Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк», від імені якого діє представник за довіреністю, пред'явило дійсний позов. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 13.02.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № SAMDN03000138866351 відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку складають між банком і відповідачем кредитний договір. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 04.12.2016 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 57444,59 грн., яка складається з: 26405,21 грн. - заборгованість за кредитом; 27827,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2711,65 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того просить покласти на відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, у позовній заяві просив у разі неявки відповідача розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному Веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області. Причини неявки суду не повідомив. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судовим розглядом встановлено, що 13.02.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № SAMDN03000138866351 відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9, 10-33). Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Своїм підписом [PERSON] підтвердив, що заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складають укладений між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що свідчить про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов Договору. Відповідно до змісту ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] належно не виконував свої зобов'язання за Кредитним договором №SAMDN03000138866351від 13.02.2014 року внаслідок чого станом на 04.12.2016 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 57444,59 грн., яка складається з: 26405,21 грн. - заборгованість за кредитом; 27827,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2711,65 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.6-7). Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Як вбачається зі змісту п.2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою Банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № SAMDN03000138866351від 13.02.2014 року, в розмірі 54232,94 грн., в яку входить сума заборгованості за кредитом - 26405,21 грн. та сума заборгованості по процентам за користування кредитом - 27827,73 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачем не спростований. В частині стягнення з відповідача штрафних санкцій в загальній сумі 3211,65 гривень (500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2711,65 грн. - штраф (процентна складова), суд дійшов наступного. Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Отже, зобов'язання за своїм значенням поділяються на: основні зобов'язання які можуть існувати самостійно, та додаткові (акцесорні) зобов'язання які забезпечують належне виконання основних зобов'язань і виникають та існують виключно за умови існування основного зобов'язання. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, основним зобов'язанням позичальника [PERSON] за кредитним договором є погашення кредитних коштів, додатковим зобов'язанням є сплата неустойки (штрафу). Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Отже, антитерористична операція на території Луганської області була запроваджена з 14.04.2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, в якому міститься місто Луганськ Луганської області. Як вбачається зі справи, відповідач [PERSON] зареєстрований у м.Луганськ, а тому він є суб'єктом Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно якого, відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Крім того, комерційним банкам Національним Банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз'яснення, згідно з якими банки зобов'язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу. З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 04.12.2014 року за кредитним договором № SAMDN03000138866351від 13.02.2014 р., укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] вбачається, що позивачем нараховано відповідачу: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2711,65 грн. - штраф (процентна складова), що разом складає 3211,65 грн. З якого саме періоду виникла заборгованість по штрафам позивачем не конкретизовано. В самому розрахунку взагалі відсутні дані, які свідчать про розрахунок штрафу, а зазначений лише розрахунок такої санкції як пеня (а.с.6-7). За таких обставин, суд вважає, що в частині стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту у загальній сумі 3211,65 гривень необхідно відмовити в їх стягненні, оскільки Законом України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» встановлена заборона їх нарахування з 14.04.2014 року. Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог. Відповідно до оригіналу платіжного доручення №BO1S0B17WQ від 30.01.2017 року позивачем при подачі позову позивачем була сплачена сума судового збору у розмірі 1600,00 грн. (а.с.39). Оскільки позовні вимоги задоволені на 94,41%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 1510,56 грн. (1600,00 грн.?0,9441%=1510,56 грн.). На підставі викладеного, ст. 509, 526, 549, 610-612,625,628, 638, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial