Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

ПАТ «ВТБ Банк» (надалі Позивач або банк) у вересні 2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно умов укладеного договору № R 53700443458 B від 17 липня 2013 року [PERSON] отримала кредит в сумі 48 400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 17 липня 2017 року. Відповідач не виконує свої зобов'язання, кредитні кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 01 червня 2014 року в сумі 55 502 грн. 86 коп., в тому числі: 44 590 грн. 94 коп. - борг за кредитом, 3 955 грн. 75 коп. - борг за процентами, 4 089 грн. 80 коп. сума боргу за щомісячною комісією, 1 046 грн. 18 коп. - пені за несвоєчасну сплату процентів, 846 грн. 81 коп. - пені за несвоєчасне повернення кредиту та 973 грн. 38 коп. пені за несвоєчасну сплату комісії. В судове засідання представник позивача не з'явився, в листі до суду на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та просить суд стягнути саме вказану суму. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання з'являлася, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи в суді. В судовому засіданні відповідач пояснює, що вона не може зробити звірку щодо розміру заборгованості, особа, яка отримала кредитну картку із коштами, обіцяла їй своєчасно сплачувати за неї кредит, а коли вона звернулась до знайомої з приводу стягнення з неї заборгованості через суд, - знайома відмовилась визнати борг та написати розписку, що саме вона отримала кредитні кошти. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 549, 610-612, 614, 615, 617, 625, 1054, 1055 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору не означає односторонньої відмови від договору, а це є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Судом встановлено, згідно умов укладеного договору № R 53700443458 B від 17 липня 2013 року [PERSON] отримала кредит в сумі 48 400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 17 липня 2017 року. Відповідач не виконує свої зобов'язання, кредитні кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 01 червня 2014 року в сумі 55 502 грн. 86 коп., в тому числі: 44 590 грн. 94 коп. - борг за кредитом, 3 955 грн. 75 коп. - борг за процентами, 4 089 грн. 80 коп. сума боргу за щомісячною комісією, 1 046 грн. 18 коп. - пені за несвоєчасну сплату процентів, 846 грн. 81 коп. - пені за несвоєчасне повернення кредиту та 973 грн. 38 коп. пені за несвоєчасну сплату комісії. Судом також встановлено, що сторонами було дотримано форми кредитного договору. Позивачем заздалегідь вжито заходів для повернення кредиту, про свідчать письмові претензії - нагадування про сплату заборгованості. Суд вважає, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобов'язань по сплаті заборгованості по кредиту. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Судом враховано, що згідно умов кредитного договору, якого погоджено з позичальником, про що свідчить її підпис, термін позовної давності за вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором встановлено сторонами тривалістю 3 роки. Суд не приймає до уваги та не погоджується із поясненнями відповідача про те, що вона, уклавши кредитний договір та отримавши кредитну картку, усе разом із кредитним договором віддала своїй знайомій, яка обіцяла своєчасно сплачувати кредит. Про кредитну заборгованість вона дізналась із листа повідомлення, тому звернувшись до знайомої, - та відмовилась написати розписку, що саме вона отримала від неї кредитні кошти. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь Банку повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved