Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Орган опіки та піклування Магдалинівської районної державної адміністрації, в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] , відносно їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що на обліку служби у справах дітей Магдалинівської РДА перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах батьки [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання обов`язків по вихованню та утриманню своєї дитини. Мати дитини [PERSON] фактично проживає за адресою [ADDRESS] , разом зі співмешканцем [PERSON] , вона самоусунулася від виховання та утримання сина, постійної роботи не має, проживає за рахунок соціальних виплат на дітей. Батько дитини [PERSON] також самоусунувся від виховання та утримання дитини, не працює, не утримує господарство, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. За час проживання сім`я [PERSON]-[PERSON] на території Жданівської сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживали спиртними напоями, не працювали, жили за рахунок отримання соціальної допомоги на дітей, вихованням та утриманням дітей не займалися. 04.10.2016 року малолітнього [PERSON] влаштовано до закладу КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР на повне державне утримання. Батьки життям та здоров`ям дитини не цікавляться, не відвідують його в державному закладі, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного просять позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач-1 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначила, що на даний час діти проживають з нею та відповідачем - 2, коли діти перебували в будинку дитини навідувала їх там, також вдома зробили ремонт, поклеїли шпалери, хоче щоб діти проживали в родині. Відповідач-2 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи просила задовольнити позовні вимоги. Заслухавши пояснення осіб які беруть участь у справі встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] зареєстровано народження [INFO] [PERSON] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Розпорядженням голови Магдалинівської РДА від 04.10.2016 року влаштовано малолітнього [PERSON] [INFO] до дитячого закладу на строк до досягнення 4-х річного віку. Згідно довідки-характеристики виданої Жданівською сільською радо. 13.09.2018 на [PERSON] зазначено, що остання проживає без реєстрації в с . Жданівка , разом зі співмешканцем [PERSON] Діти [PERSON] 2013 року народження та [PERSON] 2015 року народження знаходяться в реабілітаційному центрі в м. Дніпро. Домашнього господарства не має, на території сільської ради не працює, авторитетом у населення не користується. Аналогічні відомості вказано і про [PERSON] 13.09.2018 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Жданівської сільської ради складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його сина [PERSON] [INFO] . У висновку вказано, що останній проживає в [ADDRESS] , приміщення потребує ремонту, інколи працює по найму, живе зі співмешканкою [PERSON] Діти перебувають в реабілітаційному центрі в м. Дніпро. Листом від 19.10.2017 року КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» повідомив начальника служби у справах дітей Магдалинівської РДА про те, що вихованців закладу [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] відвідувала мати [PERSON] декілька разів, цікавилася постійно станом здоров`я дітей по телефону, приносила ласощі, предмети догляду. Батько дитини [PERSON] з 11.10.2016 року жодного разу сина не відвідував. Зазначено, що дітей влаштовано на підставі заяви матері про тимчасове влаштування у зв`язку з важким матеріальним становищем. Також до матеріалів справи долучено перепустку [PERSON] до КП «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини», з якої вбачається, що остання відвідувала дітей в період перебування дітей з 2016 по 2018 роки. Окрім того відповідач надала акт обстеження житлово-побутових умов від 07.03.2019 року, з якого вбачається в будинку за місцем її проживання по [ADDRESS] зроблено косметичний ремонт, ведеться господарство, діти доглянуті, маються продукти харчування, одяг. Депутат сільської ради Киричок Л.І. та представник [PERSON] Оцінюючи вищевказані обставини справи у їх сукупності та взаємозв`язку суд також враховує наступне. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, одними з принципових положень визначено те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, в ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В свою чергу Конвенцією про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20 вересня 2006 року (частина перша та друга ст. 4, п. «с» ст.7) передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Згідно з приписами п. 2 частини першої ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до правових положень, які містяться в ст.ст. 8, 12 (ч. 6) Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Приписами ст.ст. 150, 153, 155 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам чинного законодавства, суд виходить з того, що фактичними даними по справі належним чином не підтверджено обставини щодо ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини. Не надано доказів того, що відповідачі не піклуються про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не приймають участі у її вихованні та утриманні. Напротивагу цьому відповідачі по справі вживають всіх мір задля можливості участі у вихованні дітей, облаштували місце проживання. Даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідачів щодо власної дитини, або даних про те, що до відповідачів раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, матеріали справи не містять. Суд зазначає, що перебуваючи в складних життєвих умовах відповідач вирішила тимчасово влаштувати дітей до спеціалізованої установи, скористалась наявними в державі відповідними установами задля забезпечення найкращих умов для дітей,

Outcome: dismissed