Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій представник позивача - адвокат Демченко О.О., в інтересах [PERSON] , просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] 09.04.2021 року придбала квартиру [ADDRESS] на момент придбання в даній квартирі був зареєстрований [PERSON] , який є родичем колишнього власника квартири. При укладенні договору купівлі-продажу, була домовленість, що відповідач випишеться протягом тижня. На даний час [PERSON] не знявся з реєстрації, у зв`язку з тим, що заходиться в Італії, проживає там тривалий проміжок часу, на даний час оформлює посвідку на постійне проживання та з`явитись не має можливості. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні послуги, особистих речей в квартирі не має, і взагалі квартирою він не цікавиться. Позивач зареєстрована та проживає у сусідній квартирі, та стверджує, що відповідач не проживає в зазначеній квартирі з 2012 року. Факт реєстрації [PERSON] порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію. У 2014 році відповідачем було написано заяву про зняття його з реєстрації місця проживання, та 18.03.2014 року його справжність підпису було засвідчено віце-консулом Генерального консульства України в Неаполі, але через початок військових дій в Донецькій області, у колишнього власника квартири не було змоги подати дану заяву та зняти його з реєстрації. На даний час, відповідач не збирається повертатись до України та проживати за даною адресою, але через карантин, генеральне консульство України в Неаполі тимчасово не приймає громадян України, у зв`язку з цим, не має можливості повторно написати заяву про добровільне зняття з реєстрації. За таких обставин, [PERSON] позивається до суду з вимогою визнання, в порядку положення статей 71, 72 ЖК України, відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з відповідними наслідками цього, передбаченими ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Демченко О.О. у судове засідання не з`явились, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подали заяви про розгляд справи в їх відсутність, просять ухвалити рішення на підставі поданих доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Суду повернуто поштове повідомлення № 8530206250974 з довідкою УДППЗ «Укрпошта», - «за закінченням терміну зберігання», що в розумінні п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням про розгляд справи. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також, до матеріалів справи долучено повістку на ім`я [PERSON] з відміткою КУ «Покровський координаційний центр комітет самоорганізації населення» про те, що він дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] - а.с. 27, 29. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України, наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта, копією довідки про реєстрацію місця проживання, копією картки платника податків - а.с. 6, 7, 8). Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 19.04.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області Шеверою О.С., зареєстрований в реєстрі за № 861, [PERSON] є власницею квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-11). Відповідно до довідки КЦЕЗ від 20.12.2010 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який є сином колишнього власника квартири (а.с. 17). [PERSON] , відповідач по справі, [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта, копією картки платника податків - а.с. 12-13). Відповідач [PERSON] 18.03.2014 року писав заяву про добровільне зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , справжність його підпису засвідчено віце-консулом Генерального консульства України в Неаполі (а.с. 14-16). В судовому порядку [PERSON] порушено питання втрати [PERSON] права користування вищезазначеним житловим приміщенням. Судом надано оцінку поданих позивачем доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пред`явлення до суду позовної заяви про позбавлення права користування житловим приміщенням в розумінні ст. ст. 319, 391 ЦК України, є однією із форм захисту власником своїх прав на володіння, користування та розпорядження належним нерухомим майном. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, виходячи з дійсних обставин справи, суд дійшов висновку, що зареєстрований відповідач [PERSON] у квартирі, яка на праві приватної власності належить [PERSON] , у зв`язку з тим, що з 2012 року відповідно, і по теперішній час не проживає в даному приміщенні - втрачає право користування даним житловим приміщенням. З урахуванням вказаного розглядувана позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме, квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , підлягає задоволенню як обґрунтована та підтверджена доказами. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Разом з тим, питання про відшкодування понесених судових витрат, в порядку ст. 141 ЦПК України, позивачем не порушувалося. На підставі ст. ст. 319, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72 ЖК України

Outcome: approved