Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] ,третя особа: Відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривий Ріг, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в якому просила суд визнати [PERSON] . [INFO] таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] відповідно до ордера № 288 від 24.09.21992 року отримала в користування житлове приміщення - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Станом на момент подачі позовної заяви у зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] . Відповідач з 2014 року по теперішній час не проживає в даній квартирі, де саме проживає позивачу не відомо, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачу ніхто не чинив. У зв`язку з чим, позивач звернулася до суду та просить позов задовольнити у повному обсязі. Рух по справі Ухвалою суду від 02 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасника справи (відповідача), щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату,час і місце судового засідання розгляд справи відкладався. Виклик відповідача здійснювався шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про перебування в провадженні цивільної справи в провадженні суду. Аргументи учасників справи Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади, що відповідає положенням частини 11 статті 128 ЦПК України. Від представника Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривий Ріг Станіславчук Л.О. надійшла заява про розгляд справи без особистої участі представника. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Згідно з частиною 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з частиною 11 статті 128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Представник третьої особи по справі Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у місті Кривому Розі ради в судовому засіданні присутній не був, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду зяаву про розгляд справи за його відсутності. Фактичні обставини, встановлені судом 18 листопада 1988 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано в Залізничному відділі РАГС Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Після укладення шлюбу дружина взяла прізвище « [PERSON] » (а.с.9). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 23 січня 1992 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). 24 вересня 1992 року виконавчим комітетом Дзержинської районної ради народних депутатів видано ордер № 288 на ім`я [PERSON] для вселення в квартиру [ADDRESS] , з якого встановлено, що самостійне право на житлову площу надано членам її сім`ї: [PERSON] - сину та [PERSON] - сину (а.с. 14). 22 квітня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Після укладення шлюбу дружина взяла прізвище « [PERSON] » (а.с.11). Позивач [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 13 листопада 1992 року, що підтверджено копією її паспорту виданого Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України Дніпропетровської області (а.с.8). Актом комісії у складі сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчено майстром дільниці № 4 ТОВ «Сітісервіс-КР» [PERSON] та підпис майстра засвідчено підписом інженера Пасечної, підтверджено, що [PERSON] , [INFO] дійсно не мешкає в квартирі [ADDRESS] , починаючи з 2014 року по теперішній час (а.с. 15). Відповідно до довідки №12 за адресою: [ADDRESS] зареєстрований також відповідач [PERSON] , отже нарахування здійснюються не тільки на позивача, але і на відповідача (а.с. 13). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Приписами ч.1ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, зміст позовних вимог зводиться до захисту прав позивача як користувача спірної житлової квартири від порушень з боку відповідача, який зареєстрований у цій же квартирі, шляхом зняття його з реєстрації. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц висловлений висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказано, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18, від 26 лютого 2020 року у справі №333/6160/17, провадження №61-7317св19, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, провадження № 61-23089св19. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. У зв`язку із цим, відповідно до статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. Висновки за результатами розгляду справи Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, оскільки відповідач добровільно, з власної ініціативи залишив спірне житлове приміщення у 2014 році та більше шести років не намагався повернутись до нього. Пояснень, щодо поважності не користування житлом відповідачем не надано, отже є підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Таким чином, враховуючи доведеність з боку позивача того факту, що відповідач по справі понад шість місяців не проживає на спірній житловій площі без поважних на те причин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved