Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, посилаючись на наступне. [PERSON] отримала кредит розмірі 5700 грн. на підставі договору б/н від 17.02.2012 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з\~«Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою»\~та «Тарифами Банку», які викладеніна веб-сайті ПАТ КБ «Приватбанк», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав, надав відповідачу кредит згідно з договором, в свою чергу відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто не виконав договірні зобовязання. Відповідач станом на 30.04.2018 має заборгованість на суму\~66055 грн. 88 коп., яка складається з наступного: 5425 грн. 09 коп. -\~заборгованість зі сплати кредиту, 53809 грн. 08 коп. - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом, 3200 грн. 00 коп. - заборгованість зі сплати пені та комісії, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 3121 грн. 71 коп. - штраф (відсоткова складова). Оскільки в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором відповідачем не сплачена, позивач просить суд її стягнути. В судове засідання представник позивача не зявився, однак надіслав суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім цього, в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання також не зявився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законодавством порядку, заяв чи клопотань до суду не надав. Суд, обєктивно, повно та всебічно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно отримав кредит у розмірі 5700 грн. на підставі договору б/н від 17.02.2012 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підпис відповідача на заяві про отримання кредитної картки підтверджує його згоду на те, що підписана заява разом з\~«Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на веб-сайті ПАТ КБ «Приватбанк», складає між ним та банком договір надання банківських послуг. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав, надав відповідачу кредит згідно з договором, в свою чергу відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору надання банківських послуг, тобто не виконав договірні зобовязання. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 17.02.2012 відповідач станом на 30.04.2018 має заборгованість на загальну суму\~66055 грн. 88 коп., яка складається з заборгованості зі сплати кредиту в розмірі 5425 грн. 09 коп., заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 53809 грн. 08 коп., заборгованості зі сплати пені та комісії в розмірі 3200 грн. 00 коп., штрафу у фіксованій частині в розмірі 500 грн. 00 коп., штрафу за відсотковою складовою в розмірі 3121\~грн.\~71\~коп. З матеріалів справи вбачається, що розрахунок вказаної заборгованості за договором б/н від 17.02.2012 проведено позивачем з урахуванням умов та правил надання банківських послуг, затверджених правлінням банку. Частиною 1\~статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За порушення зобовязання, визначеного умовами договору приєднання, в установленому законом порядку передбачено цивільно-правову відповідальність у вигляді неустойки, яка включає штраф або пеню. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 2 вказаної статті визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею відповідно до ч. 3 цієї ж статті є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Однак стаття 61 Конституції України\~передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто Конституцією України виключена можливість застосування різних видів неустойки одночасно за порушення одного й того ж зобовязання. Умовами зазначеного вище договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань. Проте штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У даному випадку саме пеня (зазначено позивачем у позовній заяві як заборгованість зі сплати пені та комісії) як різновид неустойки є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов'язання і за змістом кредитного договору пеня (комісія) визначається як перший із способів забезпечення зобов'язання позичальника перед банком в порівнянні зі штрафом і підлягає стягненню. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України у справах №6-1374цс17, №6- 2003цс15. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення штрафу в сумі 500 грн. та в сумі 3121 грн. 71 коп., задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом та здійснювати погашення кредиту. Однак взяті на себе зобов'язання відповідач не виконує в повній мірі. Зі змісту положення ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~вбачається,\~що наслідком\~порушення позичальником\~зобовязання за\~кредитним договором\~є право\~банку вимагати повернення суми кредиту та процентів за ним. За таких підстав, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 62434 грн. 17 коп., яка складається з наступного: 5425 грн. 09 коп.\~- заборгованість зі сплати кредиту, 53809 грн. 08 коп. - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом, 3200 грн. 09 коп. - заборгованість зі сплати пені та комісії. У відповідності до статті 141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог документально підтверджені судові витрати, які включають судовий збір в розмірі 1673 грн. 90 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial