Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №SUYWGK00000005 від 30.08.2006 року в сумі 291956,47 грн., обґрунтувавши свої вимоги тим, що 30.08.2006 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 54800,00 гривень у вигляді не поновлюваної лінії строком до 29.08.2026 року, але відповідач своєчасно не сплачувала банку грошові кошти для погашення вказаного кредиту, в звязку з чим, станом на 24.11.2015 року по даному кредитному договору виникла заборгованість на загальну суму 291956,47 грн., яку банк достроково просив стягнути з відповідача. Представник позивача, діючий за довіреністю №3734-К-Н-О від 04.09.2015 року (л.с.14) в судове засідання не з'явився, в позовній заяві банк просив суд розглянути справу без їх представника. На неодноразові виклики представника банку в судове засідання для дачі особистих пояснень (ухвали суду від 25.01.2016 року та від 09.02.2016 року, л.с.89,115), представник банку в судове засідання не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином (л.с.117). Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши це тим, що між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» дійсно був укладений кредитний договір і вона отримала кредит в сумі 54800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між нею та банком був укладений договір іпотеки від 31.08.2006 року, згідно якого предметом іпотеки було нерухоме майно: будинок, розташований за адресою в с. Дорошівка, вул. Садова, 5, Ямпільського району, Сумської області належний їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Через невиконання зобовязань за вказаним кредитним договором, згідно рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 18.02.2010 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок, в якому вони проживали та виселено її, її чоловіка та двох неповнолітніх дітей з цього будинку з зняттям з реєстраційного обліку. В звязку з чим вважала, що банку було сплачено заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому вказаний позов ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає і зобовязань за кредитним договором перед банком у неї немає. В судовому засіданні було встановлено, що 30.08.2006 року між «Приватбанк», в особі заступника директора з індивідуального бізнесу Сумської філії [PERSON] та [PERSON] було укладено кредитний договір №SUYWGK00000005 від 30.08.2006 року, згідно якого [PERSON] 30.08.2006 року отримала кредит у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 54800,00 грн. на термін до 29.08.2026 року, а саме: на купівлю будинку у розмірі 45000,00 грн. та 9800,00 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,55 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, а також відсотків за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 цього договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 договору. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, про що не заперечувала в судовому засіданні і сама [PERSON]. Також факт отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 45000,00 грн. підтверджується меморіальним ордером №1 від 31.08.2006 року (л.с.41,123) та випискою по банківському рахунку (л.с.39-74). Згідно статті 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушував зобовязання за даним договором. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:сплата неустойки. Відповідно до ст.1054 ч.2 та ст. 1050 ч.2 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до п.3.1 кредитного договору, за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.1.1 даного договору. Відповідно до п.3.2 кредитного договору, згідно ст.212 ЦК України при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 2,52% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до п.4.1 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1,00 грн. за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. В звязку з невиконанням договірних зобовязань по сплаті кредитних коштів, станом на 24.11.2015 року за кредитним договором №SUYWGK00000005 від 30.08.2006 року (л.с.4-8) виникла заборгованість на загальну суму 291956,47 грн., яка складалася з наступного: - 40520,31 грн. заборгованість за кредитом; - 72619,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 19862,12 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 158954,16 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. В забезпечення повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування та можливої неустойки відповідач [PERSON] 31.08.2006 року уклала з банком іпотечний договір (л.с.83-86), згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно: будинок, що знаходиться за адресою в с. Дорошівка, вул. Садова, 5, Ямпільського району, Сумської області належний [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №б/н від 25.07.2006 року, посвідченого нотаріусом Ямпільської державної нотаріальної контори за р-р. №1473. В звязку з невиконанням [PERSON] зобовязань за кредитним договором №SUYWGK00000005 від 30.08.2006 року, рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 18.02.2010 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки: будинок, розташований за адресою в с. Дорошівка, вул. Садова, 5, Ямпільського району, Сумської області шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки від 31.08.2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу предмету іпотеки будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб при Ямпільському РВ ГУМВС України Сумської області. Також, в судовому засіданні, було встановлено, що виконавчий лист про звернення стягнення на предмет іпотеки знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби Ямпільського районного управління юстиції, який до теперішнього часу не виконаний, предмет іпотеки не проданий. Банком були здійснені всі можливі дії по реалізації заставного майна, також банк постійно здійснює продаж на різних товарних біржах, та розміщує оголошення на сайтах фінансової установи (лист, л.с.122). Відповідач [PERSON] вважала, що оскільки з неї рішенням суду від 18.02.2010 року вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому повторно стягувати заборгованість банк не має права. Але суд вважає, що позов в частині дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Так, згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст.7 ч.1 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст.1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язувався надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ч.1 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.546 ч.1 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Згідно ст.33 ч.1 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобовязанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд повинен розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня. Також, суд вважає, що відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ст.253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Згідно ст.261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед звернення кредитора до суду, а починається з дня (місяця) з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором та з урахуванням річного строку позовної давності, суд вважає, що пеня з відповідача повинна стягуватися за період з 25.12.2014 року до 25.12.2015 року, що становить 40682,99 грн. (158954,16 грн. 118271,17 грн.). В звязку з чим, суд вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково, а саме: підлягає стягненню 40520,31 грн. заборгованість за кредитом, 72619,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 19862,12 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 40682,99 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а всього 173685,30 грн.. Посилання відповідача на те, що банком з її зарплатної картки необгрунтовано списуються грошові кошти, суд вважає, що дане питання не стосується цього спору і така умова була передбачена кредитним договором, який вона підписала. На підставі викладеного та

Outcome: partial