Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Одеська міська рада звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з заявою, за участю зацікавленої особи Виконавчого комітету Одеської міської ради, та просить визнати відумерлою спадщину після смерті [PERSON], що складається з квартири [ADDRESS], що їй належала на праві власності. Заява обґрунтовується тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 липня 1994 року [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS]. 27 березня 2014 року [PERSON] померла. Згідно виписки з домової книги про склад сім'ї №326 від 23 лютого 2013 року, виданої посадовими особами виробничої дільниці № 9 КП «ЖКС «Фонтанський», спадкодавець проживала одна у вищевказані квартирі. Час відкриття спадщини після її смерті 27 березня 2014 року, а місце відкриття спадщини - квартира [ADDRESS]. Також заявник зазначає, що станом на 02 вересня 2015 в [PERSON] відсутні спадкоємці за законом, і заповіт померла не залишала. Тому, оскільки територіальна громада м. Одеси є універсальною правонаступницею відумерлого майна, яке на час відкриття спадщини знаходилось на території міста Одеси, то Одеська міська рада має право на визнання цієї спадщини відумерлою при наявності умов і підстав, зазначених у ст. 1277 ЦК України незалежно від того, чи відчужено (незаконно) це майно, або ні. В судовому засіданні представник Одеської міської ради вимоги заяви підтримала у повному обсязі, та просила їх задовольнити. Представник Виконавчого комітету Одеської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника заявника, суд вважає, що заява Одеської міської ради не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 25 липня 1994 року [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS], загальною пл. 21, 0 кв. м., житловою пл. 11, 6 кв. м. 27 березня 2014 року [PERSON] померла, про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть серії І-ЖД №374927, та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної квартири. Згідно довідки-виписка з домової книги про склад сім'ї №326 від 23 лютого 2013 року, виданої посадовими особами виробничої дільниці № 9 КП «ЖКС «Фонтанський», спадкодавець проживала одна у вищевказаній квартирі, і займала житлову площу - одну кімнату 11, 6 кв. м., загальної площі 21, 0 кв. м. на пятому поверсі девяти поверхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, № 43138333 від 02 вересня 2015 року вищевказана квартира зареєстрована за померлою [PERSON] Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦПК України, у заяві про визнання спадщини відумерлою повинно бути наведено відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття. Положення ст. 1277 ЦК України визначають, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від ЇЇ прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Відповідно до ст. 278 ЦПК України, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовились від її прийняття, суд ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. Згідно роз'яснень наданих ВССУ у листі від 16 травня 2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади. Суди повинні враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК суд лише визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування у передбачених законом випадках. Однак, на виконання ухвали суду від 09 грудня 2015 року Шоста Одеська державна нотаріальна контора надіслала відповідь, з якої вбачається, що спадкоємцем після смерті [PERSON], яка померла 27 березня 2014 року, є [PERSON], [INFO], на імя якої [PERSON] був складений заповіт на квартиру [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 31 серпня 1996 року за реєстровим №11612, та була заведена спадкова справа №214/2014 за заявою [PERSON] Вищевикладене спростовує доводи Одеської міської ради про відсутність спадкоємців після смерті [PERSON] Тому, підстав для визнання спадщини у вигляді вищезазначеної квартири відумерлою, немає. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Таким чином, суд вважає вимоги Одеської міської ради необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed