Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування в зв`язкою з втратою правовстановлюючого документа, тертя особа Ананьївська районна державна адміністрація Одеської області. Згідно позовної заяви [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , [INFO] , яка проживала разом з позивачкою в с.Долинське Ананьївського району Одеської області. За життя [PERSON] працювала у Колективному сільськогосподарському підприємстві «ім.Карла Маркса» с.Долинське Ананьївського району Одеської області та була включена в список осіб, яким належить право на земельну частку (пай) в земельному фонді даного підприємства. Як зазначає позивачка, згідно листа відділу Держгеокадастру в Ананьївському районі №1/364-18 від 03 грудня 2018 року на ім`я [PERSON] було видано сертифікат про право на земельну частку (пай) серії ОД №0565025 від 30 грудня 1999 року Ананьївською районною державною адміністрацією, площею 5,53 умовних кадастрових гектарів в земельному фонді КСП «ім.Карла Маркса». Кадастровий номер земельній ділянці не присвоєний та земельна ділянка в натурі не виділена. Крім того, як зазначено у позовній заяві, листом відділу Держгеокадастру в Ананьївському районі №14/364-19 від 14 лютого 2019 року представника позивачки було повідомлено про нормативно-грошову оцінку 1 га площі ріллі станом на 01 січня 2019 року, яка склала 31017 грн. 00 коп. Відповідно 31017,00 грн. х 5,53 га = 171524,01 грн. - загальна вартість земельної частки (паю), що являється ціною позову. Як зазначає позивачка у позовній заяві, вона є спадкоємцем померлої за законом 1 черги - донькою, що підтверджується свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER] від 21 листопада 2018 року та актовим записом №40 від 23 жовтня 1976 року про укладення позивачкою шлюбу (яким підтверджується зміна прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] »). Згідно позовної заяви, позивачка звернувшись до Приватного нотаріуса Ананьївського районного нотаріального округу Воробйова А.О. за оформленням спадщини на вказаний сертифікат - позивачкою було отримано лист №38/01-16 від 22 березня 2019 року в якому нотаріус повідомив позивачці про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу вказаного сертифікату та рекомендував звернутись до суду з відповідним позовом. Як зазначає позивачка, усі її спроби відшукати оригінал зазначеного сертифікату ніякого результату не дали, так як він був [PERSON] втрачений, тому позивачка була позбавлена можливості звернутись за оформленням спадщини раніше. Крім того строки подачі заяви про прийняття спадщини, як зазначає позивачка, нею не пропущені, так як вона проживала разом із матір`ю на дату її смерті. Позивачка зазначає, що ніяких дій по даному сертифікату нею не вчинялось (в оренду він не передавався, подальше оформлення не здійснювалось) Оригінал сертифікату у позивача відсутній. Відповідно до позовної заяви, згідно витягу зі Спадкового реєстру №55575380 від 22 березня 2019 року спадкові справи на спадщину матері позивачки не заведені та свідоцтва про право на спадщину не видавались. Також згідно витягу зі Спадкового реєстру №55575445 від 22 березня 2019 року заповіти матір`ю позивачки не складались. На думку позивачки, інші спадкоємці за заповітом та законом відсутні, в зв`язку з чим відповідачем по справі визначено орган місцевого самоврядування - Долинську сільську раду Ананьївського району Одеської області, яка також є розпорядником земель колективної власності. Як зазначено в позовній заяві, листом Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області №М-264 від 20 грудня 2018 року позивача повідомлено про неможливість отримання дублікату сертифікату про право на земельну частку (пай) який втрачений та рекомендовано звернутись до суду. Також, позивачем розміщено оголошення в місцевій газеті «Вісті Ананьївщини» №23 від 23 березня 2019 року про втрату правовстановлюючого документа. Враховуючи те, що на теперішній час позивачка не в змозі належним чином оформити право власності на вищезазначену земельну частку (пай), в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу у вигляді земельного сертифікату вона звернулась до суду та просить: ухвалити рішення, яким визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , мешканкою с.Долинське Ананьївського району Одеської області, паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 19 березня 2002 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер [NUMBER] право на земельну частку (пай), розміром 5,53 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки (паю) в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Карла Маркса» та розташована на території Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого Ананьївського районною державною адміністрацією Одеської області 30 грудня 1999 року на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області №245 від 06 серпня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) за №497 на ім`я [PERSON] - в порядку спадкування у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа, як спадкоємцем першої черги за законом. Ухвалою суду від 22 жовтня 2019 року у справі було відкрито провадження та прийнято рішення про здійснення її розгляду за правилами загального позовного провадження, як справу у спорі щодо спадкування, призначено у справі проведення підготовчого судового засідання. Відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву, роз`яснено порядок та строки його подання, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою. Після виконання завдань підготовчого провадження, визначених статтею 189 ЦПК України, судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, про що 19 грудня 2019 року постановлено відповідну ухвалу. 25 лютого 2020 року позивачка у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується «Рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу» (а.с.38) з розпискою позивачки про отримання 3 січня 2020 року рекомендованого листа суду за вихідним №491/1005/19/10681/2019 (а.с.36), яким на її адресу було направлено копію ухвали суду від 19 грудня 2019 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Представник позивачки - адвокат Бойко Олександр Олександрович, повноваження якого підтверджені ордером серії ОД №368703 від 19 грудня 2019 року (а.с.31), 25 лютого 2020 року у судове засідання з розгляду справи не з`явився, проте надав на адресу суду письмову заяву (а.с.42), в якій зазначає, що просить суд розглядати справу за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги вони підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Також, прохальна частина позовної заяви містить клопотання позивачки про розгляд справи за її відсутності. Відповідач - Долинська сільська рада Ананьївського району Одеської області про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка представника відповідача в «Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення…» (а.с.39) про отримання рекомендованого листа за вихідним суду №491/1005/19/10682/2019 (а.с.35), яким на адресу відповідача було копію ухвали суду від 19 грудня 2019 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. При цьому, 25 лютого 2020 року на адресу суду електронною поштою надійшов лист голови Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 25 лютого 2020 року №116 (а.с.41), в якому сільський голова зазначає, що сільська рада не заперечує проти позову [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування та просить справу розглядати без представника Долинської сільської ради. Представник третьої особи - Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою (а.с.40) про отримання 20 грудня 2019 року листа суду за вихідним №491/1005/19/10683/2019 (а.с.37), яким на адресу третьої особи було направлено копію ухвали суду від 19 грудня 2019 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, у судове засідання з розгляду справи не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв або клопотань від представників третьої особи на адресу суду не надходило. При цьому, частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне повідомлення всіх учасників справи про дату, час та місце її розгляду, наявність заяв представника позивача та відповідача, в яких вони висловлюють свою позицію щодо позовних вимог, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності всіх учасників справи. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, з урахуванням заяв учасників справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Позивачкою є [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Долинське Ананьївського району Одеської області, зареєстрована в с.Долинське Ананьївського району Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , що підтверджується доданими до позовної заяви копіями: паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 19 березня 2002 року (а.с.6-7) та картки фізичної особи платника податків, виданої Ананьївським відділенням Любашівської МДПІ 9 лютого 2007 року (а.с.7). Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою про визнання за нею права власності на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Долинської сільради Ананьївського району Одеської області 18 квітня 2003 року (а.с.8). Як зазначає позивачка у позовній заяві померлій [PERSON] за життя 30 грудня 1999 року був виданий сертифікат на земельну частку (пай) № [NUMBER] площею 5,53 га в умовних кадастрових гектарах на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області №245 від 6 серпня 1996 року, який перебував в колективній власності КСП ім.Карла Маркса та розташований на території Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області, що в матеріалах справи підтверджується копією листа відділу в Ананьївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 3 грудня 2018 року №1/364-18 (а.с.16-17). Пунктом 4 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України визначено, що цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Абзацом 2 зазначеного пункту визначено, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до абзацу 1 пункту 5 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року. Спадщина [PERSON] , відповідно до положень ст.525 ЦК Української РСР та ч.2 ст.1220 ЦК України, відкрилася в день її смерті - [INFO] , тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України. З наведеного вбачається, що на момент відкриття спадщини та закінчення строку для прийняття спадщини Цивільний кодекс України ще не набрав чинності, у зв`язку з чим при розгляді справи до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР. Аналогічну позицію висловлено в абзацах 2-3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», в яких зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Також, висновок щодо застосування в даному випадку норм ЦК УРСР узгоджується з правовою позицією, яку висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Відповідно до частини 1 статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Частиною 2 статті 524 ЦК УРСР визначено, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При цьому, з копії листа приватного нотаріуса Ананьївського районного нотаріального округу від 22 березня 2019 року №38/01-16 (а.с.13) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру про заповіти та спадкові договори від 22 березня 2019 року №55575445 (а.с.14) [PERSON] за життя заповітів не складала. Зі змісту статей 529 та 530 ЦК УРСР вбачається, що спадкування за законом здійснювалось почергово. Так, відповідно до частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Позивачка є донькою померлої [PERSON] , що в матеріалах справи підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9), виданого повторно Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 21 листопада 2018 року про народження [INFO] [PERSON] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] , а також копією листа Ананьївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 2 лютого 2019 року №986/65-16 (а.с.10), відповідно до якого в архіві відділу наявний актовий запис про шлюб №40 від 23 жовтня 1976 року відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З наведеного вбачається, що позивачка є спадкоємицею [PERSON] першої черги. У позовній заяві позивачка зазначає, що вона є єдиною спадкоємицею померлої [PERSON] за законом першої черги. Проте, з таким твердженням не можливо погодитись, оскільки з копії листа Ананьївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 2 лютого 2019 року №986/65-16 (а.с.10), вбачається, що в архіві відділу наявний актовий запис про шлюб №56 від 3 травня 1957 року, складений виконавчим комітетом Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області відносно [PERSON] та [PERSON] . З наведеного вбачається, що за життя [PERSON] мала чоловіка - [PERSON] , який відповідно до положень ч.1 ст.529 ЦК УРСР також є спадкоємцем першої черги померлої [PERSON] . При цьому, позовна заява та додані до неї матеріали не містять будь-яких відомостей про відношення [PERSON] до спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , або факт його смерті. За таких обставин [PERSON] мало б бути залучено до участі у справі в якості відповідача. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити неналежного відповідача лише за клопотанням позивача. Проте, позивачем відповідного клопотання заявлено не було, навіть після вступу [PERSON] до участі у справі. При цьому, в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» висловлено правову позицію згідно якої у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Позивачка, в позовній заяві посилається на те, що на момент смерті [PERSON] вона проживала спільно з нею, що підтверджується копією довідки Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 10 січня 2019 року №16 (а.с.12), у зв`язку з чим вона вважає себе такою, що фактично прийняла спадщину померлої [PERSON] . Проте, частиною 1 статті 549 Ц УРСР визначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Частиною 2 статті 549 ЦК УРСР визначено, що зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З наведеного вбачається, що відповідно до положень ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] сам лише факт спільного проживання з спадкодавцем не давав підстав вважати спадкоємця таким, що прийняв спадщину. На вказану правову позицію звернуто увагу судів в пункті 9 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», в якому зазначено, що щодо встановлення факту прийняття спадщини, то, враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 1 січня 2004 року). Якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст.549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном. При цьому, позовна заява та додані до неї матеріали не містять будь яких посилань та доказів того, що [PERSON] після смерті [PERSON] здійснила фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном, у строк визначений ч.2 ст.549 ЦК УРСР, у зв`язку з чим вона не може вважатися такою, що прийняла спадщину. Також, позовна заява та додані до неї матеріали не містять будь-яких посилань та доказів того, що після смерті [PERSON] її донька - [PERSON] у визначений ч.2 ст.549 ЦК УРСР шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Крім того, суд звертає увагу на те, що у позовній заяві позивачка зазначає, що вона звернулася до Приватного нотаріуса Ананьївського районного нотаріального округу Воробйова А.О. за оформленням спадщини на вказаний сертифікат, проте позивачкою було отримано лист №38/01-16 від 22 березня 2019 року в якому нотаріус повідомив позивачці про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу вказаного сертифікату та рекомендував звернутись до суду з відповідним позовом. До позовної заяви додано копію листа приватного нотаріуса Ананьївського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Воробйова Анатолія Олексійовича від 22 березня 2019 року №38/01-16 (а.с.13). При цьому, з зазначеного листа вбачається, що нотаріус розглянув звернення [PERSON] в усній формі щодо оформлення спадщини за законом після смерті - [PERSON] , яка померла [INFO] та повідомив позивачці про відсутність правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) на ім`я - [PERSON] у зв`язку з чим нотаріус зазначив, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину та рекомендував позивачці звернутися до судових органів. В той же час, статтею 66 Закону України «Про нотаріат» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Пленум Верховного Суду України у пункті 23 Постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» також зазначав, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. При цьому, з листа приватного нотаріуса Ананьївського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Воробйова Анатолія Олексійовича від 22 березня 2019 року №38/01-16 (а.с.13) вбачається, що позивачкою не здійснено звернення до нотаріуса, у відповідності до положень закону, з письмовою заявою про видачу свідоцтва про спадщину, тобто не використано прямо передбачені Законом заходи для отримання свідоцтва про право на спадщину, та зазначений лист нотаріуса не можливо розцінювати, як відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за її вчиненням до нотаріуса у належній формі звернення здійснено не було. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] до Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування в зв`язкою з втратою правовстановлюючого документа, тертя особа Ананьївська районна державна адміністрація Одеської області, є необґрунтованими, недоведеними належними доказами, у зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed