Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Ананьївської міської ради (Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області) та [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно позовної заяви, [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , котрий був зареєстрований та проживав по день смерті в с.Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області. Заповіту стосовно розпорядження своїм майном, [PERSON] не залишив. Позивачка зазначає, що після смерті батька, належне йому спадкове майно було прийнято її матір`ю - [PERSON] . [INFO] померла матір позивачки [PERSON] . Заповіту стосовно розпорядження майном, матір позивачки - [PERSON] також не залишила. В позовній заяві позивачка вказує на те, що вона прийняла спадщину після смерті матері, окрім неї, спадкоємцем першої черги за законом на майно померлої [PERSON] є також сестра позивачки - [PERSON] , яка, як зазначає позивачка, спадщину не прийняла та приймати не бажає. Також, в позовній заяві зазначено, що брати позивачки та відповідачки: [PERSON] та [PERSON] є покійними. Тож, на думку позивачки, вона є єдиним спадкоємцем, котрий прийняв спадщину після смерті батьків та претендує на оформлення спадкового майна. Позивачка зазначає, що після смерті матері - [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, частину якого, а саме право на земельну частку (пай), котре належало матері, вона успадкувала. Однак, як з`ясувалося в ході оформлення спадкового майна, батько позивачки - [PERSON] також мав право на виділення йому земельної частки (паю) із земель колективної власності колишнього КСП «Гандрабури». Про вказане право позивачка дізналась лише наприкінці 2018 року, коли в результаті звернення її представника до відділу в Ананьївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, була отримана інформація, що батько позивачки - [PERSON] був включений до списку членів колишнього КСП «Гандрабури», які мали право на отримання земельної частки (паю). Однак отримати сертифікат на право на земельну частку (пай), батько позивачки не встиг, оскільки помер [INFO] , а видача сертифікатів розпочалась з 22 квітня 1997 року. Як зазначено в позовній заяві, з метою переоформлення спадкового майна у вигляді вказаного права на земельну частку (пай), позивачка звернулася до приватного нотаріуса Ананьївського районного нотаріального округу Одеської області. Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та листом за №193/02-14 від 23 листопада 2018 року рекомендував звернутися до суду в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай). В позовній заяві вказано, що державний акт на право колективної власності на землю був виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Гандрабури» Ананьївського району Одеської області 09 лютого 1996 року. На момент видачі вказаного державного акту, батько позивачки - [PERSON] був діючим членом КСП «Гандрабури» та залишався ним до дня своєї смерті. Тож, на думку позивачки, як член КСП «Гандрабури» села Гандрабури Ананьївського району Одеської області, її батько [PERSON] був включений до списку членів КСП «Гандрабури» на право розпаювання землі згідно Указу Президента України «Про прядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95. У вказаному списку на право розпаювання землі, як додатку до державного акта на право колективної власності на землю, батько позивачки значиться під №211. Видача сертифікатів на право на земельну частку членам КСП «Гандрабури» розпочалась 22 квітня 1997 року, а [PERSON] помер [INFO] , не встигнувши отримати правовстановлюючий документ на те право, яке набув за життя як член КСП «Гандрабури». Враховуючи викладене, позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати за нею як за спадкоємицею за законом, право на земельну частку (пай) розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах, котра перебуває в колективній власності КСП «Гандрабури» та розташована на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, вартістю 77542 гривні 50 копійок, котре належало [PERSON] , який проживав в с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області та помер [INFO] та було успадковане [PERSON] , яка проживала в с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області та померла [INFO] . Ухвалою суду від 8 листопада 2019 року у справі було відкрито провадження, прийнято рішення про здійснення її розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання. Відповідачам, у вказаній ухвалі, було роз`яснено право та надано час для подання відзиву на позовну заяву, роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою. Копію ухвали суду від 8 листопада 2019 року про відкриття провадження у справі, разом копією позовної заяви та додатків до неї, було направлено відповідачу - [PERSON] з супровідним листом від 8 листопада 2019 року за вихідним №491/954/19/9387/2019 (а.с.56) та отримано нею 22 листопада 2019 року, про що свідчить розписка в «Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення…» (а.с.62). Крім того, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви та додатків до неї, було направлено на адресу відповідача - Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області з супровідним листом від 8 листопада 2019 року за вихідним №491/954/19/9386/2019 (а.с.55) та було отримано зазначеним відповідачем 19 листопада 2019 року, що підтверджується розпискою в «Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення…» (а.с.61). При цьому, ані в установлений в ухвалі від 8 листопада 2019 року п`ятнадцятиденний з дня отримання ухвали, а ні в подальшому відповідачами відзиви на позовну заяву, або зустрічні позовні заяви до суду подано не було. Слід звернути увагу на те, що при подачі позовної заяви позивачем в якості одного з відповідачів у справі було зазначено Гандрабурівську сільську раду Ананьївського району Одеської області, як орган місцевого самоврядування, юрисдикція якого поширюється на територію, на якій розташовано спірну земельну ділянку. Проте, 2 лютого 2021 року на адресу суду надійшло клопотання Ананьївської міської ради від 2 лютого 2021 року №296 (а.с.131-132), з якого вбачалося, що Ананьївська міська рада є правонаступником Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року №720-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області» та рішення Ананьївської міської ради від 17 листопада 2020 року №13-VIII «Про реорганізацію юридичних осіб сільських рад шляхом приєднання до міської ради». На підтвердження зазначених доводів до клопотання додано копію розпорядження Ананьївської міської ради від 17 листопада 2020 року №13-VIII «Про реорганізацію юридичних осіб сільських рад шляхом приєднання до міської ради» (а.с.133-137). Частиною 1 статті 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. При цьому, відповідно до частини 2 статті 55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Враховуючи викладене, протокольною ухвалою суду від 2 березня 2021 року відповідача у справі - Гандрабурівську сільську раду Ананьївського району Одеської області було замінено її правонаступником - Ананьївською міською радою. Ухвалою суду від 2 червня 2020 року, після виконання завдань підготовчого провадження, визначених статтею 189 ЦПК України, у справі було закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті. Позивачка та її представник - адвокат Пивовар Юрій Олексійович, повноваження якого підтверджені ордером серії ОД №368900 від 25 вересня 2019 року (а.с.43), 13 квітня 2021 року у судове засідання з розгляду справи не з`явилися. Проте, 13 квітня 2021 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] (а.с.153), в якій він зазначив, що просить суд справу розглядати за відсутності позивачки та її представника, та винести рішення на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги задовольнити. Представники відповідача - Ананьївської міської ради 13 квітня 2021 року у судове засідання з розгляду справи не з`явилися, проте, 26 лютого 2021 року на адресу суду надійшло клопотання голови Ананьївської міської ради від 26 лютого 2021 року №578 (а.с.140-141), в якому зазначено, що Ананьївська міська рада не має заперечень проти задоволення позову, у зв`язку з чим просить здійснити розгляд справи без участі представника міської ради. Відповідач - [PERSON] 13 квітня 2021 року у судове засідання з розгляду справи не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Проте, суд бере до уваги те, що [PERSON] достеменно відомо про розгляд справи, оскільки нею було отримано лист суду за вихідним №491/954/19/9387/2019 (а.с.56), яким на її адресу було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, що підтверджується розпискою «Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення…» (а.с.61). Відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі та з ними можливо ознайомитись на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/ та сайті Ананьївського районного суду Одеської області за адресою в мережі Інтернет https://an.od.court.gov.ua/sud1501/gromadyanam/csz/. Суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Враховуючи викладене суд вважає, що [PERSON] достеменно відомо про існування даної судової справи, та вона не мала жодних перешкод для з`ясування дати та часу розгляду справи, проте жодних заходів до явки до суду не вжила, що свідчить про відсутність зацікавленості відповідача у вирішенні справи. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників судового процесу. Враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, з урахуванням пояснень учасників справи, наданих ними письмово, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, при розгляді справи встановлено: Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка Одеської області, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , що в матеріалах справи підтверджується копіями: паспорту громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] , виданого органом 2MDA 1 жовтня 2002 року (а.с.9) та картки платника податків номер бланка 1506-17-00410, виданої Ананьївським відділенням Подільської ОДПІ ГУ ДФС 15 травня 2017 року (а.с.10). Також, в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25 грудня 1985 року (а.с.13), відповідно до якого 25 грудня 1985 року було укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в результаті якого дружина отримала шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідачами є: -[PERSON] , [INFO] , зареєстрована в с.Довжанка Красноокнянського району Одеської області, що підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області №6413/1 від 9 жовтня 2019 року (а.с.51); -Ананьївська міська рада, розташована за адресою: 66400, Одеська обл., Ананьївський р-н, місто Ананьїв, вул.Незалежності, будинок 51, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 04056807, керівник - Тищенко Юрій Сергійович з 17 листопада 2020 року (повноваження щодо представництва юридичної особи без обмежень), що підтверджується відомостями, які відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» містяться у вільному доступі за адресою в мережі Інтернет https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search (а.с.154), а також клопотанням Ананьївської міської ради від 2 лютого 2021 року №297 (а.с.131-132), з якого вбачалося, що Ананьївська міська рада є правонаступником Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року №720-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області» та рішення Ананьївської міської ради від 17 листопада 2020 року №13-VIII «Про реорганізацію юридичних осіб сільських рад шляхом приєднання до міської ради», та доданою до клопотання копією розпорядження Ананьївської міської ради від 17 листопада 2020 року №13-VIII «Про реорганізацію юридичних осіб сільських рад шляхом приєднання до міської ради» (а.с.133-137) Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в які просила визнати за нею як за спадкоємицею за законом, право на земельну частку (пай) розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах, котра перебуває в колективній власності КСП «Гандрабури» та розташована на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, вартістю 77542 гривні 50 копійок, котре належало [PERSON] , який проживав в с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області та помер [INFO] та було успадковане [PERSON] , яка проживала в с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області та померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивачка зазначила, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , котрий був зареєстрований та проживав по день смерті в с.Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області. Заповіту стосовно розпорядження своїм майном, [PERSON] не залишив. Зазначене твердження позивачки підтверджується доданими до позовної заяви копіями матеріалів спадкової справи №239/1997 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної Ананьївською районною державною нотаріальною конторою 24 грудня 1997 року (а.с.19-24) та, зокрема, копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.14), виданого 31 березня 1997 року Гандрабурівською сільською Радою народних депутатів Ананьївського району Одеської області, відповідно до якого [PERSON] помер [INFO] у віці 59 року у с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області, про що складено актовий запис №40 від 31 березня 1997 року. В даному випадку слід звернути увагу на те, що пунктом 4 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України визначено, що цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Абзацом 2 зазначеного пункту визначено, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до абзацу 1 пункту 5 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року. З наведеного вбачається, що до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом (1 січня 2004 року) слід застосовувати положення цивільного законодавства, яке існувало та було чинним на момент їх виникнення. Аналогічну позицію висловлено в абзацах 2-3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», в яких зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Статтею 524 ЦК УРСР визначалося, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Як зазначалося, з матеріалів спадкової справи №239/1997 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної Ананьївською районною державною нотаріальною конторою 24 грудня 1997 року (а.с.19-24) вбачається, що спадкування майна померлого [PERSON] здійснювалося за законом. Частиною 1 статті 525 ЦК УРСР визначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Частиною 1 статті 529 ЦК УРСР визначалося, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Згідно з частиною 2 статті 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частиною 1 статті 549 ЦК УРСР визначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно частини 2 статті 549 ЦК УРСР зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка в позовній заяві зазначила, що після смерті батька, належне йому спадкове майно було прийнято її матір`ю - [PERSON] . Суд звертає увагу на те, що в позовній заяві по батькові матері позивачки зазначено, як « [PERSON] » у відповідних відмінках. Проте, як вбачається з доданих до позовної заяви матеріалів по батькові матері позивачки є « [PERSON] », у зв`язку з чим суд вважає, що в даному випадку при складенні позовної заяви було допущено технічну помилку. Факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] підтверджується наявною в матеріалах спадкової справи №239/1997 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної Ананьївською районною державною нотаріальною конторою 24 грудня 1997 року (а.с.19-24), копією свідоцтва про право на спадщину від 24 грудня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за №4106 (а.с.24), відповідно до якого на підставі статті 529 ЦК УРСР спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина - [PERSON] , мешканка с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області. В позовній заяві зазначено, що [INFO] померла матір позивачки [PERSON] . Заповіту стосовно розпорядження майном, матір позивачки - [PERSON] також не залишила. Зазначене твердження в матеріалах справи підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27 лютого 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області (а.с.15), відповідно до якого [INFO] у віці 70 років в с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області померла [PERSON] , про що складено актовий запис №25 від 27 лютого 2004 року. Також, до позовної заяви додано Інформаційну довідку зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 18 липня 2017 року №48446606 (а.с.25), відповідно до якої [PERSON] заповіту або спадкового договору не залишила. Суд звертає увагу на те, що в даному випадку, з урахуванням дати смерті [PERSON] та перехідних положень ЦК України, до правовідносин щодо спадкування майна [PERSON] застосуванню підлягають положення ЦК України. Відповідно до положень статті спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. При цьому, як зазначено в позовній заяві та підтверджено додано Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 18 липня 2017 року №48446606 (а.с.25), [PERSON] заповіту за життя не склала, у зв`язку з чим в даному випадку має місце спадкування за законом. Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З позовної заяви вбачається, що окрім позивачки спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується доданим до позовної заяви листом Ананьївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 5 вересня 2019 року №1275/65-16 (а.с.40). Слід звернути увагу на те, що Главою 87 ЦК України визначено порядок здійснення права на спадкування. Так, згідно частин 1-3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При цьому, з довідок Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 13 серпня 2019 року №№1389, 1390 (а.с.28) вбачається, що [PERSON] , 1933 року народження, була зареєстрована та проживала по день смерті - [INFO] в с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області. Проживала сама. З наведеного вбачається, що в даному випадку відсутні спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України. Згідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до положень частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. При цьому, позивачка зазначає, що вона прийняла спадщину після смерті матері та є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті батьків. Зазначене, з урахуванням положень ст.ст.1268, 1269, 1296 ЦК України, підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право на спадщину серії ННВ №913299 від 16 липня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №301 (а.с.26), відповідно до якого спадкоємицею майна [PERSON] є її донька [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , що мешкає та зареєстрована в [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що після смерті матері - [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, частину якого, а саме право на земельну частку (пай), котре належало матері, вона успадкувала. Однак, як з`ясувалося в ході оформлення спадкового майна, батько позивачки - [PERSON] також мав право на виділення йому земельної частки (паю) із земель колективної власності колишнього КСП «Гандрабури». Про вказане право позивачка дізналась лише наприкінці 2018 року, коли в результаті звернення її представника до відділу в Ананьївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, була отримана інформація, що батько позивачки - [PERSON] був включений до списку членів колишнього КСП «Гандрабури», які мали право на отримання земельної частки (паю). Однак отримати сертифікат на право на земельну частку (пай), батько позивачки не встиг, оскільки помер [INFO] , а видача сертифікатів розпочалась з 22 квітня 1997 року. З цього приводу суд зазначає наступне. Статтею 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України від 8 червня 1995 року визначалося, що Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення. Указом Президента України від 8 серпня 1995 року №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ №720) з метою забезпечення реалізації невідкладних заходів щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва було визначено порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям. Згідно пункту 1 Указу №720 паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). З доданої до позовної заяви копії державного акту на право колективної власності на землю, виданого Гандрабурівською сільською Радою народних депутатів 9 лютого 1996 року на підставі рішення сесії 22-го скликання Гандрабурівської сільської Ради народних депутатів від 21 червня 1995 року №5 (а.с.30) у колективну власність Колективного сільськогосподарського підприємства «Гандрабури» Ананьївського району Одеської області було передано 5088,0 гектарів землі в межах згідно з планом для виробництва товарної сільськогосподарської продукції. До позовної заяви також додано копії: розпорядження Ананьївської районної державної адміністрації від 27 лютого 1996 року №52 «Про затвердження обчислених розмірів земельних часток (паїв)» з додатком (а.с.36-37) та розпорядження Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області від 6 серпня 1996 року №245 «Про внесення змін до розпорядження районної державної адміністрації від 27 лютого 1996 року №52 «Про затвердження обчислених розмірів земельних часток (паїв)» з додатком (а.с.38), якими було визначено розміри земельних часток (паїв) у землях колективної власності колективних сільськогосподарських підприємств Ананьївського району Одеської області, в тому числі КСП «Гандрабури». Пунктом 2 Указу №720 визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З доданого до позовної заяви листа Комунального підприємства «Об`єднаний трудовий архів міста і сіл Ананьївського району» від 18 липня 2019 року №33 (а.с.34) вбачається, що в Книзі обліку праці і розрахунків з членами КСП «Гандрабури» (бригада №3 села Гандрабури Ананьївського району Одеської області за 1996-1997 роки вказаний запис №395 « [PERSON] -ч» (так у документі російською мовою). Згідно доданого до позовної заяви листа Відділу в Ананьївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 4 грудня 2018 року №1836/101-18 (а.с.29), вбачається, що ім`я « [PERSON] » (мовою оригіналу) міститься за №211 в Додатку до державного акту «Список членів КСП «Гандраубри» Ананьевского района Одесской области» (мовою оригіналу). До листа додано завірену копію зазначеного додатку (а.с.31-32), в якій дійсно за №211 (а.с.32) міститься запис « [PERSON] » та за номером [NUMBER] « [PERSON] ». З наведеного вбачається, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай) в землях колективної власності КСП «Гандрабури» Ананьївського району Одеської області, проте, як зазначено в листі Відділу в Ананьївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 4 грудня 2018 року №1836/101-18 (а.с.29) за життя сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримав. Проте, неотримання сертифікату не позбавляє члена КСП його права на земельну частку (пай) та таке право може бути успадковане, про що неодноразово висловлювався Верховний Суд України зокрема в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та Верховний Суд, як приклад у постанові від 17 березня 2020 року у справі № 396/1683/18-ц, в які зазначено, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За наведених обставини вбачається, що до складу спадщини [PERSON] , який помер [INFO] , яку прийняла [PERSON] входило право на земельну частку (пай) в землях колективної власності КСП «Гандрабури» Ананьївського району Одеської області, а отже воно, як набуте за життя, відповідно до положень статті 1218 ЦК України входило до її складу її спадщини. Згідно частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як зазначалося, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] - позивачка. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. З наведеного вбачається, що позивачем обрано вірний спосіб захисту його порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, а також доведено належними і допустимими доказами, обставини, якими обґрунтовано позовну вимогу, у зв`язку з чим вона підлягає задоволенню. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved