Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що відповідно до укладеного договору № R53100253055B від 10.05.2012р. [PERSON] отримав від ПАТ «ВТБ Банк» кредит у розмірі 40000,00 грн. зі сплатою 34,0% відсотків річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 10.05.2015р. [PERSON] в порушення умов договору свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 212059,45 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 44530,12 грн., заборгованість за відсотками 39543,86 грн., пеню у розмірі 127985,47 грн. та судові витрати. До початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився про день, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ЦПК України (а.с. 29, 34, 41, 47, 54). Також він був повідомлений про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про судовий виклик в газеті «Урядовий курєр» (а.с. 58). Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, суд 12.06.15р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 10.05.2012р. ПАТ «ВТБ Банк» уклав з [PERSON] кредитний договір № R53100253055B, відповідно до якого надав йому кредит на споживчі потреби в сумі 40000,00 грн. на строк до 10.05.2015 р. під 34,0% річних (а.с. 6-9). Банк виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме надав позичальнику кредитні кошти, що підтверджується випискою по особовому рахунку від 10.05.2012р. (а.с.12). Умовами п.3.4. договору передбачено спосіб виконання договору відповідно до графіка шляхом внесення щомісячних ануїтетних платежів у рахунок погашення кредиту та нарахованих процентів (а. с. 10-11). Пунктом 9.4. договору визначено, що будь-яке порушення позичальником умов цього договору повинно розглядатись як істотне порушення, яке надає право банку в порядку, передбаченому цим договором та/або чинним законодавством України, незалежно від встановлених строків виконання зобов'язань, вимагати дострокового повернення всієї суми заборгованості. Пунктом 7.1. договору передбачено, що у разі прострочення зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення. [PERSON] в порушення умов договору свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 03.11.2014р. загальна заборгованість відповідача за кредитним договором складає 212059 грн. 45 коп., з яких: заборгованість за кредитом 44530,12 грн., заборгованість за процентами 39543,86 грн., пеню у розмірі 127985,47 грн. (а.с. 13). Також позивачем надано розрахунок боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 19.06.12 р. по 03.11.14р. (а.с. 14), розрахунок боргу за процентами з урахуванням індексу інфляції та 3% річних (а.с. 15), розрахунок пені (а.с. 16). Причиною спору стало неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться в п. 18 Постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Однак, ч.3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З огляду на зазначені обставини та той факт, що заявлена до стягнення сума пені значно перевищує суму боргу, суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України вважає за необхідне зменшити розмір нарахованої позивачем пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором до суми заборгованості по тілу кредиту та відсотків, яка дорівнює 44530,12 грн. Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства, оцінюючи всі докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання за вищезазначеним кредитним договором, в звязку з чим, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення заборгованість за кредитом 44530,12 грн., заборгованість за процентами 39543,86 грн., пені у розмірі 44530,12 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 2120 грн. 59 коп. (а.с.1) та витрати повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 630,00 грн. (а.с. 57). На підставі наведеного, ст. ст. 15, 16, 525, 526, 527, 530, 549, 551, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial