Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідач має малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Батько дітей [PERSON] помер [INFO]. Родина [PERSON] мешкає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Санітарно-гігієнічний стан будинку незадовільний, в оселі дуже брудно та холодно, відключено газопостачання, відсутні дрова для опалення. Діти навчаються в Борівському НВК м. Сєвєродонецька. За інформацією учбового закладу протягом останнього часу мати ухиляється від виконання батьківських обов'язків по утриманню та вихованню своїх дітей, взагалі не цікавиться їх навчанням, не забезпечує задовільні умови проживання та харчування дітей. Крім того, за місцем проживання відповідач характеризується негативно, не працює, зловживає спиртними напоями. За направленням педіатрів 07.10.2016 року дітей було влаштовано до Сєвєродонецького обласного протитуберкульозного санаторію. За час перебування дітей у закладі мати відвідувала їх лише 2 рази на самому початку і була з запахом алкоголю. З огляду на викладене позивач звернувся з даним позовом до суду. Представник позивача та прокурор в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши представника позивача та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 21.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народилася [INFO]. Батьком записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 26.09.2008 року Борівською міською радою м. Сєвєродонецька Луганської області, [PERSON] народився [INFO]. Батьком записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. [PERSON] помер [INFO], вказане підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 03.09.2013 року Борівською міською радою м. Сєвєродонецька Луганської області. Відповідно до копії довідки №1786 від 09.12.2016 року [PERSON], [INFO], зареєстрована в [ADDRESS] та дійсно має склад сім'ї доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] В копіях актів обстеження матеріально-побутових умов проживання учнів Борівського НВК [PERSON] та [PERSON], які мешкають за адресою: [ADDRESS], від 03.10.2016 року, 31.10.2016 року, 28.11.2016 року вказано, що комісією у складі заступника директора з НВР [PERSON], педагога соціального [PERSON], заступника директора з НВР [PERSON] було встановлено незадовільний санітарний стан помешкання. У будинку відключене газопостачання та дуже холодно. Для нормального розвитку, навчання, виховання дітей умов немає. Згідно листа № 492 від 30.09.2016 року Борівська селищна рада звертається до начальника Служби у справах дітей [PERSON] з проханням позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Оскільки [PERSON] зловживає спиртними напоями, ніде не працює, в будинку безлад, повна антисанітарія, газопостачання відключене, присадибна ділянка не використовується, діти постійно голодні. В копії листа Сєвєродонецького обласного дитячого протитуберкульозного санаторію №359 від 01.12.2016 року вказано, що неповнолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], знаходяться у санаторію з 07.10.2016 року по теперішній час. За час перебування мати - [PERSON] відвідувала дітей 2 рази (11.10.2016, 16.10.2016) з запахом алкоголю, телефонний зв'язок з адміністрацією СОДПТС не підтримає, життям та здоровям дітей не цікавиться. З висновку Сєвєродонецької міської ради № 102-В від 22.12.2016 року вбачається, що на думку Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради [PERSON], [INFO], слід позбавити батьківських прав стосовно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] та стягнути з неї аліменти. Відповідно до побутової характеристики №181 від 21.04.2017 року [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], не працює, зловживає спиртними напоями. Під час обстеження житлового будинку [PERSON] 21.04.2017 року селищним головою [PERSON] та секретарем ради [PERSON] було встановлено, що в будинку повна антисанітарія, позитивних змін не відбулося. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] перебувають на лікуванні у Сєвєродонецькому обласному дитячому протитуберкульозному санаторії з 07.10.2016 року. Діти до них прибули брудні та голодні. За весь час перебування у СОДПТС відповідач відвідувала дітей 8 разів, яких 2 рази, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, життям та здоров'ям дітей не цікавиться. В ході бесіди з дітьми було з'ясовано, що вони відмовляються жити з матір'ю, оскільки бажають любові, турботи та родини, яку отримують у СОДПТС. Аналізуючи викладене встановлено, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, не забезпечує дітям задовільні умови для проживання, про фізичний і духовний розвиток своїх дітей не піклується, їх навчанням та станом здоров'я не цікавиться, матеріальним забезпеченням дітей та їх вихованням не займається, а також не бажає вчиняти вищевказані дії, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини як складову її виховання. Відповідно ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. У відповідності до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Частиною 2 п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 640 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1280 грн. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved