Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до кредитного договору від 28 січня 2008 року, який був укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON], останньому було видано кредит у розмірі 7000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту порушені. Згідно з п. 6.6. кредитного договору у разі невиконання зобов'язання за договором, клієнт зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Станом на 31 липня 2013 року заборгованість відповідача становить у розмірі 24515 гривень 25 копійок, що складається з: · 6951 гривні 88 копійок - заборгованість за кредитом; · 12026 гривень 67 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; · 3893 гривні 12 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом; · 500 гривень - штраф (фіксована частина); · 1143 гривні 58 копійок - штраф (процентна складова). Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 червня 2014 року позов задоволено та стягнуто кошти з відповідача. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року зазначене рішення скасоване, а справа призначено до розгляду в загальному судовому порядку. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Пояснила суду, що між сторонами був укладений кредитний договір. [PERSON] отримав картку з встановленим кредитним лімітом, яким користувався, проте кошти банку не повернув. Договір був укладений 28 січня 2008 року, а картку відповідач отримав 11 лютого 2008 року. Після закінчення терміну її дії нову картку не отримував. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. Пояснила суду, що сторона відповідача не оспорює факт укладення договору та наявність у відповідача заборгованості перед банком. Разом з тим, картка яку отримав [PERSON] випускалась строком на два роки, тобто термін її дії сплинув 28 січня 2010 року. Нова картка не перевипускалась та відповідачем не отримувалась. До суду банк звернувся в кінці серпня 2013 року, тому пропустив визначений законом строк позовної давності на звернення з позовом. Представник відповідача подала до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача (а.с. 127-128). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 28 січня 2008 року уклали кредитний договір, відповідно до якого останньому було видано кредит у розмірі 7000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 15-21). ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 28). Відповідач свої зобов'язання за умовами укладеного договору не виконував, тому за договором у нього виникла заборгованість. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови Кредитного договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Сплата прострочених відсотків, комісія за розрахункове обслуговування обумовлені договором і підлягають стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погасила суму кредиту та відсотки за користування кредитом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Станом на 31 липня 2013 року заборгованість відповідача становить у розмірі 24515 гривень 25 копійок, що складається з: · 6951 гривні 88 копійок - заборгованість за кредитом; · 12026 гривень 67 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; · 3893 гривні 12 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом; · 500 гривень - штраф (фіксована частина); · 1143 гривні 58 копійок - штраф (процентна складова). Розрахунок загальної суми заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на 31 липня 2013 року наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 7-12). У судовому засіданні представник відповідача не оспорювала факт укладення договору та наявність у відповідача заборгованості перед банком. Разом з тим, просить відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності (а.с. 127-128). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Встановлено, що кредитний договір між сторонами укладений 28 січня 2008 року, картку відповідач отримав 11 лютого 2008 року. Термін дії картки складає два роки (а.с. 14). Згідно з пунктами 3.1.1, 5.4 Умов и правил банківських послуг о граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній, і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на карті (поле MONТН) (а.с. 19-20). Пунктом 3.1.3. Умов и правил банківських послуг визначено, що по закінченню терміну дії відповідна картка продовжується банком на новим строк шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії (а.с. 20). Учасники судового розгляду не оспорювали та підтвердили, що нову картку [PERSON] не отримував. Вбачається, що термін дії картки позивача закінчився 28 січня 2010 року, тому останній днем на звернення до суду в межах строку позовної давності для позивача було 29 січня 2013 року. Разом з тим, з позовом про стягнення коштів банк звернувся в суд лише 22 серпня 2013 року. Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку на такий тривалий термін суду не надано. За таких обставин, суд не має правових підстав для поновлення позивачу пропущеного строку на звернення з позовом до суду, а тому в задоволені позову слід відмовити на підставі ст. 266 та ч. 4 ст. 267 ЦК України (у зв'язку з пропуском строку позовної давності).

Outcome: dismissed