Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі [PERSON]) у травні 2017 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 23.03.2010 року між Банком та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг на підставі якого [PERSON] отримав кредит у вигляді кредитного ліміту в сумі 15000,00 гривень на платіжну картку, зі сплатою 36,00% річних за користування кредитом. Однак відповідач свої зобовязання за договором не виконує, своєчасно суми щомісячної виплати по кредиту, процентах та комісії не вносить, внаслідок чого станом на 12.05.2017 року існує заборгованість за кредитним договором у сумі 28090,31 гривень, з яких заборгованість за кредитом 12949,60 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитом 12526,89 гривень, заборгованість за пенею та комісією 800,00 гривень, штрафи у сумі 500 гривень та 1313,82 гривень, яку позивач просив стягнути на свою користь із [PERSON] У судове засідання представник позивача надав письмову заяву у якій підтримав у повному обсязі позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, однак адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Суд оголосивши заяву представника позивача, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 23.03.2010 року між сторонами був укладений Договір про надання банківських послуг, який складається із Заяви позичальника від 23.03.2010 року, Памятки клієнта, а також Умов і Правил надання банківських послуг (а.с. 8-33), за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умовами укладеного між сторонами договору передбачено наступне: -за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю відсотки в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту (базова відсоткова ставка в місяць 3,0 %); -погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється позичальником щомісяця до 25 числа місяця, наступного за звітним, в розмірі не менш 7% від заборгованості, але не менш 50грн, та не більше залишку заборгованості; -при порушенні позичальником строків погашення заборгованості сплачується пеня, що складається з пені в розмірі відношення базової відсоткової ставки за договором до 30 (нараховується за кожен день прострочення) та пені в розмірі 1 % від суми загальної заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, що нараховується 1 раз в місяць при наявності просрочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні заборгованості на суму від 50 грн. і більше; -при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову. З моменту отримання кредиту відповідач систематично допускав порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором та достатніх для погашення його договірних зобовязань з оплати кредиту, відсотків за його користування та пені за несвоєчасність виконання грошових зобовязань, а з вересня 2016 року взагалі припинив здійснення будь-яких платежів. Відповідно до розрахунку позивача, проти якого відповідач не надав будь-яких заперечень (а.с. 3-7), станом на 12 травня 2017 року внаслідок порушення відповідачем своїх грошових зобовязань за кредитним договором б/н від 23.03.2010 року та несвоєчасною сплатою належних платежів, за відповідачем утворилася заборгованість, яка складається з наступних сум: за тілом кредиту 12949,60 грн.; за відсотками за користування кредитом 12526,89 грн.; за пенею та комісією 800,00 грн.; фіксована суму штрафу 500,00 грн; відсоткова сума штрафу 1313,82 грн. У звязку з порушенням відповідачем умов повернення кредиту, позивачем були нараховані штрафні санкції до відповідача, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу Кодексу. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.548 ЦК виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Видами забезпечення виконання зобовязання, в контексті ст.ст.546,549 ЦК України є неустойка у вигляді штрафу або пені. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а ст.624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ч.2 ст.1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно. За таких обставини, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що між сторонами 23.03.2010 року укладено договір про надання банківських послуг, умови якого щодо погашення заборгованості за кредитом, процентами, пенею та комісією [PERSON] належним чином не виконані, а отже заборгованість у сумі 28090,31 гривень підлягає стягненню із відповідача на користь Банку. Своїх заперечень проти позову, та доказів, які б підтверджували такі заперечення відповідач суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1600 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі ст. ст. 1048-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: approved