Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» який є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю « Комерційний Банк Дельта» (надалі Позивач або Банк) 04 грудня 2013 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов укладеного договору № 005-10017-201207 від 20 грудня 2007 року їй було надано кредит на загальну суму до 30 000 грн. 00 коп. За умовами договору було визначено остаточний термін повернення кредиту та сплати процентів. Відповідач не виконує свої зобов'язання, кредитні кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 25 грудня 2012 року в сумі 1 989 грн. 41 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 778 грн. 40 коп., заборгованості за відсотками в сумі 140 грн. 98 коп. та заборгованості за комісіями в сумі 1 070 грн. 03 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, в позовній заяві просить розглянути справу без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає посилаючись на викладені обставини та наполягає на стягненні саме вказаної суми, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач двічі в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи в суді. Про причину неявки до суду відповідач суд не повідомила, письмових заяв та клопотань до суду від неї не надійшло. Суд вважає, що відповідач була належним чином повідомленою про дату розгляду справи в суді, оскільки до суду повернулись поштові повідомлення із відміткою пошти про особисте отримання поштової кореспонденції та «за закінченням терміну зберігання». Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторона посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 15, 16, 22, 526, 549, 550, 610-612, 614, 615, 617, 625, 1054 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 549, 550 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до умов договору № 005-10017-201207 від 20 грудня 2007 року їй було надано кредит на загальну суму до 30 000 грн. 00 коп. За умовами договору було визначено остаточний термін повернення кредиту та сплати процентів. Відповідач не виконує свої зобов'язання, кредитні кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 25 грудня 2012 року в сумі 1 989 грн. 41 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 778 грн. 40 коп., заборгованості за відсотками в сумі 140 грн. 98 коп. та заборгованості за комісіями в сумі 1 070 грн. 03 коп. Сторонами дотримано форми кредитного договору. Позивачем заздалегідь вжито заходів для повернення кредиту. Суд вважає, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобов'язань по сплаті заборгованості по кредиту. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь банку, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути також судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved