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 28.04.2021 року) (а.с. 5). Матір`ю малолітньої дитини є [PERSON] (а.с.4). Наказом головного спеціаліста служби у справах дітей та сім`ї № 22 від 18.03.2021 року [PERSON] тимчасово влаштовано до комунального закладу «Красноградський районний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія», де на даний час і перебуває дитина (а.с. 13). Згідно акту обстеження умов проживання від 08.04.2021 року вбачається, що належних умов для виховання та розвитку дитини в квартирі, де мешкає мати не ма ( а.с.16). Згідно інформації комунального закладу «Красноградський районний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія» від 20.04.2021 року № 01-20/109 у закладі перебуває [PERSON] , [INFO] , до закладу дитина потрапила в емоційно пригніченому стані. Зі слів дитини, мати [PERSON] постійно зловживає алкогольними напоями, не цікавиться його особистим життям. Відношення до неї у [PERSON] негативне. Вихованням сина жінка не займається. В центрі [PERSON] відчуває себе комфортно. Назад в сім`ю [PERSON] категорично відмовляється повертатися. Майбутнє життя планує провести в прийомній сім`ї, закінчити ліцей та вступити на навчання до вищого навчального закладу ( а.с.17). Згідно інформації Красноградського професійного ліцею, мати [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина [PERSON] . Для вступу в професійний ліцей у [PERSON] не було паспорта, і тітка, [PERSON] , зробила паспорт за свої кошти. [PERSON], навчається в ліцеї за професією «Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів» з 31.08.2020 року по теперішній час. Мати дитини його навчанням не займається, не цікавиться його життям у ліцеї. ( а.с.18). 13.05.2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її сина [PERSON] , [INFO] ( а.с.26). Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно сина, перестала приймати участь у вихованні, лікуванні та навчанні дитини, не турбується про здоров`я сина, фінансово сина не підтримує, не виявляє у відношенні до дитини батьківської турботи, що дійсно вказує на неналежне виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, в розумінні законодавчих положень. Відповідно до ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 16 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини - батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином сукупністю наведених доказів підтверджується, що [PERSON] не займається та не бажає займатися вихованням сина, що у відповідності до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Зазначені факти, суд розцінює як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідоме нехтування нею своїх батьківських обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення нею до своїх батьківських обов`язків, не бажання займатися вихованням сина, наявність яких відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення [PERSON] прав по відношенню до її дитини, оскільки вона не займається вихованням дитини не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, тобто самоусунулась від виховання та утримання сина. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених у судовому засіданні доказів, вбачається, що відповідачка безвідповідально ставиться до виховання своєї дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню, тому доцільно позбавити її батьківських прав та стягнути при цьому аліменти на утримання дитини, оскільки особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці її право на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною у відповідності зі ст. 168 СК України, якщо це не причинить шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи, що в свою чергу, на думку суду, буде стимулювати відповідачку до виправлення та надасть можливість в майбутньому, при наявності її бажання, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного, перевіривши матеріали цивільної справи та надані докази, суд приходить до висновку, що даний позов про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, а також вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі ј частки з усіх видів його доходу (заробітку), оскільки позбавлення батьківських прав, не звільняє особу від обов`язку щодо утримання дитини та матеріали справи не містять доказів стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 141 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved