Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з заявою про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю не менше як п`ять років на час відкриття спадщини, заінтересована особа Перевальська міська рада. В обґрунтування заяви зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Померла залишила на користь заявника заповіт, посвідчений 01 листопада 2017 року нотаріусом Перевальського нотаріального округу, реєстр № 603. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із суми недоотриманої пенсії, що знаходиться в Біловодському об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Луганської області. Заявник прийняв спадщину, подавши 23.10.2019 року заяву про прийняття спадщини. Приватний нотаріус Лисичанського нотаріального округу Жихар Н.П. завела спадкову справу №129-2019. Постановою приватного нотаріуса Жихар В.Н. від 23 жовтня 2019 р. заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі того, що спадкоємець зобов`язаний надати нотаріусу докази про прийняття спадщини. Заявник проживав разом з [PERSON] однією сім`єю, з 2012 року до моменту її смерті у зв`язку з хворобою його родички та постійною потребою у сторонньому догляді. [PERSON] була самотня, у неї відсутні більш близькі родичі, ніж заявник. Він також є самотнім, тому проживав з померлою однією сім`єю за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] заявник за власний кошт організував похорон та поховав її. Таким чином, заявник має право бути визнаним спадкоємцем [PERSON] четвертої черги. На підставі викладеного просив суд, встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] разом із [PERSON] , [INFO] , померлою [INFO] , не менше п`яти років до відкриття спадщини, а саме з 2012 року по [INFO] за адресою [ADDRESS] . Доводи особи, яка подала позов Заява мотивована тим, що заявнику відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з відсутністю доказів про прийняття спадщини. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 29.01.2020 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/591/20 було відкрито провадження у цій цивільній справі. 11.03.2020 року представником заявника - адвокатом Ковтун Л.Я. було надано письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності заявника. 04.02.2021 року представником заявника - адвокатом Ковтун Л.Я. було надано письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник заявника - адвокат Ковтун Л.Я. в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала письмове клопотання, в якому просила справу розглядати за її відсутності та за відсутності заявника. Представник заінтересованої особи - Перевальської міської ради в судовому засіданні, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Свідок [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення, в яких зазначив, що підтверджує факт проживання [PERSON] спільно із [PERSON] більше 5 років. Вони спільно вели домашнє господарство, [PERSON] доглядав за [PERSON] до кінця її життя і провів її поховання за власні кошти. Проживали вони разом за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала письмові пояснення, де вказала, що [PERSON] дійсно проживав спільно із [PERSON] тривалий час. Вони вели спільне господарство. [PERSON] доглядав за [PERSON] до самої смерті, після чого провів її поховання за власні кошти. Спільно проживали за адресою: [ADDRESS] . Дослідивши докази, пояснення свідків, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини. Фактичні обставини справи, встановлені судом Матеріалами справи встановлено, що згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.06.2019 року, виданого Кадіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено актовий запис № 109. Згідно з письмової заяви [PERSON] від 28.10.2019 р., [PERSON] проживав спільно із [PERSON] і вів спільне господарство до дня її смерті. Згідно з письмової заяви [PERSON] від 28.10.2019 р., [PERSON] проживав спільно із [PERSON] і вів спільне господарство до дня її смерті. Приймав участь у її похованні. Згідно з письмової заяви [PERSON] від 28.10.2019 р., [PERSON] проживав спільно із [PERSON] і вів спільне господарство до дня її смерті. Приймав участь у її похованні. Згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №389/02-14/129-2019 від 23.10.2019 р., наданою Приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Жихар Н.П. відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] за відсутністю доказів про прийняття спадщини. Згідно з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №58028476 від 23.10.2019 р., наданого Приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Жихар Н.П. спадкова справа зареєстрована за №64936637 у нотаріуса №129-2019. Спадкодавець [PERSON] . Мотивувальна частина Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вирішуючи питання про встановлення даного юридичного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. 315 ЦПК України вбачається, що судом розглядаються справи про встановлення факту, в тому числі проживання однією сім`єю на час відкриття спадщини. За змістом п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. При розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як 5 років до часу відкриття спадщини. Надаючи оцінку заповіту, накладній та акту про фактичне місце проживання, які видані органами влади на непідконтрольній Україні території, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких дій, як наприклад реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський Суд з прав людини, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тому суд як виняток бере до уваги надані заявником документи, видані на непідконтрольній Україні території та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, а також те, що задоволення заяви має юридичне значення для заявника, суд, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає доведеним факт проживання заявника із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менше як п`ять років на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved