Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Наприкінці серпня 2017 року АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 30 травня 2006 року ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є позивач, уклав з [PERSON] кредитний договір №443, за яким зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 100000 гривень. [PERSON] зобов'язався до 29 травня 2009 року повертати кредит шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 8500 гривень та в травні 2009 року шляхом сплати платежу у розмірі 6500 гривень, а також сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 18% річних. За порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом [PERSON] зобов'язався сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення. ВАТ «Ощадбанк» виконав своє зобов'язання за кредитним договором та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 100000 гривень. Відповідач неналежним чином виконував грошові зобов'язання за кредитним договором, тому у нього виникла заборгованість у розмірі 91270 гривень 78 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом - 70050 гривень, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 1329 гривень 99 копійок, пені - 19890 гривень 79 копійок. Відповідач ухиляється від добровільного повернення боргу. Тому позивач просить суд примусово стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 91270 гривень 78 копійок. У судове засідання представник позивача Котенко С.В. не з'явився. Направив до суду заяву, в якій зазначив, що просить проводити розгляд справи за його відсутності та позов підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Проте, надав заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності по кредиту. В обґрунтування якої [PERSON] вказав на те, що згідно умов кредитного договору №443 від 30 травня 2006 року кредит у розмірі 100000 гривень йому надано на 36 місяців з остаточним терміном погашення не пізніше 29 травня 2009 року. Таким чином, ще 29 травня 2012 року у АТ «Ощадбанк» сплинув строк у межах якого він міг звернутися до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. За таких обставин [PERSON] просив відмовити у задоволення пред'явленого позову у повному обсязі. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30 травня 2006 року ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є позивач, уклав з [PERSON] кредитний договір №443, за яким зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 100000 гривень. В свою чергу, [PERSON] зобов'язався до 29 травня 2009 року повертати кредит по частинам шляхом сплати щомісячних платежів згідно Графіку погашення кредиту, у розмірі 8500 гривень з останнім платежем у розмірі 6500 гривень, а також сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 18% річних. За порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом [PERSON] зобов'язався сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення (а.с.16-19). ВАТ «Ощадбанк» виконав свої зобов'язання за договором кредиту та надав [PERSON] кредит у розмірі 100000 гривень. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов'язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч.1 ст.549, ч.2 ст.551 цього ж Кодексу у разі порушення зобов'язання боржник повинен передати кредиторові пеню (грошові кошти) у розмірі, передбаченому в договорі. Встановлено, що [PERSON] неналежним чином виконував грошові зобов'язання за кредитним договором. Тому, станом на 07 серпня 2017 року у нього виникла заборгованість у розмірі 91270 гривень 78 копійок, що складається з простроченої заборгованості по кредиту - 70050 гривень, заборгованості по нарахованим та не сплаченим відсоткам - 1329 гривень 99 копійок, пені - 19890 гривень 79 копійок. Вказана обставина підтверджується письмовим розрахунком заборгованості (а.с.21). Відповідно до ст.256 та ст.257 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилом ч.4 та ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У відповідності до ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Зазначене у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14. Згідно виписки по рахункам [PERSON] за період з 01 квітня 2012 року по 06 серпня 2018 року, наданої представником позивача, вбачається, що за вказаний період жодного платежу на виконання своїх зобов'язань за кредитним договором [PERSON] не здійснив (а.с.104,105). Крім цього, в графі «попередня дата руху» також відсутня будь-яка інформація. За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду. Суд звертає увагу на ту обставину, що представнику позивача роз'яснялось його право про надання додаткових доказів, зокрема надати довідку про рух коштів за кредитним договором №443 від 30 травня 2006 року, укладеним між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] Незважаючи на це, представником позивача надано зазначену виписку по рахунках (а.с104,105) з якої неможливо достовірно встановити дату останнього платежу по кредитному договору. З огляду на це, суд приходить до висновку, що останньою датою вхідного залишку по кредитному договору №443, укладеному між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] слід вважати 01 квітня 2012 року. З відмітки Укрпошти на поштовому конверті, в якому позовна заява АТ «Ощадбанк» надійшла до Чорнобаївського районного суду Черкаської області вбачається, що АТ «Ощадбанк» пред'явивши позов 21 серпня 2017 року(а.с.31,32). Тобто після закінчення строку позовної давності. Тому, суд вважає, що у зв'язку зі спливом строку позовної давності належить відмовити АТ «Ощадбанк» у задоволенні позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення №102588183 від 16 серпня 2017 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову АТ «Ощадбанк» сплатив судовий збір у розмірі 1600 гривень. Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог АТ «Ощадбанк» відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed