Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору, [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 04.03.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 14.14680, згідно якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 30000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.03.2013 року. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 14.14680 від 04.03.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки № 14.14680/1 від 04.03.2008 року, предметом якого є житловий будинок загальною площею 53,10 кв.м., житловою площею 34,40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Через неналежне виконання умов кредитного договору у позичальника станом на 18.04.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 27209,54 доларів США, яка складається з наступного: 13243,31 доларів США - заборгованість за кредитом; 8085,64 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4563,68 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 22,28 доларів США - штраф (фіксована частина); 1294,63 доларів США - штраф (процентна складова). В зв'язку із невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 14.14680 від 04.03.2008 року в розмірі 27209,54 доларів США, що за курсом 11,22 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.04.2014 року складає 305291,07 грн. - звернути стягнення на будинок загальною площею 53,10 кв.м., житловою площею 34,40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій для продажу предмету іпотеки. Також просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та (або) проживають у житловому будинку, що знаходиться в іпотеці. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, згідно якої просить розглядати справу без її участі, заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що спірний житловий будинок є єдиним житлом для неї та її трьох дітей, у зв'язку з цим просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.03.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 14.14680, згідно якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 30000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.03.2013 року. Судом встановлено, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконує, через що станом на станом на 18.04.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 27209,54 доларів США, яка складається з наступного:13243,31 доларів США - заборгованість за кредитом; 8085,64 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4563,68 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 22,28 доларів США - штраф (фіксована частина);1294,63 доларів США - штраф (процентна складова). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України врегульовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачувати проценти. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. 04.03.2008 року, в якості забезпечення виконання умов кредитного договору, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки № 14.14680/1, згідно якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок загальною площею 53,10 кв.м., житловою площею 34,40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Але з 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Так, згідно умов кредитного договору № 14.14680 від 04.03.2008 року кредитні кошти позичальнику надавались в іноземній валюті на споживчі цілі (п. 1.4. договору). Згідно договору іпотеки №14.14680/1 від 04.03.2008 року відповідач є власником житлого будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу №286 від 05.05.2005 року. Як вбачається з довідки відділу адресно-довідкової роботи Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області від 16.05.2014 року, відповідач зареєстрована за вище вказаною адресою. Згідно довідки квартального комітету від 21.07.2014 року відповідач разом із сім'єю (чоловік [PERSON], [INFO], діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]) проживає в будинку за адресою: [ADDRESS]. Тобто спірний будинок, який є предметом іпотеки, використовується як місце постійного проживання відповідача. Доказів того, що у відповідача як іпотекодавця у власності знаходиться інше нерухоме житлове майно суду не надано. Загальна площа вказаного будинку не перевищує 250 кв.м., згоди іпотекодавця на відчуження предмету іпотеки немає, а тому під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» спірний будинок не може бути примусово відчужений. Тобто, на підставі викладеного суд прийшов до висновку, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути задоволена у зв'язку з введенням мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, а тому на даний час, ця обставина унеможливлює задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому відмова в зверненні стягнення на іпотечне майно не змінює обсяг прав банка і не є перешкодою для подання позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. Правовідносини між сторонами, пов'язані з виселенням відповідача та інших осіб з житлового будинку, є похідними від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки на сьогоднішній день нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте, тому суд відзначає відсутність передбачених законом підстав для примусового виселення мешканців з будинку, в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Відмовляючи у задоволенні позову, суд на підставі ст.88 ЦПК України не стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: dismissed