Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, мотивуючи свої вимоги тим, що АТ «Ощадбанк» відповідно до кредитного договору № 2203/1262 від 25 липня 2008 року надав [PERSON] кредит у розмірі 120000,00 грн. зі сплатою 24 % річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 24 липня 2018 року. З боку позивача всі зобов'язання за договром були виконані належним чином, відповідачу був наданий кредит у розмірі 120000,00 грн. Відповідно до п. 8.1 Договору, строк його дії починається з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Умовами договору прописано порядок погашення відповідачем кредиту - щомісячно рівними частинами в сумі 1000 грн. та сплачувати відсотки, нараховані банком на залишок заборгованості, Але у порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку із чим станом на 24 квітня 2018 року виникла заборгованість в сумі 522202,03 грн., яка складається із наступного: 120000,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 98439,35 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 52382,96 - пеня, 218169,59 грн. - інфляційне збільшення заборгованості, 33210,13 грн. - 3 % річних від суми заборгованості, які позивач просить стягнути з відповідача та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, при викладенні позовних вимог просив розглядати справу за відсутності представника банку, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 3). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений через розміщення судової повістки на сайті «Судова влада України» (а.с. 48). Причини неявки суду не повідомив, відзиву та заперечень проти позову не надав. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, який не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі зазначеного, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, вимог Цивільного кодексу України, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності із ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свої зобов'язання і на підставі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до змісту ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до укладеного договору № 2203/1262 від 25 липня 2008 року [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 120000,00 грн. зі сплатою 24 % річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 24 липня 2018 року (а.с.4-6). Позивач свої зобов'язання виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти в сумі 120000,00 грн. Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором станом на 24 квітня 2018 року, з якого вбачається, що відповідач має заборгованість в сумі 522202,03 грн., яка складається із наступного: 120000,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 98439,35 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 52382,96 - пеня, 218169,59 грн. - інфляційне збільшення заборгованості, 33210,13 грн. - 3 % річних від суми заборгованості (а.с. 11). Судом встановлено, що зобов'язання відповідачем виконувалися не належним чином та не регулярно, чим істотно були порушені умови кредитного договору та у зв'язку з чим виникла заборгованість. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості в розмірі 439930,07 грн., яка складається із наступного: 120000,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 98439,35 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 218169,59 грн. - інфляційне збільшення заборгованості, 33210,13 грн. - 3 % річних від суми заборгованості, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачем не спростований. В частині стягнення з відповідача пені за прострочену заборгованість у сумі 52382,96 грн., суд дійшов наступного. Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Отже, зобов'язання за своїм значенням поділяються на: основні зобов'язання, які можуть існувати самостійно, та додаткові (акцесорні) зобов'язання, які забезпечують належне виконання основних зобов'язань і виникають та існують виключно за умови існування основного зобов'язання. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, основним зобов'язанням позичальника [PERSON] за кредитним договором є погашення кредитних коштів та сплата процентів за користування ними, додатковим зобов'язанням є сплата неустойки (штрафа, пені). Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно правового висновку Верховного Суду України від 13.03.2017 року у справі за № 6-2879цс16 при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Отже, антитерористична операція на території Донецької області була запроваджена з 14.04.2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, в якому міститься м. Шахтарськ Донецької області. Як вбачається зі справи, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а тому він є суб'єктом Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно якого, відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Крім того, комерційним банкам Національним Банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз'яснення, згідно з якими банки зобов'язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу. З урахуванням зазначених норм в період з 14 квітня 2014 року пеня з відповідача стягнута бути не може. За період до 14 квітня 2014 року позовні вимоги про стягнення пені, що визначена сторонами у пункті 5.2 кредитного договору у розмірі 0,05% від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення підлягають відхиленню через ненадання позивачем доказів на підтвердження розміру пені. Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач у позовній заяві просив стягнути пеню у розмірі 52382,96 грн, однак, розрахунків не привів. Позивачем не зазначено період, за який розрахована пеня, у якому розмірі та до яких платежів вона застосована. Тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити через її недоведеність. Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 6638,16 грн. (522202,03 : 439930,07 = 1,18; 7833,03 : 1,18 = 6638,16).

Outcome: partial