Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Парасковіївська сільська рада Бахмутського району Донецької області (далі - [PERSON]) звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, Бахмутський (Артемівський) район, [ADDRESS]. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що основним квартиронаймачем житлового приміщення за адресою: Донецька область, Бахмутський (Артемівський) район, [ADDRESS], рахувався [PERSON], який проживав у ньому до квітня 1983 року. Відповідно до рішення виконкому №8 засідання Парасковіївської сільради народних депутатів від 10 серпня 1983 року заброньовано зазначену квартиру у звязку з виїздом відповідачів в район Крайньої Півночі, відповідно до трудового договору від 07 липня 1983 року. Термін дії бронювання квартири неодноразово продовжувався, в останнє - рішенням [PERSON] №10 від 26 березня 2008 року продовжено термін бронювання квартири [ADDRESS] з 01 березня 2008 року терміном на три роки [PERSON] із складом сімї з трьох осіб. Проте в березні 2011 року [PERSON] рішенням [PERSON] №6/6-43 від 29 квітня 2011 року у продовженні строку охоронного свідоцтва на спірне житло було відмовлено. У звязку з зазначеним позивач стверджує, що оскільки відповідачі своєчасно не вселились у спірне заброньоване житло, набули громадянства Російської Федерації, переїхали на постійне проживання до Російської Федерації та зареєстровані там, мають право власності на іншу квартиру за адресою: Донецька область, Бахмутський (Артемівський) район, [ADDRESS], де і проживають, вони є такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, Бахмутський (Артемівський) район, [ADDRESS]. Ухвалою суду від 11 серпня 2015 року у звязку з відомою позивача від позову в частині вимог про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням до відповідача - [PERSON], провадження в цій частині закрито. Крім того, згідно наданих уточнень позивача до позовних вимог останній просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, Бахмутський (Артемівський) район, [ADDRESS], з посиланням на положення ст.107 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). Указані уточнення прийняті судом. Ухвалою суду від 11 серпня 2015 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідачів - [PERSON]. Зазначена третя особа у судове засідання не зявилась, хоча повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином, зокрема, шляхом судового доручення компетентному суду Російської Федерації, письмових пояснень не надала, що не перешкоджає розгляду справи по суті за її відсутності. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судові засідання не зявився. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 02 червня 2016 року проти позову заперечувала з підстав його необґрунтованості, надала додаткові докази в обґрунтування вимог. Стверджує, що користується спірним майном разом з [PERSON] з 60-х років, сплачують комунальні послуги, проводять в ньому ремонтні роботи, і лише періодично виїжджають до Російської Федерації до сина на строк не більше півроку. Пояснила також, що вона та її чоловік [PERSON] мають посвідки на постійне проживання в Україні, які видані 12 жовтня 2012 року безстроково, проте реєстрації в Україні за місцем проживання до цього часу не отримали у звязку з відмовою позивача у наданні дозволу на це. Також [PERSON] категорично заперечувала щодо наявності іншого житла у її власності за адресою: Донецька область, Бахмутський (Артемівський) район, [ADDRESS], і проти факту постійного проживання в ньому. В останнє судове засідання відповідачі не зявились. Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на їх недоведеність та безпідставність з огляду на відсутність належних та допустимих доказів не вселення в спірне приміщення відповідачів у встановлений строк, не користування відповідачами спірним приміщенням та вибуття останніх на постійне місце проживання до іншого місця. Крім того, представником відповідачів надано заяву про застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Розглянувши матеріали справи, додатково представлені сторонами документи, заслухавши представників сторін та свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено та підтверджено належно засвідченими копіями і оригіналами документів, що з 1965 року [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані у [INFO] (Артемівського) району, яку отримали у користування на підставі ордера. Відповідно до рішення виконкому №8 засідання Парасковіївської сільради народних депутатів від 10 серпня 1983 року заброньовано квартиру [ADDRESS] у звязку з виїздом відповідачів в район Крайньої Півночі, відповідно до трудового договору від 07 липня 1983 року. Термін дії бронювання квартири неодноразово продовжувався, востаннє - рішенням Парасковіївської сільської ради Артемівського району Донецької області №10 від 26 березня 2008 року продовжено термін бронювання квартири [ADDRESS] з 01 березня 2008 року терміном на три роки [PERSON] із складом сімї з трьох осіб. На підставі вказаного рішення видано охоронне свідоцтво № 1 від 26 березня 2008 року на [PERSON] терміном на 3 роки. [PERSON] Парасковіївської сільської ради Артемівського району Донецької області № 6/6-43 від 29 квітня 2011 року [PERSON] відмовлено у видачі охоронного свідоцтва на квартиру [ADDRESS]. [PERSON] договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 28 червня 1996 року Другою артемівською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3101, [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Зазначені обставини та факти, які відповідно до положень ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) мають преюдиційне значення, встановлені наступними судовими рішенням,що набули законної сили на час розгляду справи. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2013 року у справі №0503/10922/2012 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 січня 2014 року, якою позов задоволено частково та зобовязано [PERSON] розглянути заяву [PERSON], [PERSON] від 29 листопада 2012 року про надання згоди на їх реєстрацію в квартирі за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с.34-35, 47-50). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 06 червня 2012 року у цивільній справі №22ц/0509/6101/2012 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування квартирою та зустрічним позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, яким у задоволенні як первісного, так і зустрічного позову відмовлено. Указаним рішенням Апеляційного суду Донецької області від 06 червня 2012 року у цивільній справі №22ц/0509/6101/2012, станом на час її розгляду, також встановлено, що, до закінчення строку бронювання спірного житлового приміщення, відповідачі звертались із заявами про продовження терміну бронювання, відшукували права на реєстрацію за адресою цієї квартири, проводили в ній ремонтні роботи та сплачували комунальні послуги (том 1 а.с.43-46). У судовому засіданні були оглянуті оригінали посвідок на постійне проживання [PERSON] та [PERSON], які видані 12 жовтня 2012 року і на яких відсутні будь-які позначки про реєстрацію зазначених осіб на території України. Відсутні дані про реєстрацію відповідачів також згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Донецькій області від 11 червня 2015 року (том.1 а.с.96). [PERSON] довідки Парасковіївської сільської ради від 10 квітня 2015 року в квартирі № 11, розташованій в буд. № 5 по вул. Первомайська в с. Парасковіївка, ніхто не зареєстрований (том 1 а.с.8). Відповідачі звертались до Артемівського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області із заявою про реєстрацію у спірній квартирі, однак, їм листом було розяснено, що для їх реєстрації необхідно отримати письмовий дозвіл Парасковіївської сільської ради Артемівського району Донецької області, у комунальній власності якої перебуває спірна житлова квартира. Для отримання дозволу на реєстрацію відповідачі неодноразово звертались до [PERSON] з аналогічними заявою. [PERSON] від 26 березня 2014 року №6/50-363 відповідачам було відмолено у видачі згоди на їх реєстрацію в квартирі № 11, розташованій в буд. № 5 по вул. Першотравневі с. Парасковіївка Бахмутського району Донецької області у звязку з відсутністю усіх необхідних документів (том 1 а.с.150). У відповідності до довідки Соледарського комунального виробничого ремонтно-житлового підприємства «Ремонтник» №162 від 26 березня 2015 року та довідки Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Первомайська,5» №01 від 25 січня 2016 року, особистий рахунок №4431 на сплату комунальних послуг відкритий на імя [PERSON] (том 1 а.с.6, том 2 а.с.122). [PERSON] від 04 квітня 2015 року, складеним комісією в складі депутата [PERSON] [PERSON] та сусідив: [PERSON], [PERSON], [PERSON], у квартирі [ADDRESS] з 11 березня 2011 року по теперішній час проживають [PERSON] та [PERSON] (том 1 а.с.9). Відповідно до [PERSON] про непроживання від 02 квітня 2015 року, складеним комісією в складі депутата [PERSON] [PERSON] та сусідив: [PERSON], [PERSON], у квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] з березня 2011 року по теперішній час не проживають (том 1 а.с.10). Указані акти посвідчені також сільським головою [PERSON] У відповідності до акту-довідки 06 квітня 2014 року, складеному за участю майстра Соледарського комунального виробничого ремонтно-житлового підприємства «Ремонтник» [PERSON] та відповідачів, останні з 11 березня 2010 року по теперішній час перебували та проживають у квартирі № 11, розташованій в буд. № 5 по вул. Первомайська с. Парасковіївка Артемівського району Донецької області, здійснюючи сплату комунальних послуг та капітальний ремонт (том 2 а.с.94). Допитані при розгляді вказаної справи свідки сторони позивача надали показання про наступне. Свідок [PERSON], яка є управителем обєднання співвласників багатоквартирного будинку (далі ОСББ) по вул. Первомайська,5 та по вул. Первомайській, 7 в с. Парасковіївка, надала показання про те, що [PERSON] є дійсно платником комунальних послуг по квартирі [ADDRESS], проте існує заборгованість з комунальних послуг, яка передана на баланс до ОСББ з житлово-експлуатаційної організації у червні 2015 року і до цього часу не сплачена. Також пояснила, що ніколи ані [PERSON], ані [PERSON] за цією адресою не бачила особисто, за спірною адресою відвідувала відповідачів у червні 2015 року та у грудні 2015 року, але ніхто не відкрив їй двері. Повідомила, що [PERSON] не є членами ОСББ, в квартирі по вул. Первомайській, 5 ніколи не була, а лише була за адресою Первомайська, 7 у підїзді за викликом [PERSON] та [PERSON] у звязку з їх скаргою на прорив каналізації. Свідок [PERSON], яка проживає у [INFO], надала показання про те, що є сусідкою [PERSON] та [PERSON], проживає через стінку від них вже майже 10 років, працює, раз або два на тиждень бачить як вони виходять з квартири, сидять у дворі. Інколи [PERSON] та [PERSON] відсутні протягом двох-трьох місяців зовсім. Узимку 2016 року також їх не було і зявились вони десь у травні 2016 року. Крім того, у судовому засіданні свідок [PERSON], повідомила, що в [PERSON] від 04 квітня 2015 року, складеному комісією в складі депутата [PERSON] [PERSON] та сусідив: [PERSON], [PERSON], [PERSON], поряд з її прізвищем міститься не її підпис. Свідок [PERSON], яка проживає у [INFO], надала показання про те, що [PERSON] та [PERSON] десь років пять-шість тому (але точно не памятає) робили ремонт в квартирі [ADDRESS], останнім часом десь років пять-шість бачить їх не дуже часто за цією адресою, тому прийшла до висновку, що вони там не проживають, у квартирі в них не була дуже давно. Проте бачила їх біля будинку №11 по вул. Первомайській в с. Парасковіївка, де, як їй відомо, у відповідачів є ще одна квартира. Підтвердила, що в [PERSON] про непроживання від 02 квітня 2015 року, складеним комісією в складі депутата [PERSON] [PERSON] та сусідив: [PERSON], [PERSON], поряд з її прізвищем підпис саме її, проте спочатку прочитала [PERSON] від 04 квітня 2015 року, складеного комісією у складі депутата [PERSON] [PERSON] та сусідив: [PERSON], [PERSON], [PERSON], з якого зрозуміла про що йде мова в акті, який підписала. Перед підписанням акту в квартирі №11 не була, у двері не стукала. Допитані при розгляді вказаної справи свідки сторони відповідачів надали показання про наступне. Свідок [PERSON], яка є депутатом Парасковіївської сільської ради і проживає в [INFO], надала показання про те, що дуже давно знайома з відповідачами, є їх сусідкою. Стверджує, що був період коли відповідачі виїжджали на заробітки на Північ, проте з березня 2011 року повернулись на постійне проживання та проживають за спірною адресою. Останнім часом [PERSON] іноді може перебувати в іншій квартирі [ADDRESS], проте [PERSON] перебуває у спірному житлі постійно. Бувала дуже часто у спірному житлі, мінімум два рази в місяць, підтвердила здійснення відповідачами ремонту у спірному житлі наприкінці 2012 року-початку 2013 року та наявність усіх умов для проживання у ній: металевої двері, меблів, нових пластикових вікон, ліжка, нового холодильника та нової ванни. При огляді наданих відповідачами до матеріалів справи фотографій [PERSON] підтвердила, що на них зображені саме відповідачі у спірній квартирі. Крім того, стверджує, сільського голови [PERSON] з січня 2015 року не бачила і він не працював з цього часу. Свідок [PERSON], яка є рідної сестрою відповідача [PERSON], надала показання про те, що [PERSON] та [PERSON] з 2011 року і на цей час постійно проживають в [INFO], відвідує їх за вказаної адресою мінімум два рази на тиждень. При огляді наданих відповідачами до матеріалів справи фотографій [PERSON] підтвердила, що на них зображені саме відповідачі у спірній квартирі та наявність усіх умов для проживання у ній: металевої двері, меблів, нових пластикових вікон, ліжка, нового холодильника та нової ванни. Стверджує, що у 2012-2013 роках відповідачі міняли підлогу, ставили нові батареї, лічильники, пластикові вікна, сплачують комунальні послуги. Приймаючи рішення суд виходить з наступного. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що відповідачі вибули на постійне проживання до іншого населеного пункту та в інше жиле приміщення, тому за приписами ст. 107 ЖК УРСР, договір найму житла на спірне житло є розірваним, а відповідачі такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Дійсно згідно положень ч. 2 ст. 107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2\~(з відповідними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам розяснено, що відповідно до ст. 107 ЖК УРСР наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову про це. При цьому на ствердження вибуття суд може брати до уваги\~будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання\~(повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сімї в іншому\~місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).\~\~ Разом з тим суд зауважує, що згідно зазначеного пункту Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2\~суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК УРСР.\~\~\~\~ Відповідно до ст.\~10,\~60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до\~ст.57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Отже, для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням саме позивач повинен довести факт вибуття відповідачів зі спірного житла та\~обрання ними іншого постійного місця проживання шляхом надання належних, допустимих та достатніх доказів. Показання свідків з боку позивача щодо факту не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні, вибуття останніх зі спірного житла на інше постійне місце проживання не можуть бути покладені судом в основу рішення без підтвердження іншими доказами, оскільки в цій частині містять суперечності з показаннями свідків з боку відповідачів та не узгоджуються між собою, отже встановити будь-які обєктивні фактичні дані в цій частині за показаннями свідків неможливо. Натомість матеріали справи містять докази сплати відповідачами комунальних послуг за користування спірним житлом, здійснення ними ремонтних робіт у ньому, укладення договорів про надання комунальних послуг та їх сплати за період 2011-2015 роки, користування медичною допомогою у 2011-2012 роках, заміни лічильників, купування меблів тощо, що також підтверджується фотографіями відповідачів у спірній квартирі (том 2 а.с. 64-85, 175-179, 180-192). Зазначені обставини також підтверджуються показанням свідків, які у своєму взаємозвязку та сукупності фактично підтвердили дані, зафіксовані у письмових доказах. При цьому судом ураховується існування договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, укладеного 25 травня 2002 року між Соледарським комунальним виробничим ремонтно-житловим підприємством «Ремонтник», як балансоутримувачем, та [PERSON] на підставі ордеру (том 2 а.с.172-173). Водночас судом визнається недопустимим і не приймається до уваги наданий позивачем в обґрунтування вимог [PERSON] від 04 квітня 2015 року, складений комісією в складі депутата [PERSON] [PERSON] та сусідив: [PERSON], [PERSON], [PERSON], про те, що у квартирі [ADDRESS] з 11 березня 2011 року по теперішній час проживають [PERSON] та [PERSON], оскільки [PERSON], допитана у судовому засіданні в якості свідка, заперечувала ту обставину, що вона власноруч підписала цей акт і стверджувала, що підпис в ньому навпроти її прізвища їй не належить. [PERSON] про непроживання від 02 квітня 2015 року, складеним комісією в складі депутата [PERSON] [PERSON] та сусідив: [PERSON], [PERSON], про те, що у квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] з березня 2011 року по теперішній час не проживають, суд зазначає наступне. У сукупності з вищезазначеними доказами у справі, а також ураховуючи наявність акту-довідки 06 квітня 2014 року, складеному за участю майстра Соледарського комунального виробничого ремонтно-житлового підприємства «Ремонтник» [PERSON] та відповідачів, який містить протилежні відомості, суд оцінює зазначений акт критично і не може прийняти його до уваги як належний і допустимий доказвибуття відповідачів зі спірного житла та\~обрання ними іншого постійного місця проживання. Разом з тим суд бере до уваги той факт, що вказаний акт містить відомості про не проживання відповідачів, без тверджень про їх вибуття на інше місце проживання, а також те, що він посвідчений сільським головою [PERSON] під час перебування останнього у відпустці (том 2 а.с.121). Твердження позивача про те, що відповідачі переїхали на постійне проживання до Російської Федерації, зареєстровані там не знайшли свого підтвердження відповідним доказами, а перебування у їх власності іншого житлового приміщення на території України не може бути підставою для беззаперечного висновку про постійне проживання осіб у цій квартирі і не може бути підставою для позбавлення права користування житлом, яке є одним з елементів права власності і є захищеним Конституцією України та Протоколом 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За таких обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням безпідставні, не доведені належним чином і задоволенню не підлягають. Ураховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за недоведеністю та безпідставністю, строки позовної давності у відповідності до положень ст. 267 ЦК України за заявою представника відповідачів застосуванню не підлягають. Судові витрати покласти на позивача у відповідності до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed