Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» (далі позивач, кредитор, Банк) звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з [PERSON] (далі відповідач, позичальник, клієнт) 94660,10 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 29.08.2011 року, а також судовий збір у розмірі 1419,90 грн. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 29.08.2011 р. фізичною особою-підприємцем [PERSON] через систему інтернет-клієнт-банкінг приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті банку, які разом складають договір банківського обслуговування б/н від 29.08.2011 року та взяв на себе зобовязаня виконувати умови договору. Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок 26005055925456 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку банку і клієнта, що визначено та врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 50000,00 грн. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, в звязку з чим, має заборгованість перед банком у розмірі 94660,10 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився та звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позові і просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявивсь, будучи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приват банк» назва якого підтверджується витягом із Статуту (а.с.8) який має право надавати банківські послуги згідно банківської ліцензії (а.с.6), зареєстрований в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (а.с.5) був укладений договір № б/н від 29.08.2011 року з [PERSON], як фізичною особою-підприємцем відповідно до якого, відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 26005055925456 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку банку і клієнта. Свої зобовязання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 50000,00 грн. Відповідно до п. 3.2.1.1.1 Умов кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі, або через встановлені засоби електронного звязку банка та клієнта. Відповідно до п. 3.2.1.1.3 Умов кредит надається в обмін на зобовязання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди. Відповідно до п. 3.2.1.1.8 Умов проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг». Відповідно до п. 3.2.1.1.6 Умов, ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Відповідно до розділу Умов 3.2.1.4 яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка). За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця, розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. При необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 36% пічних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню. У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобовязання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобовязання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобовязань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання Банківських послуг, клієнт сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобовязань. Під «непогашенням кредиту» мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня. Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати. При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими. Відповідно до п. 3.2.1.2.3.4 Умов банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого їх зобовязань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за кредитом в повному обсязі. Відповідно до п. 3.2.1.5.1 Умов при порушенні клієнтом будь-якого із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п. 3.2.1.2.2, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року у справі №6-125цс13, з огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Таким чином, відповідач [PERSON], який припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець має відповідати по своїм зобовязанням в порядку цивільного судочинства. Відповідно до абз.13 п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року №3 після припинення провадження у господарській справі на підставі п.6 ч.1 ст.80 ЦПК України (припинено діяльність субєкта господарювання), спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором б/н від 29.08.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с.25-27). Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 04.03.2015 року підприємницька діяльність [PERSON] припинена.(а.с.33,34) У порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором б/н від 29.08.2011 року належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 25.02.2016 року має заборгованість у розмірі 171531 грн., яка складається: - 50000,00 грн. заборгованості за кредитом; - 50217,97 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; - 60513,52 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 10800,00 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 76871,39 грн., яка була стягнута за рішенням Господарського суду Житомирської області №906/1909/13 від 30.01.2014 р. з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приват Банк», різниця становить 94660,10 грн. Отже, до стягнення підлягає заборгованість: -по процентам за користування кредитом у сумі 32595,06 грн.; -пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 54865,04 грн.; -заборгованість по комісії за користування кредитом 7200,00 грн. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України регламентує, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1048 ЦК України передбачено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. В ч.1 ст.60 ЦПК зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В даному випадку позивач надав суду достатньо доказів про невиконання відповідачем умов кредитного договору, що знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, а відповідач не спростував доводи позивача викладені в позовній заяві. Суд, дотримуючись норм закону, принципів законності та справедливості та всебічного і повного дослідження матеріалів справи зазначає, що на час розгляду справи в суді сторонами договір № б/н від 29.08.2011 року не був припинений, рішення суду від 30.01.2014 року не виконано, [PERSON]П в добровільному порядку не виконав свої зобов'язання перед Банком, тому враховуючи вище наведене вважає, що даний позов є обґрунтований на доведений належними доказами тому підлягає до задоволення. Позивач, як сторона, на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України на стягнення з відповідача судових витрат, зокрема судового збору у розмірі 1419,90 грн., що стверджується розрахунковим документом (а.с.35).

Outcome: approved