Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, на обґрунтування якого вказав, що 02.03.2011 року фізичною особою-підприємцем [PERSON], на сьогодні [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Відповідно до договіру банківського обслуговування № б/н від 02.03.2011 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № 26003052540152 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку. 16.03.2016 року відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців т агромадських формувань. Позивач посилається на те, що у випадку припинення суб'єкта підпиємницької діяльності фізичної особи її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за неюяк фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 2500,00 гривень. Позивач зазначив, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обовязків за договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку станом на 01.03.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 12599,53 гривень, з яких: 2468,11 грн. заборгованість за кредитом, 5398,03 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4178,14 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 555,25 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом. Виходячи з наведеного, ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на їх користь вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором, а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позові зазначив про розгдял справи без їх участі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала письмове заперечення (а.с.81-83), та заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 84-85), просила відмовити у позові ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] у звязку з пропущенням строку позовної давності. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та фізичною особою-підприємцем [PERSON], на сьогодні - [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого [PERSON] надав Позичальнику строковий кредит у розмірі 2500.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок № 26003052540152 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку (а.с. 9, 10-21). 16.03.2016 року відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців т агромадських формувань. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Позивачем зазначено, що у відповідача виникла заборгованість станом на 01.03.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 12599,53 гривень, з яких: 2468,11 грн. заборгованість за кредитом, 5398,03 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4178,14 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 555,25 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач не виконувала свої зобов'язання щодо сплати кредиту з 05.02.2013 року. Таким чином з 05 лютого 2013 року зобовязання, що випливають з Договору є невиконаними. За таких обставин право Банку звернутися до суду з вимогою за зобовязаннями, що випливають із Договору виникло 05 лютого 2013 року. Враховуючи те, що банк звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості 14 червня 2017 року, то у відповідності до статті 256 Цивільного кодексу України позивачем пропущено трирічний строк на звернення до суду із позовною заявою. Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України щодо застосування наслідків спливу позовної давності, викладених в Постанові пленуму від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно розрахунку заборгованості у відповідача виникла заборгованість станом на 01.03.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 12599,53 гривень, з яких: 2468,11 грн. заборгованість за кредитом, 5398,03 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4178,14 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 555,25 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом Однак, позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості 14.06.2017 року, відповідачем подано заяву про сплив позовної давності, межами позовної давності для стягнення суми заборгованості в даному спорі слід рахувати з 05.02.2013 року (з дня порушення виконання зобов'язання за договром) по 05.02.2016 року (загальний строк позовної давності для основної вимоги), суд приходить до висновку, що перебіг строку на звернення до суду за захистом порушеного права у позивача закінчився 05.02.2016 року (загальний строк позовної давності), а тому у задоволенні позовної заяви слід відмовити у зв'язку із спливом строків для звернення до суду за захистом порушеного права. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 207, 259 ЦК України,ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ст. 10, 11, 60, 212-215, Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: dismissed