Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 20 червня 2014 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 12 травня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому вказав, що 03 квітня 2009 року між ним та ТОВ «Агро-Вектор» було укладено договір оренди належної йому земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 6,83 га, яка розташована на території Азовської сільської ради Розівського району Запорізької області, строком на 10 років зі сплатою орендної плати в розмірі 3044 грн. 30 коп. за кожен рік. Нормативна грошова оцінка усієї ділянки на момент укладення договору становила 86979 грн. 85 коп.. Відповідно до умов договору орендна плата за користування землею відповідачем повинна виплачуватися до 31 грудня поточного року. Проте, всупереч умовам договору на протязі 2009-2012 років ТОВ «Агро-Вектор» орендну плату виплачувало не в повному обсязі, оскільки відповідачем при нарахуванні та виплаті орендної плати не враховувався коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а у 2013 році відповідач орендну плату взагалі не виплатив, що завдало позивачу матеріальних збитків. За таких обставин [PERSON], посилаючись на систематичне невиконання відповідачем обов'язків, передбачених договором, прохає достроково розірвати договір оренди належної йому земельної ділянки. Одночасно позивач прохає вирішити питання про розподіл понесених ним судових витрат. Позивач [PERSON] був повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с.72), однак в судове засідання не з'явився, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Разом з тим, справа судом розглянута з участю повноважного представника позивача [PERSON], що не суперечить вимогам ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повідомив судові про те, що позивач [PERSON] підтримує позов по тих підставах, які ним були остаточно визначені в заяві, прохав її задовольнити на підставі наявних у справі доказів. Разом з тим, представник позивача, не змінюючи та не уточнюючи позовні вимоги, погодився із тим, що орендна плата ТОВ «Агро-Вектор» на протязі 2009-2012 років виплачувалась позивачу в повному обсязі та з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки. При цьому, наполягав на позовних вимогах [PERSON] посилаючись лише на те, що відповідач не сплатив взагалі орендну плату за користування земельною ділянкою у 2013 році. В судовому засіданні повноважні представники відповідача Минько І.В. та Лаврік Д.В. повідомили судові про те, що відповідач ТОВ «Агро-Вектор» позов не визнає, оскільки [PERSON] безпідставно вказав у позові про виплату йому орендної плати не в повному обсязі за 2009-2012 роки, оскільки орендна плата за вказані роки нараховувалась відповідно до умов договору оренди у повному обсязі та з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Виплата орендної плати відбувалась з урахуванням сплати прибуткового податку, оскільки на ТОВ «Агро-Вектор» покладено обов'язок утримання вказаного податку та перерахування його до бюджету. Разом з тим представники відповідача вказали, що невиплата орендної плати у 2013 році пов'язана із порушенням [PERSON] зобов'язань за договором, які полягали в тому, що позивач у 2012 році уклав інший договір оренди тієї ж самої земельної ділянки з фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) [PERSON], який, не зважаючи на проведення ТОВ «Агро-Вектор» робіт по підготовці земельної ділянки для засіву пшеницею, у травні 2013 року зі згоди позивача [PERSON] зареєстрував право оренди на спірну земельну ділянку, провів весняно-польові роботи на ній, а в подальшому засіяв земельну ділянку сільськогосподарською продукцією та зібрав урожай. Тобто, укладаючи договір оренди з ФОП [PERSON], орендодавець [PERSON] вчинив дії, які перешкоджали орендареві ТОВ «Агро-Вектор» користуватися орендованою земельною ділянкою. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП №053489 від 20 вересня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №213, [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 2324980200:04:001:0021, площею 6,83 га, яка розташована на території Азовської сільської ради Розівського району Запорізької області. 03 квітня 2009 року між [PERSON] та ТОВ «Агро-Вектор» укладено договір оренди землі, згідно умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв у тимчасове платне володіння та користування вищевказану земельну ділянку (а.с.5-11). Пунктами 8 і 44 договору оренди передбачено, що земельна ділянка надається в оренду строком на 10 років з дати набрання чинності цього договору - з моменту підписання сторонами та його державної реєстрації. 12 червня 2009 договір оренди землі від 03 квітня 2009 року зареєстровано у Розівському відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» у відповідності до Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року №2073, яка діяла на момент укладення вищевказаного договору, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №040927900017 (а.с.8). Відповідно до акту прийому-передачі від 12 червня 2009 року [PERSON] передав, а ТОВ «Агро-Вектор» прийняв земельну ділянку площею 6,8300 га у тимчасове платне користування на умовах оренди (а.с.12). Згідно вищенаведеного договору орендар зобов'язувався використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та сплачувати орендну плату до 31 грудня поточного року у грошовій формі в розмірі 3,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка на момент укладення договору становила 86979 грн. 85 коп., а саме, в розмірі 3044 грн. 30 коп. (пп.9,11 Договору оренди). У п.10 Договору оренди зазначено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку приватної власності здійснюється з урахуванням індексації, а пунктом 13 указаного договору оренди передбачені підстави для перегляду розміру орендної плати, зокрема, у разі зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст.21 Закону розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. Статтею 24 Закону передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, та зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Згідно ст.25 Закону орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі та отримувати продукцію і доходи. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, за період 2009-2012 років відповідачем позивачу [PERSON] нараховувалась та видавалась орендна плата, яка отримувалася останнім, що підтверджується видатковими касовими ордерами Разом з тим, орендодавець [PERSON] жодного разу не звертався до ТОВ «Агро-Вектор» з приводу перегляду розміру орендної плати у зв'язку із зміною вартості земельної ділянки та збільшенням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки. До того ж, ТОВ «Агро-Вектор» самостійно збільшило розмір орендної плати та у 2012 році виплатило [PERSON] 7500 грн. 00 коп. (а.с.13-15,16, 43-44). Відповідно до ч. 1 ст.32 Закону договір оренди землі може бути достроково розірваний на вимогу однієї із сторін в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених стст.24 і 25 Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України, зокрема і в разі несвоєчасного внесення орендної плати. Разом з тим, відповідно до п.«д» ч.1 ст.141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що положення закону, які регулюють вищезазначені спірні правовідносини, вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди. До того ж, судом враховано, що договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] та ТОВ «Агро-Вектор» не визнано недійсним, не розірвано і не припинено. Фактично на час укладення договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та ФОП [PERSON] земельна ділянка перебувала у користуванні ТОВ «Агро-Вектор» за попереднім договором оренди, належним чином зареєстрованим, та була підготовлена для засіву пшеницею. Однак, укладаючи договір оренди з ФОП [PERSON], орендодавець [PERSON] вчинив дії, які перешкоджали орендареві ТОВ «Агро-Вектор» користуватися орендованою земельною ділянкою, чим порушив права відповідача (а.с.46-57,81-97). Невиконання зобов'язань за договором оренди з боку орендаря ТОВ «Агро-Вектор», а саме, невиплата [PERSON] у 2013 році орендної плати за користування земельною ділянкою, на переконання суду, сталось не з вини орендаря, а внаслідок недобросовісних дій позивача - орендодавця [PERSON]. Таким чином, з боку орендаря відсутні порушення умов договору, які відповідно до ст. 32 Закону могли бути підставою для дострокового розірвання договору оренди. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача [PERSON] про розірвання договору оренди земельної ділянки. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача [PERSON] щодо відшкодування понесених ним судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed