Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Направленим позовом позивач просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час за період з жовтня 2010 року по липень 2013 року, які, як прораховано направленою заявою, становлять 30 313 гривень. В судовому засіданні представник позивача заяву підтримав та просив суд її задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, в судовому засіданні, позов не визнав та просив відмовити за відсутності підстав та в зв'язку із пропуском строку позовної давності. Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував наявні у справі і надані представником позивача письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Аліменти з відповідача на користь позивача стягуються за рішенням суду від 24 вересня 2013 року, яке набуло законної сили 7 жовтня 2013 року. Даним судовим рішенням встановлено, що аліменти стягуються з 8 серпня 2013 року (а.с.5). 5 травня 2014 року Житомирським районним судом Житомирської області постановлено ухвалу про залишення позову позивача до відповідача про стягнення аліментів за минулий час без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, тобто в зв'язку із повторною неявкою позивача в судове засідання (а.с.7). Позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] 17 липня 2014 року (а.с.20,21). Заявник отримує допомогу на спільну з відповідачем дитину, як на дитину інваліда (а.с.22). Відповідно до копій трудової книжки та довідок про доходи - відповідач працював в свій час та отримував за це заробітну плату (а.с.23-28). Позивач зверталась в кінці 2010 року до соціальних служб з приводу ухилення від надання коштів відповідачем на утримання спільної дитини (а.с.40-43). 4 травня та 30 серпня 2011 року позивач направляла на адресу відповідача листи з приводу утримання спільної дитини (а.с.44,45). На зворотах листів маються копії повідомлень відділень зв'язку про отримання листів відповідачем за місцем його реєстрації (а.с.10,44,45). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки (ч. 2 ст. 191 СК України). Проаналізував встановлені судом фактичні обставини справи та норми закону, якими вони врегульовані, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Даний позов подано до суду 24 березня 2015 року. Спеціальний строк в межах якого може бути здійснено стягнення за минулий час - три роки. Таким чином, на переконання суду, законодавець спеціальною нормою визначив період за який можливо здійснити стягнення і який не є строком позовної давності. В зв'язку з викладеним, на переконання суду, не підлягає до задоволення заява представника відповідача про застосування строків позовної давності до частини заявлених вимог. Таким чином, позивач може ставити питання про стягнення аліментів за минулий час, але не пізніше ніж з 24 березня 2012 року. Оскільки аліменти визначаються щомісячними платежами, то відповідно аліменти за минулий час можливо було стягнути не пізніше ніж за квітень 2012 року. Аліменти з відповідача стягуються за рішенням суду від 24 вересня 2013 року, яке набуло законної сили 7 жовтня 2013 року. Даним судовим рішенням встановлено, що аліменти стягуються з 8 серпня 2013 року. Тобто, враховуючи положення речення другого ч. 2 ст. 191 СК України про те, що аліменти за минулий час можуть бути стягнуті не більш як за три роки, суд вважає, що позивач мала права на стягнення аліментів за минулий час даною заявою з квітня 2012 року по липень 2013 року включно. Разом з тим, доказів, які б підтверджували вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача за такий період часу суду не надано. Суд погоджується із доводами позивача про те, що вона вживала заходів щодо отримання аліментів за період часу з жовтня 2010 року по вересень 2011 року. Даний факт підтверджується наявними у справі листами (а.с.44,45) від 4 травня та 30 серпня 2011 року в яких позивач просила забезпечувати дитину коштами, тобто, на переконання суду, позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача. Одночасно, суд не погоджується із доводами представника відповідача про те, що не доведено, що саме знаходилось в конверті, які були отримані від позивача у зазначені дати, адже були відсутні описи вкладень направлених поштових листів. На переконання суду за наявності наданих позивачем доказів про зміст листів, підтверджень в їх отриманні, посилання представника позивача про порожні конверти або про конверти з іншим змістом є припущенням і не приймається судом до уваги на підставі ч. 4 ст. 60 ЦПК України. В доповнення суд зазначає, що на спростування наданих позивачем доказів, представником відповідача нічого, крім голослівних пояснень, надано не було. За таких обставин в справі наявний та на переконання суду, підтверджений факт вжиття заходів позивачем щодо одержання аліментів з відповідача за минулий час з жовтня 2010 року по серпень 2011 року і позов в цій частині є обґрунтованим, однак був пропущений визначений і максимальний строк для стягнення аліментів за минулий час поновлення якого законом не передбачено і позов за такий період часу задоволенню не підлягає. Не підлягає до задоволення позов і в частині стягнення аліментів за минулий час з вересня 2011 року по березень 2012 року, адже заявлений поза межами строку визначеного законом. Суд також наголошує, що відсутність відповідей на направлені та отримані відповідачем листи від 5 травня та від 30 серпня 2011 року, на переконання суду, стверджують про ухилення відповідача від їх сплати за минулий час. Стосовно вимог про стягнення аліментів з квітня 2012 року по липень 2013 року то суду не було надано доказів, які б підтверджували вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача і не можливість їх одержати за такий період у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, що вимагає відмовити також в задоволенні позову і в цій частині. Суд не приймає до уваги при прийнятті рішення докази про отримання певної заробітної плати відповідачем та необхідність в додаткових витратах дитини сторін, адже ці докази не стосуються предмету та підстав заявленого позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed