Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Направленою заявою позивач просить визначити їй додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька, оскільки вважає, що строк, встановлений законом, був пропущений нею з поважних причин, а саме у зв'язку з тим, що на час смерті батька перебувала у вкрай скрутному матеріальному становищі. У судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача подав заяву, якою просив розглядати справу без його участі, позов визнав, проти його позову не заперечував. Враховуючи визнання представником відповідача позову, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення суду в даній справі у підготовчому судовому засіданні. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. 25.03.2011 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ТП №160952 від 26.03.2011року. Факт рідства останнього з позивачем підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії VІ-УР №1430826 від 15.06.1967 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ТП №259310 від 7.06.1986 року. За життя останній заповітом від 14.11.2007 року заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, в рівних частинах [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Постановою нотаріуса від 18.11.2016 року №1112/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском шестимісячного терміну для її прийняття. Правовідносини, що склались між сторонами в даній справі, врегульовані наступними положеннями норм матеріального закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78, ст. 81 ЦПК України оставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, враховуючи вищевикладене, та той факт, що позивач пропустила встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини, на переконання суду, з поважних причин, і дана обставина перешкоджає їй прийняти у спадщину спадкове майно, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору розміром 768, 40 гривень, з відповідача на користь позивача. Окремо, суд звертає увагу сторін на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне та обов'язкове її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved