Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Орган опіки та піклування Луцької міської ради звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є матір`ю неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З 28 серпня 2020 року неповнолітній [PERSON] був взяти на облік в службі у справах дітей як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах внаслідок неналежного виконання одинокою матір`ю своїх батьківських обов`язків. Сім`я [PERSON] вже тривалий час перебуває на контролі в службі у справах дітей. З 2016 року неповнолітній [PERSON] проживає разом із сестрою - [PERSON] , [INFO] . Відповідач вихованням дитини належним чином не займається, часто приходить до дітей в стані алкогольного сп`яніння, вимагаючи кошти у своєї повнолітньої дочки [PERSON] для придбання алкогольних напоїв, у разі відмови - влаштовує скандали. Зазначає, що відповідач [PERSON] неодноразово перебувала у медичних установах для лікування від алкогольної залежності. Згідно висновку служби у справах дітей Луцької міської ради від 03.09.2020 року №152 визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] . Вищевказані факти невиконання батьківських обов`язків [PERSON] підтверджуються поясненнями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , документами комунального закладу «Луцька ЗОШ І-ІІІ ст. №15 Луцької міської ради Волинської області», повідомленням Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області, актом обстеження умов проживання, а також того факту, що неповнолітній [PERSON] особисто звернувся до служби у справах дітей з проханням про позбавлення батьківських прав його матері [PERSON] , вказавши, що остання не бере ніякої участі у його житті та вихованні. Відтак, оскільки відповідач по справі [PERSON] не бере участі у вихованні свого неповнолітнього сина, не створює належних умов для життя та повноцінного розвитку дитини, не піклується про неї, позивач просить суд позбавити відповідача по справі батьківських прав та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 31.12.2020 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче засідання на 22.01.2021 року. 24.02.2021 року ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.03.2021 року. В період розгляду даної цивільної справи відзиву на позов відповідач до суду не надіслала. Крім того на сайті Ківерцівського районного суду Волинської області 24.02.2021 року було розміщено судове оголошення про виклик [PERSON] до суду, однак остання в судове засідання не з`явилась. У судовому засіданні 24.02.2021р. представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Крім того, подав до суду заяву про подальший розгляд справи у відсутності представника Луцької міської ради, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, надані в підготовчому засіданні, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.02.2005р. (а.с.15). Наказом служби у справах дітей Луцької міської ради №15 від 28.08.2020р. неповнолітнього [PERSON] , [INFO] взято на облік служби у справах дітей Луцької міської ради, як такого, що перебуває у складних життєвих обставинах, у зв`язку із тим, що його матір неналежним чином виконує батьківські обов`язки (а.с. 17). Так, згідно вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частинами першою, шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так з письмових пояснень [PERSON] від 06.08.2020р. слідує, що остання особисто знайома з відповідачем по справі [PERSON] , яка неналежно виконує свої батьківські обов`язки, оскільки вона є алкозалежною та була неодноразово поміщена до наркологічного диспансеру на лікування. Її дитина [PERSON] , проживаючи разом із матір`ю - [PERSON] часто ходив голодним та брудним, оскільки умови проживання були неналежними, а також відсутні кошти на харчування, оскільки [PERSON] практично всі кошти витрачала на алкоголь, які отримувала від держави як одинока мати (а.с. 12). Із заяви [PERSON] від 05.08.2020р. вбачається, що неповнолітній [PERSON] , з 2016 року проживає із своєю сестрою [PERSON] , яка постійно дбає про потреби дитини, оскільки його мати [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обов`язків (а.с.13). Крім того з довідки комунального закладу «Луцька ЗОШ І-ІІІ ст. №15 Луцької міської ради Волинської області» №1-2/137 від 03.08.2020р. вбачається, що [PERSON] належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків. В період з січня 2018 року по липень 2020 року у школу ні на батьківські збори, ні на свята не приходила. Завжди приходили сестра неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] , яка неодноразово зустрічалась з вчителями та дирекцією школи. На телефонні дзвінки класного керівника [PERSON] - мати [PERSON] часто не відповідала, або розмовляла в стані алкогольного сп`яніння (а.с.14). Як вбачається із повідомлення Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області №3/859 від 20.03.2020р., працівниками поліції відібрати письмові пояснення у [PERSON] не виявилось можливим так як вона посилається на карантинні заходи. В телефонному режимі запевнила, що цікавиться життям сина [PERSON] , але на даний час не має змоги забезпечувати його матеріально (а.с. 9). Згідно акту обстеження умов проживання працівників служби у справах дітей Луцької міської ради від 03.08.2020р. вбачається, що у [ADDRESS] із своєю сестрою [PERSON] проживає неповнолітній [PERSON] . У даній квартирі задовільні умови для навчання, виховання та розвитку дитини. [PERSON] забезпечений чистим одягом та продуктами харчування (а.с.11). Із заяв [PERSON] поданих до служби у справах дітей Луцької міської ради 20 та 27 липня 2020 року вбачаються, що відповідач по справі [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов`язки, а тому [PERSON] просить службу у справах дітей Луцької міської ради позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 5-7). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина, [PERSON] , оскільки судом встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина. Крім того, статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Окрім того, відповідач не позбавлена обов`язку утримувати свого неповнолітнього сина. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не є у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, та те що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька. Враховуючи викладене, беручи до уваги інтереси дитини, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходів (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття на особистий рахунок дитини у відділенні Держаного ощадного банку України. Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 14 статті 3 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1681,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved