Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором б/н від 18.02.2014р. у розмірі 53751 грн. 87 коп. та сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 18.02.2014р. відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 25.03.2018р. має заборгованість 53751 грн. 87 коп., що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 2885,12 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 44730,95 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3100,00 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штрафу(процентна складова) у розмірі 2535,80 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, просить розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги задоволенню не підлягають через їх недоведеність та незаконність, оскільки кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем, є нікчемним, відповідач з умовами та правилами надання банківських послуг безпосередньо ознайомлений не був, їх не підписував, тобто згоди своєї на умови щодо нарахування процентів, штрафу та комісії не давав, тому вважає що нарахування були незаконними, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом, що підтверджує наявність заборгованості. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності, у позивача право повернення кредиту виникло 18.02.2015р. або з 28.08.2014р., коли відповідач припинив виконувати свої обов`язки, а позов подано 05.04.2018р., тому вважає, що банк звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 18 лютого 2014р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладений договір на отримання кредиту у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. На підтвердження виникнення між сторонами договірних відносин ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надана підписана відповідачем [PERSON] заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якій відповідач висловив згоду на укладання договору та виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна, Gold» та зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Своїм підписом [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» складають Договір про надання банківських послуг (а.с. 8). Відповідно до договору про надання банківських послуг відповідачу [PERSON] було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та надана пластикова картка, яку отримав відповідач. За таких обставин, суд вважає доведеним існування між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] кредитних правовідносин за договором № б/н від 18 лютого 2014 року. Як убачається з розрахунку за кредитним договором № б/н від 18.02.2014 заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 25.03.2018р. становить 53751 грн. 87 коп., що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 2885,12 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 44730,95 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3100,00 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штрафу(процентна складова) у розмірі 2535,80 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. У зв`язку із невиконанням належним чином обов`язку по поверненню кредитних коштів у [PERSON] виникла заборгованість перед Банком. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Згідно з умовами кредитування [PERSON] розмір щомісячного платежу з урахуванням плати за використання кредитних коштів у звітному періоді складав 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, а строк внесення щомісячних платежів встановлений до 25 числа місяця, наступного за звітним періодом (а.с. 9). Тому перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. І встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у цивільній справі № 444/9519/12, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. З наданого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж було здійснено відповідачем [PERSON] 28.08.2014 (а.с. 6). З позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся 05.04.2018 року (а.с. 3-4). Тобто, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про захист порушених прав з пропуском строку позовної давності. Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволені позивних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed