Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

Одеська місцева прокуратура № 4 звернулася в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовом до [PERSON], третя особа державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління в Одеській області Іскров Олег Вікторович, та просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28875031 від 22.03.2016 р., визнати право власності Одеської міської ради на відумерле спадкове нерухоме майно [PERSON]- на квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м, та стягнути з відповідача на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір за подачу позову на рахунок прокуратури Одеської області. В обгрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що під час здійснення прокуратурою нагляду за додержанням законів, проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42016162040000007 від 30.03.2016 р., встановлено порушення майнових прав та інтересів територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради. Громадянка України [PERSON], [INFO], померла [INFO]. Після її смерті залишилися спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. У складі сім'ї [PERSON] була її донька - [PERSON], 1956 року народження, яка проживала у спірній квартирі та померла [INFO]. Свідоцтво про право на спадщину на вказане нерухоме майно [PERSON] не видавалось, право власності за нею не зареєстровано. На даний час щодо даного майна відсутні спадкоємці за заповітом і за законом, а також особи, які усунені від права на спадкування, чи мали б право на спадщину, але не прийняли, чи відмовились від її прийняття, право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування нікому не перейшло.Нерухоме майно після смерті [PERSON] повинно було перейти у власність Одеської міської ради на підставі заяви про визнання спадщини відумерлою. Проте, як встановлено в ході досудового розслідування, Одеська міська рада позбавлена права на визнання спадщини відумерлою в зв'язку із здійсненням після смерті [PERSON] 22.03.2016 р. державної реєстрації права власності на майно на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 920, виданий 08.04.2010, складеного приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур О.М., та зареєстровано за [PERSON]. В судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник Одеської міської ради поклалася на розсуд суду. Відповідач та її представник [PERSON] на судовий розгляд справи не з'явилися, раніше в підготовчому засіданні представник відповідача не заперечував проти задоволення вимог. Представник третьої особи не з'явився, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. [INFO]. померла [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 15.09.2015, актовий запис №9646. Після її смерті залишилися спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно було зареєстровано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 13.04.2005 р на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 31.01.2005 р, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на її майно, у тому числі на вказану квартиру. Згідно з інформаційною довідкою із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №49685206 від 01.11.2017р. та інформаційною довідкою № 49685198 від 01.11.2017 р., інформація про реєстрацію спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] та про реєстрацію заповіту, посвідченого від її імені, у спадковому реєстрі відсутня. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 102415168 від 02.11.2017 р., право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS], з 22.03.2016 року зареєстровано за [PERSON]. Підставою виникнення права власності на спірне нерухоме майно за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначений договір купівлі-продажу, серія та номер: 920, складений 08.04.2010 р., видавник - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Качур О.М. За інформацією, отриманою Одеською місцевою прокуратурою № 4 від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Качур О.М., договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON] від 08.04.2010 року за реєстровим № 920, бланк серії ВМТ 092105, нею не посвідчувався. 22.03.2016р. державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Процишиною Н.Л. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 28875031 від 22.03.2016) державного реєстратора Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іскрова О.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 та 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам . Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до вимог ч.1 ч.2 ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Так, згідно ч.ч.4,5 ст.203 ЦК України в редакції від 10.02.2010 р., правочин має вчинятись у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України). У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Нормами ч.1 ст.657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 3 ст. 640 Цивільного кодексу України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч. 3 ст. 334 ЦК України). Аналізуючи вказані норми, суд прийшов до висновку, що договір купівлі-продажу від 08.04.2010 р. квартири [ADDRESS] не відповідає вимогам ч.ч. 4,5 ст.203, ч.2 ст.215, ст.ст.210,220,657 ЦК України в редакції від 10.02.2010 року, є нікчемним та не укладеним, а відтак і реєстрація такого договору є незаконною. Разом з тим, заявлені вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до листа житлово-будівельного кооперативу «Жовтневий-19» № 130 від 08.11.2017 р., довідки про зареєстрованих осіб в квартирі [ADDRESS] у складі сім'ї [PERSON] була її донька - [PERSON], 1956 року народження, яка проживала у спірній квартирі та померла [INFO]. Свідоцтво про право на спадщину на вказане нерухоме майно [PERSON] не видавалось, право власності за нею не зареєстровано. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Отже, встановлені обставини підтверджують, що після смерті [PERSON] є спадкоємець - її донька [PERSON] , яка згідно з нормами ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки вона проживала в квартирі і її місце проживання також було зареєстровано. У звяку з вказаним, суд не погоджується з твердженням позивача щодо відсутності спадкоємців після [PERSON]. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи те, що в судовому засіданні не досліджувалися обставини щодо наявності чи відсутності у [PERSON] спадкоємців і доказів з цього приводу не надано, суд прийшов до висновку, що у Одеської міської ради, в інтересах якої виступає Одеська місцева прокуратура №4, не виникло суб'єктивного інтересу щодо спірної квартири, а відтак і права для звернення з позовом, тому вимоги є необгрунтованими. Крім того, щодо вимоги про визнання права власності на квартиру за Одеською міською радою необхідно зазначити наступне. Статтею 1277 ЦК України встановлено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Частиною 5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Виходячи із змісту вказаних норм існує окремий порядок переходу спадкового майна у право власності територіальної громади, з визнанням в судовому порядку спадщини відумерлою.

Outcome: dismissed