Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради Донецької області, що діє в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька [PERSON] , проведені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. Відомості про батька [PERSON] , - [PERSON] , внесені відповідно до статті 126 Сімейного Кодексу України - за спільною заявою відповідачів. Діти разом із матір`ю проживали у бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] зловживає алкоголем, дітям належної уваги не приділяє, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, їх лікування, що негативно впливає на їх фізичний та моральний розвиток. В присутності дітей влаштовувала сварки та бійки із своєю матір`ю [PERSON] , яка в межах своїх можливостей фактично виховувала та утримувала дітей. З вересня 2019 року діти не відвідували школу, часто хворіли. 21.10.2019 року [PERSON] та [PERSON] з метою оздоровлення були влаштовані до Санаторно-оздоровчого центру соціальної реабілітації «Смарагдове місто», де перебували до 03.12.2019 року. За час перебування у центрі відповідачі дітей не провідували, про стан їх здоров`я не цікавились. Після прибуття дітей до м. Костянтинівки батьки не забрали їх до себе, у зв`язку з чим діти були влаштовані до закладу охорони здоров`я. За час перебування дітей у закладі охорони здоров`я [PERSON] та [PERSON] жодного разу їх не провідали, про їх здоров`я не опікувались, у зв`язку із чим 16.12.2019 року були складені акти закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ про дітей, покинутих у пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. З метою проведення профілактичних бесід відповідачі неодноразово запрошувались до служби у справах дітей. Батько усі запрошення проігнорував, взагалі самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно доньки дочки [PERSON] , не цікавиться її місцем перебування, станом здоров`я. Мати [PERSON] , незважаючи на проведену з нею профілактичну роботу, необхідних висновків не зробила, про дітей не піклується, намірів проживати з ними не виказує. У зв`язку з відсутністю батьківського піклування 03.01.2020 року діти були влаштовані до центру соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради, де перебувають на даний час. Ніхто з батьків, крім бабусі [PERSON] , яка за станом здоров`я не може бути опікуном та не має належних умов для проживання дітей, долею дітей не цікавиться. Крім роботи соціальних служб м. Костянтинівки, з матір`ю [PERSON] провадилась профілактична робота співробітниками Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області. [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності. Враховуючи необхідність вирішення питання щодо подальшої долі дітей, надання їм соціального захисту та подальше їх оформлення, орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради, просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей та стягнути з відповідачів аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття. Представники позивача Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради Донецької області Карпушин В.С., [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі , просили суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні проти позбавлення її батьківських прав заперечувала та пояснили, що обоє дітей є її спільними дітьми із [PERSON] . Він проживав разом із ними у будинку її матері [PERSON] по [ADDRESS] до травня 2019 року. Потім вони посварилися і він покинув родину. На ґрунті цього у неї стався нервовий зрив, оскільки вона не могла знайти роботу та була вимушена жити разом із дітьми на пенсію матері. Коли дітей забрали до Санаторно-оздоровчого центру соціальної реабілітації «Смарагдове місто», а потім у січні 2020 року доправили до м. Добропілля, вона не мала матеріальної змоги їх провідати та навіть зателефонувати, оскільки не має телефону. Крім того, у зв`язку із введенням на початку 2020 року карантинних обмежень, було припинено міжміське сполучення. Коли діти перебували у січні 2020 року у м. Костянтинівка, вона намагалась їх побачити у лікарні, але їй не дозволили. Також, коли вона дізналась телефон закладу у м. Добропілля та зателефонувала туди, дітей до телефону запрошувати відмовились. На теперішній час вона працевлаштувалась, вони сплачують борг за газопостачання, щоб його відновити, тому просила не позбавляти її батьківських прав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він дійсно є батьком обох дітей. До травня 2019 року вони мешкали у матері [PERSON] , але після сварки, він перебрався жити окремо. Він не може забрати дітей, оскільки працює неофіційно, а його батько є інвалідом і не зможе піклуватися за дітьми. У судовому засіданні 27 жовтня 2020 року відповідачі [PERSON] і [PERSON] пояснили, що помирилися і готові забрати дітей до будинку відповідача [PERSON] . Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що матір`ю [PERSON] та [PERSON] , є [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 22 грудня 2010 року, та серії [NUMBER] від 29.05.2013 року, відповідно, виданими відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.4,7). Як вбачається з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00024536500 від 13.11.2019 року, відомості про батька [PERSON] , [INFO] , внесено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України (а.с.5-6). Згідно з Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00024536304 від 13.11.2019 року, відомості про батька [PERSON] , [INFO] , внесено відповідно до статті 126 Сімейного Кодексу України за спільною заявою батьків від 29.05.2013 року (а.с.8). Тобто батьком [PERSON] є відповідач [PERSON] . Діти разом із матір`ю проживали у бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] дітям належної уваги не приділяє, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, їх лікування, що негативно впливає на їх фізичний та моральний розвиток. В присутності дітей влаштовувала сварки та бійки із своєю матір`ю [PERSON] . Зазначені обставини у судовому засіданні підтвердили допитані у якості свідків вчителі ЗОШ №15 м. Костянтинівки [PERSON] та [PERSON] . Згідно з Поданням директора Костянтинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №15 від 18.09.2019 року в родині [PERSON] склалися несприятливі умови для проживання й виховання дітей. Діти не відвідували школу з 11.09.2019 року. 17.09.2019 року до школи дітей привела бабуся [PERSON] яка розповіла, що її донька побила вікна у будинку та піднімала на неї руку. Діти недоглянуті, неохайні, у них відсутні шкільні належності (а.с.12). Згідно з актом обстеження умов проживання від 19.09.2019 року, складеному Службою у справах дітей за місцем проживання дітей по [ADDRESS] , у будинку побиті вікна в двох кімнатах, газопостачання відсутнє, їжа готується на кострі у дворі. У будинку речі дітей брудні, розкидані. Стосунки у сім`ї незадовільні (а.с.13). За результатами обстеження умов проживання відповідачці [PERSON] було винесено письмове попередження (а.с.14). Згідно з Поданням директора Костянтинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №15 від 20.09.2019 року начальнику Служби у справах дітей Костянтинівської міської ради, 20.09.2019 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] не з`явилися до школи, бабуся дітей повідомила, що 19.09.2019 року ввечері мати дітей [PERSON] забрала речі і дітей і пішла з дому (а.с.15). Згідно з актом обстеження умов проживання від 21.10.2019 року, складеному Службою у справах дітей за місцем проживання дітей по [ADDRESS] , у будинку холодно, скло у вікнах не відновлене, газопостачання відсутнє, на кухні брудно. [PERSON] ознайомлена з актом під розпис (а.с.16). Згідно з Листом від 03 грудня 2019 року № 564, наданого в.о.директора Санаторно-оздоровчого центру соціальної реабілітації «Смарагдове місто», з 21.10.2019 року по 03.12.2019 року у закладі перебували діти [PERSON] та [PERSON] . За цей час дітей відвідувала тільки бабуся [PERSON] . Батьки дітей - [PERSON] та [PERSON] дітей не відвідували (а.с.14). Згідно з Довідками, наданими Костянтинівським ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області від 03.02. 2020 року з [PERSON] неодноразово були проведені профілактичні бесіди та складені адміністративні протоколи (а.с.11). Відповідно до Актів закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ про дітей, покинутих у пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 16.12.2019 року 03.12.2019 року в КНП «Інфекційна лікарня м. Костянтинівки» виявлені покинуті діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За час перебування дітей у закладі охорони здоров`я ніхто з батьків їх не відвідував (а.с.20,21). 28 грудня 2019 року відповідачка [PERSON] повторно була попереджена щодо виконання батьківських обов`язків (а.с.24). Згідно Актів прийому дитини до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради від 03.01.2020 року [PERSON] та [PERSON] були влаштовані до Центу через складні життєві обставини (а.с.25-26) Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради від 19 лютого 2020 року, позивач вважає, що відповідачів [PERSON] та [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та стягнути з відповідачів аліменти (а.с.3). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України - ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 цієї Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт складних життєвих обставин які існували у відповідачки [PERSON] на час виникнення спірних правовідносин. Також суд враховує наявність карантинних обмежень у державі, що продовжують існувати та є перешкодою у відновленні сімейних відносин у родині. Крім того суд вважає, що слід надати можливість батьку [PERSON] забезпечити спільне проживання з дітьми, враховуючи його бажання. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. На підставі рішення … виконавчого органу міської, районної у місті ради служба у справах дітей разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, представниками закладу охорони здоров`я вживають заходів до відібрання дитини у батьків та тимчасово влаштовують її відповідно до пункту 31 цього Порядку. Якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. За роз`ясненнями, наданими у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Відтак, основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Таким чином, суд констатує безумовне право батьків на виховання дітей, однак, вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дітей, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає доведеним той факт, що мати [PERSON] та батько [PERSON] , належним чином не виконують батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвиту дітей. З наявних у справі письмових доказів встановлено, що мати зловживає алкогольними напоями, діти не відвідують школу. Умови проживання та виховання дітей за адресою: [ADDRESS] незадовільні, будинок не отоплюється, відсутня водопостачання та каналізація, внаслідок чого діти були прийняті до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради. Відтак, залишення дітей з матір`ю є небезпечним для їхнього здоров`я і морального виховання. Батько самоусунувся від участі у вихованні дітей. Відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Згідно з вимогами ч.3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Отже, відповідач не позбавлена можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їй дітей. Враховуючи вищенаведене, наявності неналежних умов проживання, неодноразове реагування державних органів за наслідком неналежного виконання батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей, суд вважає, що залишення малолітніх дітей у матері є безумовно небезпечним для їхнього життя, здоров`я і морального виховання. Більше того, суд вважає, що у даному випадку, відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав сприятиме захисту інтересів дітей з метою унеможливлення негативного розвитку дітей, а також їх недогляду за дітьми, враховуючи їх вік, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] обставини, що викладені у позовній заяві, спростовані не були та відповідних доказів суду не надано. Суд вважає, що позивачем доведено доцільність вжиття до відповідачів такого заходу відповідальності як відібрання дітей без позбавлення їх батьківських прав. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та відібрати малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у матері [PERSON] та батька [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав та передати малолітніх дітей Органу опіки і піклування Костянтинівської міської ради для вирішення питання щодо їхнього влаштування. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач по справі [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , тому зобов`язана утримувати їх до досягнення повноліття. Підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримувати своїх дітей, передбачені ст. 188 СК України, відсутні. Відповідач по справі [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] , тому також зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. Підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримувати своїх дітей, передбачені ст. 188 СК України, відсутні. Стаття 181 СК України визначає способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти та утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В зазначеному випадку позивач просить стягнути аліменти саме у частці від доходу її матері. Визначаючи розмір аліментів на малолітніх дітей, суд керується вимогами ст. 182 СК України, при цьому суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , підлягають задоволенню. Розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] , повинен складати 1/3 частину всіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, які необхідно перераховувати на особовий рахунок, відкритий на дітей в ПАТ «Державний Ощадний Банк України», оскільки, на думку суду, саме такий розмір аліментів буде достатнім для задоволення потреб дітей. Після досягнення [PERSON] повноліття необхідно продовжити стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття [PERSON] . Так само з відповідача [PERSON] слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття, які необхідно перераховувати на особовий рахунок, відкритий на дитину в ПАТ «Державний Ощадний Банк України» Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позивач при зверненні до суду із даним позовом звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 420 гривень 40 копійок з кожного.

Outcome: partial