Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці«Слов`янськтепломережа» звернулось до Слов`янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення. В позовній заяві позивач зазначив, що відповідачі мешкаю за адресою: [ADDRESS] , та є абонентами ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в м. Слов`янськ, і користуються послугами з опалення, однак не в повному обсязі оплачує вартість спожитих послуг з опалення, що порушує право позивача на отримання плати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законодавством строк. З 01.01.2014 року по 01.10.2019 року сума заборгованості за особовим рахунком відповідача склала 13650 грн. 48 коп. Також відповідачам нараховані індекс інфляції у сумі 2278,04 коп., 3 % річних у сумі 621,23 грн. Тому на підставі вищевикладеного просить суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції, а також понесені позивачем судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав в повному обсязі вимоги за позовною заявою. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, проте направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а також відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з заявленими вимогами він не згоден та вважає їх таким, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Співвласниками квартири [ADDRESS] є він, його сестра - [PERSON] та їх мати - [PERSON] . На теперішній час мати та сестра позивача померли. Зазначає, що не зважаючи на це, його сестру позивачем визначено як співвідповідача. Таким чином, позивачем не встановлено коло правонаступників - спадкоємців вищезазначених осіб. Крім того, відповідач вважає, що до позовних вимог повинні бути застосовані положення про позовну давність. Так, дану заяву подано позивачем до суду 21 листопада 2019 року та в ній викладені вимоги про стягнення заборгованості по внесенню платежів за спожиті послуги з опалення з нього та його сестри, за вищевказаною адресою, за період часу з 01 січня 2014 року по 30 жовтня 2019 року, тобто через 5 років і 9 місяців після того, як співвласники вищевказаної квартири повинні були внести перший місячний платіж за користування даною комунальною послугою в межах періоду часу, зазначеному в позовній заяві, як періоду нарахування заборгованості по оплаті даної комунальної послуги. Отже, співвласники даної квартири були зобов`язані внести перший місячний платіж за користування опаленням вже в лютому 2014 року, тобто право на подачу позову до суду у позивача виникло вже в лютому 2014 року, але позивач не скористався своїм право і звернувся до суду з даним позовом лише 21 листопада 2019 року. Представник відповідача Чередниченко Ю.В. будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Ухвалою суду від 06 липня 2020 року провадження у справі за позовною заявою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Словянськтепломережа» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, в частині вимог про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення з [PERSON] - закрито. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з особовим рахунком, позивач за затвердженими тарифами здійснював нарахування заборгованості за надані відповідачам послуги, яка відповідачами погашалася не в повному обсязі. За період з 01.01.2014 року по 01.10.2019 рік відповідачем були спожиті та не оплачені надані позивачем послуги з опалення загальною вартістю 13650,48 грн. Відповідачем заявлено клопотання про застосування до спірних відносин строку позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Проте, згідно частини першої статті 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Згідно з ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Так, згідно роздруківки особового рахунку № [NUMBER] відкритого на [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відповідачу за час опалювального періоду щомісяця нараховувалась плата за спожиті послуги з опалення, проте останнім вносилась плата за споживання наведених послуг несвоєчасно та не в повному обсязі, а внесення платежів відбувалось з періодичністю в межах встановленого законом строку позовної давності. Таким чином, вимоги відповідача щодо застосування строку позовної давності є необґрунтованими, а позовна давність не підлягає застосування у даному випадку. Аналізуючи правовідносини, що є предметом судового розгляду суд враховує наступне. Згідно з п. 21 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством. Згідно з п. 18 наведених Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. За ст. 68 Житлового кодексу, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Плата за комунальні послуги вноситься щомісяця. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами фактично виникли договірні відносини щодо надання позивачем відповідачу послуг з опалення, оскільки позивач надавав відповідачу послуги з опалення, а відповідач прийняла ці послуги, на відповідача оформлений особовий рахунок в абонентській службі позивача. Отже сторони досягли згоди щодо істотних умов договору надання послуг, а саме, що позивач буде надавати відповідачу за плату послуги з централізованого опалення. Враховуючи, що норми якості надання послуг та тарифи оплати за централізоване опалення визначаються не домовленістю сторін, а нормативно - правовими актами, суд вважає доведеним факт погодження сторонами цих істотних умов з моменту досягнення згоди щодо самого факту надання послуг в межах, визначених нормативно - правовими актами, чинними у відповідний період. Оскільки відсутні письмові докази на підтвердження узгодження сторонами строку внесення платежів, судом встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг з централізованого опалення згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та ч. 2 ст. 68 Житлового кодексу є календарний місяць, а плата за послуги повинна вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідач належним чином не виконувала своє зобов`язання щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за спожиті послуги, які їй надані позивачем, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. Відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею зазначеного зобов`язання, зобов`язана погасити заборгованість, що утворилася. За наведених обставин, на підставі п. 18, 21 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», ч. 1 ст. 68 Житлового кодексу, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції а також три проценти річних від простроченої суми. Позивачем здійснене нарахування інфляційних втрат у розмірі 2278,04 грн., та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 621,23 грн. Отже, з відповідача підлягає стягненню нараховані інфляційні втрати у розмірі 7912,46 грн., та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2091,87 грн. У судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності, 29 листопада 2012 року виданого Слов`янською міською радою, відповідачу [PERSON] , а також його сестрі [PERSON] та матері [PERSON] на правах спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Проте, зі Свідоцтв про смерть серії [NUMBER] , виданого 30 жовтня 2018 року Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та серії [NUMBER] , виданого 27 квітня 2020 року Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] та [PERSON] , померли [INFO] та [INFO] , відповідно. З огляду на встановлені у судовому засіданні слід зауважити наступне. Відповідно до ст.322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (ч.1 ст.355 ЦК) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.2 ст.355 цього кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст.355 цього кодексу). Відповідно до ст.8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизовані житлові приміщення передавались у спільну часткову або спільну сумісну власність, а утримання приватизованих житлових приміщень здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів, незалежно від форм власності на них. Правовідносини між співвласниками майна як суб`єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Отже, правовідносини власників житлових приміщень з утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК та законодавства, яке регулює користування житловими будинками та прибудинковими територіями. Разом з тим, норми стст.160 та 162 ЖК УРСР входять до гл. 6 цього кодексу, яка регулює правовідносини з користування будинками приватного житлового фонду, зокрема з наймачами цих житлових приміщень, членами їх сімей та власником житлового фонду, які виникають на підставі договору найму цього приміщення. Стаття 160 ЖК УРСР визначає рівні права та обов`язки наймача та членів його сім`ї між собою та перед третіми особами, зокрема щодо солідарної майнової відповідальності членів сім`ї разом з наймачем за зобов`язаннями, що випливають з договору найму житлового приміщення, яке належить до приватного житлового фонду. Положеннями ст.162 ЖК УРСР регулюється порядок визначення та внесення плати за користування житловим приміщенням, яке належить громадянину на праві приватної власності та право на користування яким мають інші особи, зокрема наймачі та члени їх сімей на підставі договору найму (ст.759 ЦК). Отже, правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК, які регулюють правовідносини з права власності. Положення ст.ст. 160 та 162 ЖК УРСР поряд з положеннями гл. 58 ЦК регулюють правовідносини з найму житлового приміщення, тобто речові права на чуже майно, а тому зазначені норми права не підлягають застосуванню до правовідносин з утримання власниками належного їм на праві приватної власності майна, зокрема щодо сплати комунальних послуг. Таким чином, суд встановив, що майно належить відповідачам на праві спільної власності, а отже до цих правовідносин неможливо застосувати положення стст.160 та 162 ЖК УРСР, щодо стягнення несплачених сум солідарно. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України у справі № 6-734цс15 від 04 листопада 2015 року За таких обставин, суд вважає за належне стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості в частці пропорціональній належній йому частині квартири, за адресою якої виникла така заборгованість. Отже, з відповідача належить стягнути заборгованість за спожиті послуги у розмірі 4550 грн. 16 коп., втрати від інфляційних процесів у розмірі 759 грн. 35 коп., 3 % річних у розмірі 207 грн. 08 коп. Відповідно до частини 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 33 коп.

Outcome: partial