Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . В позові зазначив, що відповідач, яка є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , злісно ухиляється від виконання обов`язку з виховання та утримання дитини, у зв`язку з чим 29 жовтня 2019 року дівчинка взята на облік як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах, службою у справах дітей Запорізької міської ради. 24 жовтня 2020 року у відсутність материнського волевиявлення через відсутність матері дитини вдома протягом кількох днів дівчинку влаштовано до комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, під опікою якої дівчинка перебуває до теперішнього часу. За час перебування дитини у виховному закладі мати не відвідала доньку жодного разу, інтересу до стану її здоров`я не виказувала, заяв про повернення дівчинки до родини не подавала. Відповідач повністю усунулася від виконання покладених на неї законом обов`язків, не бере участі в утриманні доньки, бажання повернути дитину в сім`ю не висловлює; місцезнаходження матері дитини станом на час подання позову є невідомим. На підставі викладеного просить про позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки та стягнення з неї аліментів на утримання [PERSON] на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитися дівчинка, в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без її участі, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи - комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, до суду не з`явився, надавши клопотання про вирішення справи без його участі. Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили проведення судового розгляду у відсутність зазначених учасників. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явилася з невідомих причин. Відзив на позов та клопотання про вирішення справи у її відсутність або про відкладення судового засідання не надала. Зазначені обставини в силу ст. 280 ЦПК України є підставою для вирішення справи при заочному розгляді на підставі згоди представника позивача, висловленої в її письмовій заяві. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а. с. 19). Статтею 150 СК України внормований обов`язок батьків виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Підстави для позбавлення батьківських прав встановлені статтею 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наведені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов`язок вчинення цих дій. Навмисне невиконання цього обов`язку, про що свідчить ухилення від виховання дитини, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України. Як випливає з роз`яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд приймає на користь доводів позову висновок органу опіки та піклування, наявність якого в силу ст. 19 СК України є обов`язковою при розгляді справ цієї категорії (а. с. 8-10) і який містить посилання на повну відсутність проявів батьківської опіки щодо доньки з боку відповідача, що виражається у відсутності спілкування матері з донькою, відсутності з боку матері піклування про духовний та фізичний розвиток дівчинки, ненаданні дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, відсутності сприяння у засвоєнні донькою загальновизнаних норм моралі, відсутності інтересу до внутрішнього світу сина. Означений висновок також містить умовивід про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Надані суд фактичні дані, а саме: інформація про постановку на облік як дитини, що опинилася у складних життєвих обставина (а. с. 22); акти обстеження умов проживання про незадовільні побутові умови, в яких перебувала дитина під час проживання в родині (а. с. 12-14, 17, 21); звернення Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді до відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради (а. с. 11); звернення заступника начальника відділу поліції № 3 до відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради (а. с. 15); інформація про складання відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками невиконання батьками обов`язків з виховання дітей (а. с. 18), - підкріплюють міркування суду щодо можливості вирішення спору на користь позивача, оскільки свідчать про свідоме невиконання матір`ю своїх обов`язків з виховання дівчинки. За вказаних обставин позбавлення батьківських прав, на думку суду, не зашкодить інтересам гармонійного розвитку дитини. Встановлені судом фактичні обставини також свідчать про те, що відповідач не вчиняє жодних дій з захисту своїх батьківських прав шляхом звернення до органу опіки та піклування або до суду з вимогами про визначення способу участі у вихованні дитини, що не дає підстав для ухвалення рішення на її користь. За вказаних обставин у суду немає жодного сумніву в тому, що відповідач не лише не відіграє жодної ролі у життєдіяльності та формуванні особистості дитини, а й навпаки, - її присутність у житті доньки за наведених судом особливостей способу її життя відбивалася б згубно на фізичному та психологічному стані та розвитку дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Дослідженими судом доказами встановлено, що відповідач повністю усунулася від утримання доньки. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України ураховує стан здоров`я й матеріальне становище дитини, а також платника аліментів, відсутність у неї непрацездатних батьків, в утриманні яких вона брала б участь, інших дітей, інші суттєві обставини. Так як законодавством встановлений мінімальний розмір аліментів на утримання дитини, відповідач непрацевлаштована і не має постійного доходу, суд у відповідності до ст. ст. 182, 184 СК України суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дівчинкою повноліття. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 1409 коп. 60 коп., пільги зі сплати якого має позивач.

Outcome: approved