Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що згідно укладеного кредитного договору № 01МЗ/2010 від 08.09. 2010 р. відповідачу [PERSON] надано кредит у розмірі 51034,00 грн. на термін до 06.09.2013 зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов укладеного договору погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 11.01.2014 у розмірі - 68564,13 грн., яка складається з наступного: 26444,38 грн. - заборгованість за кредитом, 17319,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 20583,23 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 1000,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3217,34 грн. - штраф (процентна складова). За відповідача [PERSON] відповідно до договору поруки № 1-01МЗ/2010 поручились відповідачі [PERSON] та [PERSON], які відповідно до договору поруки несуть солідарну відповідальність разом з боржником, тому банк просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 68564,13 грн. за кредитним договором № 01МЗ/2010 від 12.11.2010 року та судові витрати. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 20.08.2013 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності з участю представника [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на підставі заперечення, в якому просить суд вважати договір поруки припиненим та відмовити позивачу в позові відносно [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до договору поруки № 2-01 мз /2010 від 08.09.2010, укладеного між нею та ПАТ «ПриватБанк», вона є поручителем і зобов'язалася солідарно з боржником [PERSON] відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором. Додатком №1 кредитного договору було встановлено терміни виконання основного зобов'язання до 11 числа кожного місяця. [PERSON] вважає, що на момент звернення ПАТ «ПриватБанк» до неї з позовом про стягнення заборгованості по кредиту, договір поруки втратив свою чинність і є припиненим. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умовами договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язань перед банком або повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Цього в договорі поруки не встановлено. Оскільки строк виконання основного зобов'язання встановлено щомісячно, то, відповідно, порушення зобов'язання почалося із 11 числа кожного місяця, де є заборгованість по кредиту, як видно із розрахунку заборгованості та позовної заяви. Вимогу про погашення заборгованості було надіслано 01.11.2013, що становить майже три роки, хоча така вимога мала бути надіслана в межах шестимісячного строку. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.09.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 01МЗ/2010, на підставі якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 51034,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28 % з кінцевим терміном повернення 06.09.2013 р. ( а.с. 14-21). В порушення ст. 509, 526, 1054 ЦК України та умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 11.01.2014 р. має заборгованість - 68564,13 грн., яка складається з наступного: 26444,38 грн. - заборгованість за кредитом, 17319,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 20583,23 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 1000,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3217,34 грн. - штраф (процентна складова) ( а.с. 6-9) . В забезпечення виконання зобов'язання за Договором від 08.09.2010 № 1-01МЗ/2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та поручителем [PERSON] було укладено договір поруки в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором [PERSON] ( а.с. 22-23). В забезпечення виконання зобов'язання за Договором від 08.09.2010 №21-01МЗ/2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та поручителем [PERSON] було укладено договір поруки в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором [PERSON] ( а.с. 25-26). Зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки пов'язане із закінченням строку її чинності. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні в забезпечення виконання зобов'язання за Договором № 1-01МЗ/2010 та Договором № 2-01мз/2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та поручителями [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, згідно яких поручителі [PERSON] та [PERSON] поручились за виконання боржником обов'язків, що виникли на підставі основного договору, а саме: повернути банку кредит рівними частинами, у терміни, визначені основним договором та додатком № 1 до нього, але в будь-якому випадку не пізніше 11 числа кожного місяця; щомісяця сплачувати проценти; у строк не пізніше 10 днів з дати пред'явлення відповідної вимоги достроково повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що виникають із основного договору; сплатити неустойку (пеню, штраф) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за основним договором.. ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись 21 січня 2014 року до суду із позовом про стягнення коштів з поручителів, посилалося на те, що у порушення умов договору, позичальник [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 11.01.2014 р. має заборгованість - 68564,13 грн., яка складається з наступного: 26444,38 грн. - заборгованість за кредитом, 17319,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 20583,23 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 1000,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3217,34 грн. - штраф (процентна складова) ( а.с. 6-9). Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язання за кредитним договором, передбачений ч. 1 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Відповідно до ст. 360 - 7 ЦПК України правова позиція Верховного Суду України, яка є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України викладена в постанові ВС України від 17 вересня 2014 року (справа № 6- 53 цс 14). В даній правовій позиції зазначено, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч. 4 статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Як вбачається із спірних договорів поруки, у них не встановлено строку припинення поруки. В свою чергу, із кредитного договору вбачається, що строк виконання основного зобов'язання встановлено щомісячно (до 11 числа кожного місяця), відповідно порушення зобов'язання почалося виходячи із розрахунку заборгованості та позовної заяви (а.с.6) з 11.05.2011, а вимогу про погашення заборгованості було надіслано 01.11.2013, хоча така вимога мала бути надіслана в межах шестимісячного строку. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про отримання вказаної претензії поручителями. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не звертався до суду з позовом до поручителів [PERSON] та [PERSON] із вимогою про дострокове повернення кредитних коштів. Непред'явлення банком вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобов'язанням. За таких обставин, звернення до суду до поручителя після спливу, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку є підставою для відмови у позові в зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що порука припинилась, тому позовні вимоги банку про стягнення заборгованості по кредиту з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , як поручителів задоволенню не підлягають. Позовна вимога банка про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] по кредитному договору № 01МЗ/2010 від 12.11.2010 р. у розмірі 68564 (шістдесят вісім тисяч п'ятсот шістдесят чотири) гривні 13 коп. підлягає до задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати ( а.с. 1), понесені позивачем. На основі викладеного,

Outcome: partial