Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з тих підстав, що 19.01.2007 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 94 pv-07, згідно якого банк надав позичальнику кредитні ресурси в сумі 23207,0 доларів США в тимчасове користування на умовах забезпеченості поворотності, строковості, платності, з оплатою за процентними ставками, встановленими цим договором. Відповідач зобовязався повернути кредитні ресурси до 19.01.2014 року зі сплатою щомісячного ануїтетного платежу у розмірі 397,37 доларів США, у складі якого сплачуються 11 відсотків річних за користування кредитом. Також відповідач зобовязався сплачувати щомісячно комісійну винагороду у сумі 175,79 грн. Проте, Відповідач порушив умови вищевказаного договору та допустив заборгованість, яка станом на 04.03.2015 року становить 761947,33 грн., в т.ч.: 8223,49 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 04.03.2015 року складає 195483,05 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту; 2013,83 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 04.03.2015 року складає 47871,36 грн. прострочена заборгованість по відсотках; 4570,54 грн. прострочена заборгованість по щомісячній комісії; 514022,38 грн. - пеня. В судове засідання представник позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - [PERSON] не з'явилась, однак подала заяву, в якій вказала, що позов підтримує та просить справу розглянути без її участі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через засоби масової інформації шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина», в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 19 січня 2007 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] в письмовій формі було укладено Кредитний договір № 94 pv-07 (надалі Кредитний договір), відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] (Відповідач) в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 23207,0 доларів США (п. 2.1. Кредитного договору). Відповідач зобовязався повністю повернути кредитні ресурси до 19 січня 2014 року. У відповідності до п. 2.3 Кредитного договору кредит було видано для придбання автомобіля марки «Chevrolet Epica LA69L». Відповідач зобовязався щомісячно в термін з «1» до «10» числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого становить 397,37 доларів США, у складі якого також сплачуються відсотки за користування кредитними ресурсами (а.с. 14-16). Згідно п. 4.1 Кредитного договору відповідач зобовязався сплачувати банку відсотки за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту за процентною ставкою 11 % річних. Також відповідно до п. 4.7 Кредитного договору відповідач зобовязався щомісячно сплачувати комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 175,79 грн. Стаття 625 ЦК України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Так, п. 6.1 Кредитного договору визначено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення, а згідно п. 6.2 Кредитного договору за не надання позичальником банку у встановлені цим договором строки будь-яких документів, обовязок надання яких передбачений цим кредитним договором, а також за неповідомлення позичальником банку про факти, зазначені у п. 5.3 цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 10% від загальної суми отриманих кредитних ресурсів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідач прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконував та відповідно до розрахунку позивача допустив виникнення заборгованості станом на 04.03.2015 року в розмірі 761947,33 грн., яка складається з наступного: 8223,49 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 04.03.2015 року складає 195483,05 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту; 2013,83 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 04.03.2015 року складає 47871,36 грн. прострочена заборгованість по відсотках; 4570,54 грн. прострочена заборгованість по щомісячній комісії; 514022,38 грн. пеня (а.с. 5-13). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду не представлено. Згідно з\~\~статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 526 ЦК України зобов'язання\~\~має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,\~\~інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та про наявність заборгованості відповідача за Кредитним договором № 94 pv-07 від 19.01.2007 року, та те, що відповідач не подав суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн. за платіжним дорученням № 9278 від 31.03.2015 року (а.с. 1). На підставі викладеного, відповідно 261, 526, 530, 549, 611, 612, 629, 631, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved