Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Наприкінці травня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано 07 вересня 2010 року. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2013 року позов [PERSON] задоволено, а саме: визнано домоволодіння за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Каховська, 14-б спільним сумісним майном подружжя та визнано за позивачем право власності на ? частину домоволодіння будинку з гаражем (А ІІ) з надвірними будівлями (колодязь питний К, яма вигрібна Л, яма вигрібна М, огорожа №1-5, вимощення №6) за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Каховська, 14-б. Зазначене домоволодіння збудовано на земельній ділянці площею 0,0800 га з кадастровим номером 3210500000:11:045:0077, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка була передана відповідачу у власність рішенням сесії Бориспільської міської ради №2717-25-V від 13 грудня 2007 року. Позивач вважає, що з набуттям у власність ? частини житлового будинку до нього, як до нового власника, перейшло право власності на ? частину земельної ділянки, на якій зазначений будинок розміщений, без зміни цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для її попереднього власника. Відповідач заперечує право власності позивача на належну йому частину спірної земельної ділянки та вважає її особистою власністю. Врегулювати даний спір у позасудовому порядку немає можливості. Тому, [PERSON] звернувся до суду із позовом, яким просить суд визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер 3210500000:11:045:0077, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Каховська, 14-б. У судове засідання позивач не зявився. Натомість подав до суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Заяв чи клопотань до суду не направила. Тому, на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 07 вересня 2010 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ОК №072212, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 07 вересня 2010 року (а.с.11). 05 жовтня 2012 року відповідач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Сенчук», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК №137229, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області 05 жовтня 2012 року (а.с.12). Під час перебування сторін у шлюбі,виконавчим комітетом Бориспільської міської ради 13 грудня 2007 року було прийнято рішення за №2717-25-V, яким виділено земельну ділянку, розміром 0,0800 га під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Каховська, 14-б в м. Бориспіль Київської області, що підтверджується копією державного акта серії ЯД №937538 на право власності на земельну ділянку, виданого на імя [PERSON] (а.с.24-25). В період перебування позивача та відповідача в шлюбі, на земельній ділянці №14-б, яка знаходиться по вул. Каховській у м. Борисполі Київської області, сторонами здійснювалося будівництво двоповерхового житлового будинку, загальною площею 186,2 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, опис та характеристика яких зазначена в технічному паспорті на житловий будинок, складеного Бориспільським міським БТІ 21 липня 2010 року (а.с.6-10). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено, а саме: визнано домоволодіння за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Каховська, 14-б, спільним сумісним майном подружжя та визнано за позивачем право власності на ? частину домоволодіння будинку з гаражем (А ІІ) з надвірними будівлями (колодязь питний К, яма вигрібна Л, яма вигрібна М, огорожа №1-5, вимощення №6) за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Каховська, 14-б (а.с.13-18). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року рішення Апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2013 року залишено без змін (а.с.19-23). За правилами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 23 жовтня 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області [PERSON] здійснено державну реєстрацію права власності ? частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Каховська, 14-б, на імя [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, виданим реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області від 25 жовтня 2013 року (а.с.27). Згідно з положенням ч.1 та ч.2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11 лютого 2015 року по справі №6-2цс15, на відміну від норми статті 30 ЗК Української РСР (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частина перша статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору купівлі-продажу частини жилого будинку - 22 березня 2003 року) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо). При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на обєкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке. Аналіз змісту норм ст.120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч.4 ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції від 26 травня 2016 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 644 гривень 32 копійки. Предявлений ним позов задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 644 гривень 32 копійки. На підставі викладеного та

Outcome: approved