Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], по якому просить: - Відібрати дитину [PERSON], [INFO], від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав; - дитину [PERSON], [INFO], передати на опікування органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького; - стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі ? ч. заробітку (доходу) на утримання дитини [PERSON], [INFO], на користь тих осіб або установ, яким будуть передані діти, починаючи від дня пред»явлення позову до суду і до повноліття сина [PERSON], тобто до [INFO]. - у відповідності до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» накласти заборону на відчуження житла за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що дитина [PERSON] 19.11.2017 р. був доставлений до Кіровоградської дитячої обласної лікарні департаменту охорони здоров»я Кіровоградської обласної державної адміністрації бригадою швидкої допомоги за викликом Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області. З пояснення, наданого відповідачем 22.11.2017 р. встановлено, що вона залишила новонароджену дитину [PERSON] 19.11.2017 р. о 18:00 у сусідки та пішла розважатись, коли повернулась о 23:00 їй повідомили, що дитину забрала поліція. Також з пояснень встановлено, що до дитини в лікарню мати з»явилась лише 21.11.2017 р. тому, що до цього вживала спиртні напої. З метою ретельного всебічного вивчення питання щодо можливості повернення дитини [PERSON] в сім»ю відповідача спеціалістами служби у справах дітей їй рекомендовано надати відповідні документи, в тому числі, довідку комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» департаменту охорони здоров»я Кіровоградської ОДА щодо стану здоров»я. В поясненні від 27.11.2017 р. відповідач зобов»язалась звернутись до лікувального закладу з приводу отримання довідки щодо її психічного стану та не заперечувала проти тимчасового влаштування її дитини в сім»ю дідуся [PERSON] [PERSON] 15.01.2018 р. з лікарні передано діду [PERSON], в сім»ї якого дитина проживає на даний час. З 27.12.2017 р. відповідач до служби з питанням повернення дитини [PERSON] в свою сім»ю не зверталась. Спеціалістами служби у справах дітей 29.01.2018 р. здійснено рейд за місцем проживання матері [ADDRESS]. Під час рейду відповідач мала ознаки сильного алкогольного сп»яніння, поводила себе агресивно. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.02.2017 р. відповідач позбавлена батьківських прав відносно дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Під час розгляду справи встановлено, що в 2014 році відповідач знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» з приводу психічних розладів поведінки внаслідок вживання опіоїдів. З пояснень [PERSON], наданого службі у справах дітей 30.01.2018 р. встановлено, що відповідач в грудні 2017 року з метою реабілітації від алкозалежності знаходилась два дні в Центрі реабілітації «Крапка відліку», також в січні 2018 року відповідач знаходилась на лікуванні від алкоголізму в КЗ «Обласний наркологічний диспансер, який самовільно залишила. Таким чином, дії та бездіяльність матері [PERSON], її поведінка призвели до порушення прав дитини [PERSON] на виховання в сім»ї, на материнську турботу та ласку, повноцінний моральний та гармонійний розвиток. За таких обставин повернення дитини [PERSON], [INFO], в сім»ю матері відповідача є неможливим. Зазначені факти вказують на ухилення відповідача від виконання своїх обов»язків по вихованню дітей, що згідно зі ст. 164, 170 СК України є причиною для відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав. Згідно з висновком від 20.02.2018 р. №833/49-05-24 орган опіки та піклування вважає доцільним відібрання дитини [PERSON], [INFO], від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Згідно з договором купівлі-продажу від 09.04.2010 р. відповідач має право власності на квартиру за адресою [ADDRESS]. Зазначений факт підтверджує право дитини на користування житлом матері. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Третя особа в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Просить задовольнити позовну заяву. Зазначив, що відповідач про дитину не піклується, веде аморальний спосіб життя. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до ч. 1 ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», від 30.03.2007 року № 3 наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Статтею № 11 цього ж Закону вказано, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». Згідно статті № 12 цього ж Закону вказано, що «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті № 15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею». В судовому засіданні встановлено, що матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], є громадянка України [PERSON] (а.с. 6). Як вбачається з листа № 2034 від 21.11.2017 р. Кіровоградської дитячої обласної лікарні в інфекційному відділенні № 1 закладу з 19.11.2017 року знаходиться невідомий хлопчик, який доставлений у приймальне відділення бригадою швидкої допомоги о 21 год. 50 хв. В супровідному листку бригади тільки ім»я дитини [PERSON] та діагноз «практично здоровий». Дитину доставлено за викликом патрульної поліції з [ADDRESS], без документів, без соціального працівника, без акту про залишену дитину (а.с.9). Дитина [PERSON] 19.11.2017 р. був доставлений до Кіровоградської дитячої обласної лікарні департаменту охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації бригадою швидкої допомоги за викликом Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області. З пояснення, наданого [PERSON] службі у справах дітей Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького 22.11.2017 р., встановлено, що вона залишила новонароджену дитину [PERSON] 19.11.2017 р. о 18.00 у сусідки та пішла розважатись, коли повернулась о 23.00, їй повідомили, що дитину забрала поліція. Також з пояснення встановлено, що до дитини в лікарню мати з'явилась лише 21.11.2017 р. тому, що до цього вживала спиртні напої. З метою ретельного всебічного вивчення питання щодо можливості повернення дитини [PERSON] в сім'ю матері [PERSON] спеціалістами служби у справах дітей їй рекомендовано надати відповідні документи, в тому числі, довідку комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» департаменту охорони здоров'я Кіровоградської ОДА щодо стану здоров'я. В поясненні від 27.12.2017 р. [PERSON] зобов'язалась звернутись до лікувального закладу з приводу отримання довідки щодо її психічного стану та не заперечувала проти тимчасового влаштування її дитини в сім'ю дідуся [PERSON]. Дитину [PERSON] 15.01.2018 р. з лікарні передано діду [PERSON], в сім'ї якого дитина проживає на давай час. З 27.12.2017 р. [PERSON] до служби у справах дітей з питання повернення дитини [PERSON] в свою сім'ю не зверталась. Спеціалістами служби у справах дітей 29.01.2018 р. здійснено рейд за місцем проживання матері [ADDRESS]. Під час рейду матір мала ознаки сильного алкогольного сп'яніння, поводила себе агресивно. З пояснення [PERSON], наданого службі у справах дітей 30.01.2018 р., встановлено, що [PERSON] в грудні 2017 року з метою реабілітації від алкозалежності знаходилась два дні в Центрі реабілітації «Крапка відліку», також в січні 2018 року [PERSON] знаходилась на лікуванні від алкоголізму в комунальному закладі «Обласний наркологічний диспансер» департаменту охорони здоров'я Кіровоградської облдержадміністрації, який самовільно залишила. Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.02.2017 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.14-17). Згідно висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 833/49-05-24 від 20.02.2017 року є за доцільне відібрання [PERSON], [INFO], від матері [PERSON], без позбавлення її батьківських прав, з одночасним накладенням заборони на відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-20). Відповідно до підпункту 14 пункту 27 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, коли після повернення з місць позбавлення волі або звільнення з-під варти, батьки не звернулися із заявою про повернення дитини, службою у справах дітей за місцем походження дитини можуть бути підготовлені документи, необхідні для порушення питання про позбавлення батьків їх батьківських прав. При розгляді даної цивільної справи було достовірно встановлено, що відповідач по справі, [PERSON], протягом тривалого часу не займається вихованням свого сина, не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не піклується про здоров'я сина, матеріально не утримує. За таких обставин повернення дитини [PERSON], [INFO], в сім'ю матері [PERSON] є неможливим. В силу ст. 170 СК України, суд вважає за необхідне відібрати дитину від матері, не позбавляючи її батьківських прав. Відповідно до ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина є законним и та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Приймаючи рішення про накладення заборони на відчуження на майна, а саме квартири за адресою: за адресою: [ADDRESS], суд керувався наступним. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьківських або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 114962318 від 22.02.2018 року, [PERSON] має зареєстроване право власності на [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу дарування, 193 від 09.04.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] За таких обставин, враховуючи необхідність забезпечити збереження майна малолітнього [PERSON] суд вбачає підстави для накладення заборони відчуження вищезазначеного майна. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1409,60 грн. Згідно п. 1 ст. 437 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved