Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

На підставі розпорядження голови Нововодолазького районного суду Харківської області від 06.08.2018 року дану цивільну справу № 631/874/18 передано до Валківського районного суду Харківської області для розгляду по суті. 08.08.2018 року до Валківського районного суду Харківської області надійшла заява, в якій заявник просить встановити факт смерті його баби [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], яка померла 26.03.2018 року на тимчасово окупованій території м. Горлівка Донецької області. В обґрунтування своїх вимог вказує, що його баба [PERSON] померла 26.03.2018 року на тимчасово окупованій території м. Горлівка Донецької області. 20.06.2018 року звернувся до Нововодолазького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області із заявою про проведення державної реєстрації смерті баби [PERSON], однак заявнику було відмовлено в звязку з тим, що ним надано документ, який виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та в звязку з відсутністю документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою. Як зазначив заявник, встановлення факту смерті необхідно для державної реєстрації смерті та для реалізації своїх спадкових прав за законом після смерті баби [PERSON] У відповідності до ч.2 ст.317 ЦПК України справу розглянуто невідкладно, про що повідомлені сторони у справі, які не заперечували проти судового розгляду за їх відсутності. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст.317 ЦПК України\~заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Судом встановлено, що заявник є рідним сином [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії V-ЕД №322541, виданим 27.07.1993 року відділом РАЦС міста Антрацит Луганської області, актовий запис №375. Мати заявника - [PERSON] є рідною донькою померлої [PERSON], що слідує із свідоцтва про народження серії І-АМ №293488, виданого 16.08.1972 року Літинським районним бюро РАЦС Вінницької області, актовий запис №17. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ЕД № 482136, видане 19.09.1987 року відділом РАЦС міста Антрацит Ворошиловградської області, актовий запис № 427). Баба заявника - [PERSON] померла 26.03.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ДНР № 0948696, виданим Горлівським міським відділом запису актів цивільного стану Державної [PERSON] 27.03.2018 року, актовий запис № 460. Як вбачається з довідки про причину смерті №725, виданої 27.03.2018 року Горлівським відділом Республіканського бюро судово-медичної експертизи, причиною смерті [PERSON] є гостра серцево-судинна недостатність. Атеросклеротичний кардіосклероз. З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №0000553340 від 07.06.2018 року, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Нововодолазької РДА слідує, що [PERSON] перемістився з тимчасово окупованої території в Харківську область, Нововодолазький район, с. Мокра Рокитна, вул. Тимченківська, 17. Згідно листа Нововодолазького районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 919-15.27-05.05-03 від 20.06.2018 року [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла 26.03.2018 року у місті Горлівка Донецької області, оскільки заявником предявлено документ, форма якого не відповідає визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Відповідно до ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Як передбачено ч.1 ст.18 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Зі змісту ч.ч.2,3 ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст.315 ЦПК України в окремому провадженні суд, зокрема, розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, яка викладена у висновках ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «laizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих та такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а де становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. З огляду на викладене, встановлення факту смерті [PERSON] необхідне для державної реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про смерть на території України. На сьогоднішній час свідоцтво про смерть видане на тимчасово окупованій території не є підставою для реєстрації смерті [PERSON] на території України, тому заявник позбавлений можливості зареєструвати його смерть іншим способом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON], оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

Outcome: approved