Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Дніпропетровської райдержадміністрації звернувся в інтересах дітей, [PERSON] та [PERSON], до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також стягнути з [PERSON] на користь особи, яка буде виховувати дітей, аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини з усіх видів її доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 08 жовтня 2014 року, до досягнення ними повноліття. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що вона неодноразово навідувала сина [PERSON] в комунальному закладі «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради», підстав для позбавлення її батьківських прав не вбачає. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Прокурор у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Суд, заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 6, 7). Відомості про батька дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України зі слів матері. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У судовому засіданні встановлено, що в будинку № 26 по вул. Пушкіна, де проживає відповідач, від вибуху газу відбулася пожежа. Вогнем було зіпсовано приміщення кухні, пошкоджені дерев'яні конструкції вікон та дверей, задимлені всі кімнати. Відповідач перешкоджала лікарям та спеціалістам служби у справах дітей перевірити умови проживання дітей, зачинялася з ними у своєму будинку, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 17 червня 2013 року (а.с. 28). На теперішній час відповідачем замінені вікна та двері, але ремонт в будинку не проводився. Санітарний стан приміщення незадовільний, у будинку брудно, стіни чорні від сажі, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 10 липня 2014 року та не заперечувалося відповідачем у судовому засіданні. Також згідно вищезазначеного акту обстеження умов проживання в будинку для дітей не створені належні умови проживання, у обох дітей немає окремого місця для відпочинку, сну та занять, відсутні книги та іграшки. Старший син [PERSON], 2001 року народження, спить разом з матір'ю в одному ліжку, для молодшої дитини взагалі не було придбано дитяче ліжко, дитина спала у дитячій колясці. [PERSON] неодноразово попереджалася спеціалістами служби у справах дітей Дніпропетровської райдержадміністрації щодо відповідальності по дотриманню прав неповнолітніх згідно законодавства України (а.с. 17). Згідно листа комунального закладу «Дніпропетровська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» № 506 від 12 червня 2013 року адміністрацією закладу було виявлено вогнище туберкульозу, у якому мешкали відповідач та її малолітні діти. [PERSON] тривалий час відмовлялася від госпіталізації, однак згодом була направлена до обласного туберкульозного диспансеру, де проходила лікування з 18 липня 2013 року по 13 листопада 2013 року, її малолітні діти були влаштовані до комунальних закладів - «Дніпродзержинський дитячий протитуберкульозний санаторій» Дніпропетровської обласної ради та «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ра на повне державне забезпечення. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, старшого сина [PERSON], 2001 року народження, відповідач забрала з державного закладу в свою сім'ю лише у червні 2014 року. Згідно акту комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» від 18 листопада 2013 року та листа служби у справах дітей Дніпропетровської райдержадімінстрації від 02 липня 2014 року, молодшого сина [PERSON], 2013 року народження, у період з 30 липня 2013 року по 02 липня 2014 року відповідач у державному закладі не відвідувала (а.с. 4, 22). Надані відповідачем у судовому засіданні довідки про відвідування сина [PERSON] у КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» свідчать лише про те, що відповідач відвідувала сина лише з липня 2014 року в той час, як діти не проживали з матір'ю та були влаштовані до дитячих державних закладів з липня 2013 року. Згідно висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON], [INFO], від 01 грудня 2014 року у дитини діагностовано легку затримку психомовного розвитку внаслідок перинатального ураження центральної нервової системи, атопічний дерматит, дефіцитну анемію, поствакцінальну алергію (а.с. 68). Також судом встановлено, що у червні 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014040440001421 було внесено кримінальне провадження за обвинуваченням відповідача [PERSON] у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України. Згідно ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року до відповідача застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку (а.с. 41-42). Відповідно до акту судово-психіатричного експерта № 187 від 11 вересня 2014 року (а.с. 46-47) [PERSON] у період інкримінованого їй діяння страждала та на теперішній час страждає хронічним душевним захворюванням у формі вираженого розладу особистості та поведінки внаслідок епілепсії. На теперішній час відповідач не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального. Батько не створив умов для нормального розвитку дитини, а навпаки. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст.164 Сімейного кодексу України підставою позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про підтвердження в судовому засіданні факту ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень, наданих в п 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Суд, оцінивши докази в сукупності, вважає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню своїх синів, не створює належні умови для їх проживання, їх культурного та духовного розвитку, має хронічне нервово-психічне захворювання, що може становити загрозу для життя та здоров'я дітей, тому суд приходить до переконання про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів її доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з 08 жовтня 2014 року до досягнення ними повноліття, допустивши рішення про стягнення аліментів до негайного виконання в межах місячної суми платежу.

Outcome: approved