Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 21 січня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Послався на те, що 17 червня 2013 року біля споруди складу, розташованого по вул.Вокзальній, 2-А в смт Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області, відповідач в присутності дружини і сина позивача - [PERSON] і [PERSON] відповідно, а також [PERSON] і [PERSON] звинуватив його у скоєнні крадіжки насіння соняшнику. Поширення відповідачем [PERSON] цієї недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON], спричинило останньому моральної шкоди, розмір якої ним оцінено в 3000 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав, надавши судові відповідні пояснення. Додатково пояснив, що протягом тривалого часу він разом із відповідачем [PERSON] займається вирощуванням зернових культур та реалізацією сільськогосподарської продукції. Для цього мають у користуванні землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, необхідні технічні засоби та складські приміщення. За декілька днів до вищезазначеної події позивач мав телефонну розмову з відповідачем [PERSON]. Останній розповів про те, що [PERSON] бачили, як він самостійно на вантажному автомобілі вивозив зі складу насіння соняшнику. На переконання позивача, відповідач [PERSON] цим самим звинуватив його у скоєнні крадіжки насіння соняшнику. Разом з цим, зустріч сторін, яка мала місце 17 червня 2013 року, відбулася за ініціативою позивача [PERSON], який у присутності певного кола осіб намагався дізнатися від відповідача [PERSON] про джерело його обізнаності про обставини крадіжки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що він за вищевказаних обставин не звинувачував [PERSON] у вчиненні крадіжки насіння соняшнику зі складського приміщення. Він пояснив, що є фізичною особою - підприємцем та разом із позивачем [PERSON] займається вирощуванням зернових культур та реалізацією сільськогосподарської продукції. Їх бізнес побудований на спільній праці з використанням належної їм техніки та рівному розподілі отриманих доходів. У червні 2013 року [PERSON] отримав інформацію про те, що [PERSON] без будь-якого погодження самостійно на вантажному автомобілі вивіз зі складу насіння соняшнику. З метою перевірки цієї інформації він зателефонував безпосередньо [PERSON], від якого, як компаньйона, очікував отримати відповідь. Натомість, останній лише запитав звідки у нього дана інформація, яку відмовився коментувати. Після того, через декілька днів, а саме 17 червня 2013 року [PERSON] разом із своєю дружиною і сином прибув до складу, розташованого по вул.Вокзальній, 2-А в смт Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області, де за їх участі та в присутності найманих працівників [PERSON] і [PERSON], знову запитав [PERSON] про те, від кого ним отримана вищевказана інформація. Останній зазначив, що [PERSON] і [PERSON] не є тими особами, які його поінформували, та у відповідь запитав [PERSON] про те, чому він самостійно, без працівників, повіз на вантажному автомобілі насіння соняшнику та куди саме. [PERSON] відповіді на поставлене питання не надав, проте пообіцяв звернутися до правоохоронних органів із заявою про розшук автомобіля, яким нібито вивозилось насіння соняшнику. Крім того, відповідач [PERSON] пояснив, що не звертався до правоохоронних органів із заявою про крадіжку насіння соняшнику із складського приміщення, оскільки неможливо було перевірити розбіжність обсягів насіння соняшнику, яке зберігалося на складі протягом певного часу. Він не звинувачував позивача [PERSON] у крадіжці, а лише зажадав пояснень від нього, як компаньйона, з приводу отриманої ним інформації, оскільки їх спільна діяльність була побудована на чесності та довірі. Позицію позивача в судовому засіданні підтримав його представник [PERSON], який надав судові відповідні пояснення. Суд, вислухавши пояснення сторін та представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Частиною першою статті 275 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. З пояснень сторін встановлено та ними не оспорювалось, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] протягом тривалого часу, у тому числі на час розгляду даної справи, разом займаються вирощуванням зернових культур та реалізацією сільськогосподарської продукції. Для цього мають у користуванні землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, необхідні технічні засоби та складські приміщення. В один з днів середини червня 2013 року [PERSON] отримав інформацію про те, що [PERSON] без будь-якого погодження з ним, самостійно, вивіз зі складу на вантажному автомобілі насіння соняшнику. З цього приводу [PERSON] зателефонував безпосередньо [PERSON], від якого, як компаньйона, очікував отримати відповідь про підтвердження або спростування зазначеної інформації. Натомість, останній лише запитав про джерело даної інформації, яку відмовився коментувати. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження як у поясненнях сторін, так і у показаннях свідків [PERSON] і [PERSON]. Після того, 17 червня 2013 року у денний час [PERSON] разом із своєю дружиною [PERSON] і сином [PERSON] прибув до складу, розташованого по вул.Вокзальній, 2-А в смт Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області, де за їх участі та в присутності найманих працівників [PERSON] і [PERSON], знову запитав [PERSON] про те, від кого ним отримана вищевказана інформація. Останній зазначив, що [PERSON] і [PERSON] не є тими особами, які його поінформували, та у відповідь запитав [PERSON] про те, чому він самостійно, без працівників, повіз на вантажному автомобілі насіння соняшнику та куди саме. [PERSON] відповіді на поставлене питання не надав, проте пообіцяв звернутися до правоохоронних органів із заявою про розшук автомобіля, яким нібито вивозилось насіння соняшнику. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження як у поясненнях сторін, так і у показаннях свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Згідно зі статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі. Статтею 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Частина друга статті 16 ЦК України містить перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів. За статтею 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України, кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. За змістом частини третьої статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 15,19 постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. В судовому засіданні не знайшов підтвердження факт поширення відповідачем [PERSON] інформації щодо крадіжки [PERSON] насіння соняшнику із складського приміщення. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] при дачі свідчень щодо подій, які мали місце 17 червня 2013 року з участю сторін - позивача [PERSON] і відповідача [PERSON], не використовували термін «крадіжка» та словосполучення «вчинив крадіжку». До того ж, ініціатором розмови сторін цього дня був саме позивач [PERSON], який фактично намагався дізнатися від відповідача [PERSON] джерело його інформації. Останній не звертався до правоохоронних органів із заявою про крадіжку насіння соняшнику із складського приміщення, оскільки, як підтвердив позивач, неможливо було перевірити розбіжність обсягів насіння соняшнику, яке зберігалося на складі протягом певного часу. Суд вважає, що в даному випадку наявна інформація, яка не доведена відповідачем [PERSON] до відома інших осіб, а тому в його діях відсутня наявність юридичного складу правопорушення. До того ж, позивач [PERSON] не виконав свого обов'язку в частині доказування факту поширення недостовірної інформації. Всі ці обставини в сукупності свідчать, що відповідач [PERSON] не розповсюджував відносно позивача [PERSON] недостовірної негативної інформації, яка б порушувала його особисті немайнові права. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Визначення розміру відшкодування моральної шкоди здійснюється з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Оскільки факт розповсюдження відповідачем [PERSON] відносно позивача [PERSON] недостовірної негативної інформації не доведено, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача [PERSON] щодо відшкодування понесених ним судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed