Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

ПАТ «ВФ Україна» звернулося в суд з позовом [PERSON] стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми та пені за несвоєчасну сплату в розмірі 13806,04 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ПрАТ «МТС Україна» правонаступником якого є ПАТ «ВФ України» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання послуг мобільного зв'язку №6015374/1.12447081 від 13.11.2012 на номер телефону [NUMBER] (контракт №395367652565) відповідно до якого була досягнута згода з усіх істотних умов. З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв'язку відповідачу присвоєно особовий рахунок [NUMBER]. З технічних причин, у зв'язку з переходом ПрАФ «ВФ Україна» на нову білінгву систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги) особовий рахунок абонента було змінено на [NUMBER] Факт надання послуг підтверджується рахунком за телекомунікаційні послуги, який автоматично був сформований із автоматизованої системи розрахунків за послуги позивача та надісланий відповідачу, а саме рахунок [NUMBER] від 31.07.2014 на загальну суму 5 412,41 грн. Згідно п.5.2 договору абонент зобов'язаний сплачувати рахунки за надані послуги та плату за збереження номера при тимчасовому відключенні в мережі мобільного оператора по всіх телефонах, зареєстрованих на його особистому рахунку. В липні місяці 2014 року відповідачем було частково погашено заборгованість на суму 180,00 грн. Позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію із розрахунком заборгованості, однак заборгованість по вказаному договору не була погашена. У зв'язку з цим позивач звернувся до Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу та 28.08.2017 такий наказ було винесено. Однак, 18.09.2017 судовий наказ було скасовано за заявою [PERSON] За надані послуги мобільного зв'язку відповідач не розрахувався, у зв'язку з чим прострочив виконання зобов'язання, тому в силу ст.625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суму, окрім цього пеню згідно договору за несвоєчасну сплату рахунків. Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу 5183,56 грн., суму втрат на інфляційних процесах 4395,68 грн, суму 3 річних 607,11 грн., суму пені 3619,69 грн. 26.09.2018 відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому вона заперечила проти позовних вимог, просила застосувати строк позовної давності, оскільки заборгованість за договором виникла з 01.07.2014 по 31.07.2014, а позивач звернувся з заявою про видачу судового наказу 08.08.2017, тому у позові просила відмовити. Позивачем 17.10.2018 була подана відповідь на відзив в якому вказав, що факт надання послуг підтверджується рахунком за телекомунікаційні послуги, який автоматично був сформований із автоматизованої системи розрахунків за послуги позивача надісланий відповідачу, а саме рахунок [NUMBER] від 31.07.2014 на загальну суму 5412,41 грн. Тобто, відповідно до договору рахунки повинні відповідачем бути сплачені в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, а термін позовної давності рахується першим днем пропущення строку виконання зобов'язання, а саме 16 серпня 2014 року. Відтак, твердження відповідача щодо пропущення терміну позовної давності є необґрунтованим та безпідставним. Ухвалою від 06.09.2018 провадження по справі відкрито призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 15.11.2018 було закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що між позивачем та відповідачем був укладений договір 13.11.2012 про надання послуг мобільного зв'язку. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, натомість відповідач свої зобов'язання згідно договору не виконує, тому просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні, позов не визнала, підтримада аргументи викладені у відзиві, та вказала що в 2012 році укладала договір з позивачем про надання послуг, однак позову не визнає, оскільки закінчився строк позовної давності, тому просить у позові відмовити. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 13 листопада 2012 року між приватним акціонерним товариством «МТС Україна», перейменованого в подальшому на ПрАТ «ВФ Україна», та [PERSON] укладено договір про надання послуг мобільного зв'язку №6015374/1.12447081 від 13.11.2012 на номер телефону [NUMBER] (контракт №395367652565). Згідно п.1.1. договору, оператор згідно з договором надає абонентку послуги мобільного зв'язку в межах України. Відповідно до пункту 4.4. договору, абонент має право користуватися послугами, що надаються за цим договором, в межах районів України, зазначені на карті зон дії мережі мобільного зв'язку, а у випадку замовлення абонентом послуги міжнародного роумінгу - користуватися цією послугою у країнах, з операторами яких укладено договори роумінгу. Згідно з пунктом 5.2 договору, абонент зобов'язааний своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за збереження номеру при тимчасовому відключені в мережі мобільного оператора по всіх телефонах, зареєстрованих на його особистому рахунку. Фактичне використання абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом. Встановлено, що з метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв'язку відповідачу було присвоєно особовий рахунок [NUMBER], який в подальшому було замінено на [NUMBER] Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження надання [PERSON] телекомунікаційних послуг ПрАТ «ВФ Україна» надало суду копії звіту по історії балансу рахунка абонента [NUMBER] за період з 03.04.2014 по 30.08.2014, копію розрахунку [NUMBER] станом на 31.07.2014. (а.с.9-10). 27.07.2014 ПрАТ «ВФ Україна» направило на адресу позивача претензію з розрахунком за послуги з проханням сплатити заборгованість у розмірі 5183,56 грн. до 16.08.2014. Однак відповідач залишив її без реагування. Згідно із ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Відповідно до ст. 903 ЦК України замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про телекомунікації» споживачі комунікаційних послуг зобов'язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В ході розгляду справи встановлено, що між сторонами існували договірні відносини щодо надання телекомунікаційних послуг, було досягнуто згоди з усіх істотних умов і тарифів. Вказані обставини підтверджені відповідними письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. На підтвердження розміру заборгованості відповідача позивачем було представлено розрахунок наданих відповідачу послуг, з якого видно, що сума боргу становить 5183,56 грн. (а.с.12) Крім цього, позивачем наданий розрахунок трьох відсотків річних від простроченої суми в розмірі 607,11 грн., а також розрахунок втрат на інфляційних процесах за весь період прострочення грошових зобов'язань, що становить 4395,68 грн.(а.с.14-16). Доказів (розрахунків, пояснень, заяв), які спростовують правильність нарахування позивачем процентів річних та індексу інфляції сторонами не подано, а судом не здобуто. Крім того, судом встановлено, що відповідно до п.7.2 договору за несвоєчасну оплату рахунків абонент сплачує пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за яких нараховується пеня. Позивачем надано розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за період з 16.08.2014 року по 10.07.2018, що становить 3 619,69 грн. (а.с.16-17) Відповідач заперечуючи позовні вимоги стверджував, що позивачем був пропущений строк позовної давності, оскільки заборгованість за договором виникла з 01.07.2014 по 31.07.2014, а позивач з вернувся до суду з заявою про видачу судового наказу 08.08.2017. Такі посилання відповідача суд до уваги не бере виходячи з наступного Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якої особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відтак, у випадку неналежного виконання зобов'язання за таким договором, що визначає щомісячні платежі за надані послуги, позовна давність обчислюється з моменту настання строку погашення платежу. Судом встановлено, що претензію ПрАТ «МТС Україна» разом з додатком до претензії №с295367644152/07, а саме рахунком за послуги зв'язку в сумі 5183,56 грн. було надіслано відповідачу [PERSON] та встановлено строк сплати заборгованості до 16.08.2014. Однак заборгованість позивачем не було сплачено. Відтак, строк позовної давності рахується з першим днем пропущення строку виконання зобов'язання, а саме 16 серпня 2014 року. 08.08.2017 позивач звернувся до Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу. 28.08.2017 Кам'янка-Бузьким районним судом було видано судовий наказ по справі №446/1397/17. Однак, 18.09.2017 вище зазначений судовий наказ було скасовано за поданою заявою [PERSON] про скасування судового наказу від 07.09.2017. Отже, враховуючи правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14, подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву до суду ПрАВ «ВФ Україна» подано 31.07.2018. З урахуванням дати в розрахунку пені за своєчасне невиконання грошового зобов'язання 16.08.2014, котра припадає в період пропуску строку позовної давності, належна до стягнення сума з урахуванням строку позовної давності за період з 16.08.2014 по 10.07.2018 становитиме 1457,79 грн. Відтак, з огляду на встановлені судом обставини справи, а також норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача за надані телекомунікаційні послуги боргу у сумі 5183,56 грн., суму індексу інфляції за весь час прострочення 4395,68 грн., суму трьох процентів річних від простроченої суми 607,11 грн. та пеню у сумі 1457,79 грн., а всього 11644,14 (одинадцяти тисяч шістсот сорок чотири гривні чотирнадцять копійок). Одночасно,

Outcome: partial