Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Одеська міська рада звернулась до суду з зазначеним позовом та просить визнати недійсним договір дарування від 20.09.2013 року, зареєстрований в реєстрі під № 1945, згідно якого [PERSON] безоплатно передав в рівних частках у власність [PERSON] та малолітній [PERSON], [INFO], від імені та в інтересах якої діють ії батьки: мати [PERSON], батько [PERSON], які прийняли в дар квартиру [ADDRESS]; скасувати реєстрацію права власності в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] [PERSON] та малолітньою [PERSON], [INFO], від імені та в інтересах якої діють ії батьки: мати [PERSON], батько [PERSON]; витребувати у [PERSON] та [PERSON], [PERSON], які є законними представниками малолітньої [PERSON], [INFO] на користь Одеської міської ради квартиру [ADDRESS]; стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2005 року визнано право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Зазначене рішення суду було оскаржено та скасовано. Рішенням апеляційного суду одеської області від 29 лютого 2012 року прийнято нове рішення, яким у позові [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] відмовлено. Однак, 14.09.2005 року [PERSON] продала зазначену квартиру [PERSON], який 20.09.2013 року за договором дарування безоплатно передав спірну квартиру у власність [PERSON] та [PERSON] Зазначають, що після скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси право власності на спірну квартиру перейшло до територіальної громади м.Одеси, але по факту вказана квартира знаходиться у володінні відповідачів. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги про визнання договору недійсним та витребування майна із чужого \~незаконного володіння, просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради в судовому засіданні пояснила, що працівники Служби у справах дітей Одеської міської ради виходили за адресою проживання малолітньої [PERSON], однак двері квартири їм не відчинили, до них з заявами до цього часу не звертались. Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. З уточненим позовом відповідачка [PERSON] ознайомлена 22.04.2015 року, заперечень не надала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України справа розглянута в заочному порядку. Вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2005 року визнано право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с10). 19 квітня 2005 року [PERSON] зареєструвала право власності на зазначену квартиру в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» (а.с.9). 14 вересня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу спірної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 4148 (а.с. 13-14). Рішенням апеляційного суду одеської області від 29 лютого 2012 року задоволено скаргу заступника прокурора Приморського району м.Одеси; рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2005 року скасоване; ухвалено нове рішення; у позові [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] відмовлено (а.с.12). Однак, 20 вересня 2013 року [PERSON] уклав договір дарування спірної квартири, згідно якого [PERSON] (Дарувальник) з однієї сторони та [PERSON], малолітня [PERSON]. [INFO] від імені та в інтересах якої діють її батьки: мати - [PERSON], \~батько - [PERSON] (Обдаровувані) уклали договір про те, що [PERSON] безоплатно передає у власність [PERSON] та [PERSON], в рівних часках кожній, належну йому квартиру [ADDRESS], договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1945 (а.с. 16-18). Право власності за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 20.09.2013 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна від 11.11.2014 року (а.с.48-49). Станом на 26 червня 2015 року в спірній квартирі ніхто не зареєстрований, про що свідчить довідка (витяг із домової книги про склад сім`ї та прописку) від 26.06.2015 року № 5082. Як вбачається з довідки Служби у справах дітей Одеської міської ради від 06.07.2015 року №579, працівниками Служби у справах дітей Одеської міської ради здійснено вихід за адресою [ADDRESS], двері квартири ніхто не відкрив. Було залишено запрошення з проханням з`явитися або звязатися з представником Служби у справах дітей Одеської міської ради. До теперішнього часу [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з`явилися. Відповідно до ст.145 Конституції України права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку. Згідно зі ст.\~4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципах судового захисту прав місцевого самоврядування. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321, 327 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном та використовувати ці права на свій розсуд. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У комунальної власності є майно, яке належить територіальній громаді, а управління цим майном здійснює безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Отже, на підставі всього вищевикладеного та ураховуючи ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, проте [PERSON] уклав договір дарування спірної квартири вже після того як було скасовано рішення яким визнано право власності на цю квартиру за [PERSON] Згідно ст. 15 ЦК України кожан особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.4 ч.2 ст. 16 ЦК України, такий спосіб захисту як відновлення становища, яке існувало до порушення права, пов'язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного субєктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб субєктивне право не було припинене, і його можна було відносити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про виселення особи з незаконно зайнятого нею приміщення; про усунення перешкод у здійсненні права власності; про застосування наслідків недійсного правочину; про заборону використання твору без дозволу автора. Цивільним кодексом України в главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст. 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. Згідно ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не має права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до п.30 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку обєктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації обєктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до обєктів комунальної власності майна, відчуженого в процесі приватизації, договір купівлі продажу якого в установленому законом порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію обєктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Виходячи із вказаних приписів вбачається, що рішення щодо відчуження комунального майна приймаються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, однак, враховуючи те, що Одеською міською радою рішень щодо відчуження квартири [ADDRESS] не приймалось, тому вибуття спірного приміщення з володіння власника з волі останнього не підтверджується фактичними обставинами справи. У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України). Отже, договір дарування порушує права позивача, в звязку з відсутністю волевиявлення власника квартири на її відчуження. Стаття 41 Конституції України передбачає, що, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із п. 2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом. Стаття 387 ЦК України визначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п.10 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9 «майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК». Таким чином, підлягає захисту право комунальної власності шляхом витребування квартири [ADDRESS] у відповідачів. Крім того, підлягає скасуванню запис про державну реєстрацію за [PERSON] та [PERSON] на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS]. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Outcome: approved