Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Олександрійська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнення з неї на користь дитячого будинку, де на даний час перебуває дитина, аліментів з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач зазначає, що сім'я [PERSON], починаючи з 7 грудня 2011 р., перебуває на обліку служби у справах дітей як така, що потрапила в складні життєві обставини. Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. 29 січня 2014 р. [PERSON] за заявою матері в черговий раз був влаштований до дитячого будинку «Перлинка» через відсутність палива та скрутне матеріальне становище родини. На момент влаштування хлопчик був в брудному старому одязі, розмір якого не відповідав вікові дитини; волосся та нігті були неохайними. Будинок, в якому проживає родина, складається з однієї жилої кімнати, яка використовується як спальня, кухня, ванна та туалет. В будинку постійно брудно, ліжко та постільна білизна в жахливому стані; з продуктів харчування наявні лише такі продукти як хліб та вермішель; посуд, в якому готується їжа, - брудний. При здійсненні перевірок за місцем проживання [PERSON] остання неодноразово була в стані алкогольного сп'яніння. В її будинку комісією часто були помічені сторонні особи, які в присутності дитини разом з [PERSON] розпивали спиртні напої. Вона неодноразово була попереджена про відповідальність батьків за порушення прав дитини. [PERSON] схильна до зловживання спиртними напоями, не здійснює належного нагляду за дитиною, проживає в антисанітарних умовах. За час перебування [PERSON] в дитячому будинку [PERSON] декілька разів відвідувала сина, мала ознаки похмілля, матеріальної допомоги на утримання сина не надавала. В судовому засіданні представник позивача - Козицька Л.С. підтримала позов та пояснила, що сім'я [PERSON] перебуває на обліку як родина, яка потрапила в складні життєві обставини. Вона не в змозі забезпечити нормальні умови для дитини. Її часто заставали в стані алкогольного сп'яніння. Колись члени комісії заїхали до неї додому й не змогли її добудитися, бо вона була в нетверезому стані. [PERSON] надавала розписки, що виправить становище, пролікується від алкоголізму, але докази про те, що вона страждає на алкоголізм, рада опіки та піклування не має. [PERSON] потрапив до дитячого будинку 29 січня 2014 р. зі згоди матері, якій служба у справах дітей порекомендувала на час сильних морозів влаштувати дитину до цього закладу, бо [PERSON] не запаслася достатньою кількістю дров та палива. Акти обстеження житлових умов, в яких проживає сім'я [PERSON], складалися неодноразово. При цьому комісія констатувала відсутність приготованої їжі, запасу харчів та антисанітарні умови. [PERSON] є матір'ю - одиначкою, отримує державну допомогу, розмір якої невисокий, проживає із співмешканцем. Сім'я займає невеликий старенький будиночок. У [PERSON] є мати - пенсіонерка, яка проживає в цьому ж селі. Бабуся запевняє, що її дочка змінить існуюче становище. Це зробити складно, бо сім'ї не вистачає коштів. Навпаки, в дитячому закладі створені більш сприятливі умови для розвитку дитини. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - дитячого будинку «Перлинка» - Осипенко (Овдєйчук) К.О. пояснила, що [PERSON] потрапив до дитячого будинку 29 січня 2014 р. на підставі заяви матері. Дитину оглядали лікарі. Серйозних захворювань хлопчик не мав. Він прийшов як додому, бо перебуває тут вже втретє. До звернення до суду з позовом [PERSON] близько 10 разів приїздила до закладу, відвідувала сина, а 28 квітня 2014 р. з'явилася разом із співмешканцем на похмілля, вимагала повернення їй сина. Дитина була влаштована службою у справах дітей, тому сина матері не повернули. Дитячий будинок «Перлинка» є приватним закладом. Утримання дітей в ньому здійснюється за рахунок благодійних внесків. За державний кошт утримуються лише діти, батьки яких позбавлені батьківських прав. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що 29 січня 2014 р. вранці до неї прийшов лікар та сказав, що будуть влаштовувати дітей у заклад біля цукрового заводу. Потім сказав, що треба везти до дитячого будинку. Вона написала заяву та відвезла дитину. Через місяць приїхала до дитячого будинку, щоб забрати звідти сина, але їй відмовили. Вона привозила синові цукерки, жуйки, футболки. Дійсно, мав місце випадок, коли її застали в стані алкогольного сп'яніння, але це було давно. Визнає, що допускала беспорядок в будинку, але зараз навела лад в будинку та відремонтувала грубу, щоб не диміло, запаслася дровами, харчами (є крупи, овочі, консервація), алкогольні напої не вживає, У сина буде окрема кімната. Співмешканець, хоча й не має постійної роботи, але на даний час працює. Вона часто відвідує сина в дитячому будинку, спілкується з ним, привозить гостинці. Син сумує за нею та просить забрати його додому. Представник відповідачки - [PERSON] заперечив проти позову та зазначив, що заява обгрунтована тим, що житлові умови не відповідають санітарним нормам, а відповідачка неодноразово перебувала в стані алкогольного сп'яніння. Позивач не зазначив жодної із обставин, перелічених в ст. 164 СК України, які б давали підстави позбавити [PERSON] батьківських прав. Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], думку прокурора, який вважає, що позов підлягає задоволенню, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Суд встановив, що відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. [PERSON] проживає із співмешканцем. Запис про батька дитини здійснено за вказівкою матері згідно з ч. 1 ст. 135 СК України. 29 січня 2014 р. зі згоди матері органом опіки та піклування дитина була влаштована до дитячого будинку «Перлинка» через відсутність палива та скрутне матеріальне становище сім'ї. Хлопчик досі перебуває в дитячому будинку, а Олександрійська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом про позбавлення матері дитини батьківських прав з підстав, передбачених ч.1 п.2 ст. 164 СК України, - ухилення матері від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та стягнення з неї аліментів. Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги, що відповідно до ч.2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд зважає на те, що позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків щодо виконання ними батьківських обов'язків. Звертає увагу на себе та обставина, що [PERSON] був влаштований до дитячого будинку зі згоди матері. До цього рада опіки та піклування не ініціювала перед судом розгляд питання про позбавлення її батьківських прав. Впродовж 2012 - 2014 рр. 8 разів проводилися рейди та обстежувалися умови проживання сім'ї [PERSON], надавалися рекомендації щодо створення належних умов виховання та розвитку, як - то: випрати одяг, білизну, приготувати їжу, помити посуд, купити нові речі, в тому числі для відвідування сином свят в дитячому садку. На момент обстеження житлових умов сім'ї [PERSON] 19 березня 2014 р., коли [PERSON] знаходився в дитячому закладі, [PERSON] перебувала вдома в стані алкогольного сп'яніння, про що свідчить відповідний акт. Представник позивача надав фотокартки, на яких зафіксовано умови проживання та стан, в якому знаходилася [PERSON] та її син, однак встановити, коли саме це відбувалося, не виявилося можливим. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] перебуває в дитячому будинку «Перлинка» втретє. Коли востаннє потрапив до будинку, був брудний і кашляв. Його вилікували. Зараз дитина не хворіє. Дитину прийшлося навчати користуватися засобами гігієни. Мати близько 10 разів відвідувала сина в дитячому будинку. Він говорив, що любить маму, але не хоче спати в брудному ліжку. Потрапивши до будинку, поводився усамітнено, не вмів гратися іграшками. Було помічено, що хлопчик полюбляє малювати, і ці здібності потрібно розвивати. Свідок [PERSON], касир сільради, показала, що вона неодноразово бувала в будинку [PERSON] Умови в ньому були жахливі. Останній раз була в ньому 2 жовтня 2014 р. [PERSON] підмітала підлогу, була твереза, збиралася їхати до дитини. Було тепло, але дров вже майже не було. Бачила, що є картопля та консервація. За матеріальною допомогою до сільської ради [PERSON] не зверталася. Свідок [PERSON], завідуюча дитсадком, показала, що [PERSON] недовго відвідував дитсадок. Мати приводила дитину до дитсадка, а забирала його в основному бабуся та співмешканець, рідше - сама [PERSON] Бабуся відвідувала батьківські збори. Одного разу вона, свідок, помітила [PERSON] в нетверезому стані. Тоді вихователі стежили, щоб [PERSON] благополучно добралася із сином додому. Одяг на [PERSON], зазвичай, був в задовільному стані, відповідав сезону. Він любив поїсти. Одного разу вихователі виявили на тілі висип і водили [PERSON] до лікаря. Як свідчать досліджені докази, мали місце випадки неналежного виконання своїх обов'язків, однак системного характеру вони не набули й не потягли за собою тяжких наслідків. Сімя потрапила в складні життєві обставини, має скрутне матеріальне становище. Даних про те, що відповідачка є алкоголіком, матеріали справи не містять. В червні 2014 р., вже під час перебування у дитячому закладі, [PERSON] обстежено лікарями: виявлено деформацію грудної клітини, фімоз та затримку психічного розвитку. Відповідачка зазначає, що про це їй стало відомо лише восени 2014 р., і вона буде дбати про стан здоров'я дитини. Відповідно до ст. 111 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї ( ст. 112 цього Закону). Як передбачено ст. 114 Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. При останньому обстеженні житлових умов сім'ї [PERSON], яке здійснено 21 жовтня 2014 р., встановлено, що в будинку, де вона проживає, є меблі старого зразку, для [PERSON] - окреме ліжко, іграшки; постільна білизна та одяг - в обмеженій кількості. Запас дров лише на один місяць. Продукти на зиму заготовлені. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 р. (справа «Савіни проти України») зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні врахувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинитися, коли це дозволять обставин. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей із своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. Суд дійшов висновку, що позбавлення відповідачки батьківських прав є передчасним, оскільки відсутні підстави вважати, що поведінку відповідачки в кращу сторону змінити неможливо. Відповідачка висловлює наміри надалі докласти зусиль для належного виховання та догляду за дитиною. Вона налаштована на повернення дитини, демонструє зацікавленість у возз'єднанні з нею, відстоюючи в суді за допомогою фахівця в галузі права свої інтереси. Представники позивача та третьої особи не заперечили, що [PERSON] протягом усього часу перебування дитини в дитячому закладі неодноразово відвідувала її. [PERSON] дещо покращила побутові умови. Оскільки суд не вбачає підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, то у задоволенні вимог про стягнення аліментів теж відмовляє. В зв'язку із відмовою в позовних вимогах судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed