Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Обгрунтовує позовні вимоги тим, що між ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» та ТОВ «ІНТЕРФУДС» був укладений договір про надання кредиту у формі кредитної лінії № SME_WC/05575 від 07.09.2011 р. з лімітом кредиту в розмірі 4 900 000 грн., та фіксованою процентною ставкою за користування кредитом у період з 07.09.2011 р. до 06.09.2012 р. в розмірі: 17 % річних, і у період з 07.09.2012 р. до 06.09. 2014 р. - плаваючою процентною ставкою, яка складається з базової ставки на рівні мінімальної процентної ставки за строковими депозитами фізичних осіб, розміщеними у банку на строк 6 місяців, з виплатою процентів в кінці строку дії депозитного договору, у валюті кредиту, + спред., та не підлягає обмеженню максимальним розміром, а також договір про надання овердрафту № ОВ- 02/06-1 від 02.06.2011 р. з максимальним лімітом в 1 500 000 грн. під 18 % річних. Виконання кредитних зобов»язань забезпечувалось в тому числі поручительством, зокрема: укладеними між ним та банком договорами поруки № SME_WC/05575/S-8 від 07.09.2011 р. та № ОВ-02/06-1/ S-3 від 02.06.2011 р.. У зв»язку з порушенням кредитних зобов»язань банк звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва до позичальника, поручителів і іпотекодавців з позовом про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання кредиту у формі кредитної лінії та звернення стягнення на майно, і одночасно до Подільського районного суду м. Києва - до позичальника та до нього і іншого поручителя про солідарне стягнення кредитної заборгованості. Заявлені позовні вимоги не визнає, оскільки вважає поруку за договорами поруки № ОВ-02/06-1/ S-3 від 02.06.2011 р. та № SME_WC/05575/S-8 від 07.09.2011 р. в розумінні норми ч. 1 ст. 559 ЦК України припиненою в зв'язку зміною банком основного зобов'язання без згоди поручителя, за якою збільшується обсяг його відповідальності, з наступних підстав Усупереч вимогам закону, в односторонньому порядку банк підвищив процентні ставки за договором про надання кредиту у формі кредитної лінії з 17 % до 19 % річних з 07.03.2012 р., та договором про надання овердрафту - з 18 % до 20 % річних з 07.03.2012 р., без його згоди, як поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності. Позивач просив визнати поруку за договорами поруки № ОВ-02/06-1/ S-3 від 02.06.2011 р. та № SME_WC/05575/S-8 від 07.09.2011 р. припиненою. Відповідач, ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», позовні вимоги не визнав, у письмових запереченнях навів наступні підстави, зокрема, що чинність договору поруки № SME_WC/05575/S-8 від 07.09.2011 р. безумовно підтверджується заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19.06.2014 р., що набрало законної сили, в справі № 760/8138/14-ц за його позовом про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання кредиту у формі кредитної лінії № SME_WC/05575 від 07.09.2011 р., в тому числі і з [PERSON], як поручителя. Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 28.10.2014 р. апеляційну скаргу на заочне рішення суду першої інстанції від 19.06.2014 р. віхилив, залишивши його без змін. 24.11.2014 р. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача, а ухвалою від 15.04.2015 р. касаційну скаргу ТОВ «ІНТЕРФУДС» відхилив, заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19.06..2014 р. залишив без змін. У розумінні норми ч. 2 ст. 223 ЦПК України позивач не вправі оспорювати факт чинності поруки за договором поруки № SME_WC/05575/S-8 від 07.09.2011 р., встановленої судовим рішенням, що набрало законної сили. Крім того, ухвалою господарського суду м. Києва від 28.01.2015 р. в справі № 910/22791/14 за заявою ТОВ «Українська компанія «Факел» до ТОВ «ІНТЕРФУДС» про банкрутство затверджено реєстр вимог кредиторів та визнано банк конкурсним кредитором на суму боргу за договором про надання кредиту у формі кредитної лінії № SME_WC/05575 від 07.09.2011 р. та договором про надання овердрафту № ОВ - 02/06-1 від 02.06.2011 р.. Вимоги до боржника в процедурі банкрутства господарським судом визнані з урахуванням підвищеної процентної ставки за обома кредитними договорами, що підтверджується відповідною ухвалою, а також копіями розрахунків заборгованості, поданими до заяви з грошовими вимогами. Тобто, судом досліджувалась правомірності підняття банком процентної ставки за обома кредитними договорами і ухвалено судове рішення про визнання грошових вимог до боржника. Доводи позивача про те, що умови договорів поруки не містять згоди поручителя на зміну умов основного зобов'язання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, також не відповідають дійсності. Так, п. 1.2. договорів поруки № SME_WC/05575/S-8 від 07.09.2011 р. та № ОВ-02/06-1/ S-3 від 02.06.2011 р. передбачено, що поручитель надає згоду на внесення будь-яких змін в кредитний договір, у тому числі змін, що збільшують розмір зобов'язання боржника, а саме: щодо пролонгації кредитного договору, зміни розміру процентної ставки за кредитним договором тощо, у порядку та на умовах, визначених кредитним договором та підтверджує, що така згода вважається наданою ним незалежно від того чи був він фактично ознайомлений із зміненими умовами кредитного договору. Щодо збільшення розмірів процентної ставки, то відповідно до п. 3.5. частини № 2 договору про надання кредиту у формі кредитної лінії № SME_WC/05575 від 07.09.2011 р., з урахуванням положень ст. 212 ЦК України, сторони погодили, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, окрім боргових зобов'язань, розмір відповідної процентної ставки, що застосовується за цим договором може бути збільшено на 2% річних додатково до розміру діючої на такий момент фіксованої процентної ставки та/або плаваючої процентної ставки за відповідним рішенням банку. Розмір відповідної процентної ставки за цим договором вважається зміненим із дати, зазначеної у такому рішенні Банку. Пунктом 5.3.3. частини № 2 договору про надання кредиту у формі кредитної лінії № SME_WC/05575 від 07.09.2011 р. передбачено, що позичальник зобов'язався починаючи з початку другого календарного місяця після отримання частково або повністю кредиту, проводити кредитові обороти по рахунках в АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» у розмірі не меншому, ніж 95%. Розрахунок розміру таких показників (для цілей якого не включаються грошові обороти по кредиту) та контроль за дотримання позичальником зазначених показників здійснюється банком, виходячи з фінансової звітності позичальника та іншої інформації, що отримана банком на законних підставах. Відповідно до п. 3.8. частини № 2 договору про надання овердрафту № ОВ-02/06-1 від 02.06.2011 р. сторони дійшли взаємної згоди, з урахуванням положень статті 212 ЦК України, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником з будь-яких причин своїх зобов'язань за цим договором, за виключенням грошового зобов'язання, починаючи з наступного дня чи в будь-який інший день з дати невиконання та/або неналежного виконання позичальником такого зобов'язання та до дати належного виконання зазначеного зобов'язання, розмір процентної ставки за цим договором може бути збільшено на 2% річних додатково до розміру процентної ставки, визначеної в частині № 2 цього договору чи її розміру станом на відповідну дату і будуть нараховуватись банком за цією збільшеною процентною ставкою без додаткового погодження з позичальником до тієї дати, коли зазначене зобов'язання буде виконане належним чином, з чим позичальник погоджується шляхом підписання цього договору. Пунктом 5.1.30 частини №2 договору про надання овердрафту № ОВ-02/06-1 від 02.06.2011 р. передбачено, що позичальник зобов'язався починаючи з другого місяця кредитування забезпечити проведення 100% оборотів позичальника через рахунки, відкриті у АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» протягом всього терміну дії цього договору, якщо інше не буде письмово погоджено з банком. Позичальник після укладення кредитних договорів № SME_WC/05575 від 07.09.2011 р. та про надання овердрафту № ОВ-02/06-1 від 02.06.2011 р., починаючи з другого місяця після отримання кредиту не виконав свої зобов'язання щодо забезпечення проведення 95% та 100% оборотів товариства через рахунки, відкриті в банку. Також, позичальник порушив п. 5.2.6. частини 2 договору про надання кредиту у формі кредитної лінії № № SME_WC/05575 від 07.09.2011 р. та п. 5.1.12. договору про надання овердрафту № ОВ- 02/06-1 від 02.06.2011 р., а саме: не допустив уповноважених представників банку на територію позичальника для проведення перевірки наявності та стану зберігання предметів забезпечення. Внаслідок невиконання позичальником вищевказаних зобов'язань банком прийнято рішення про підвищення процентної ставки за обома кредитними договорами на 2% річних за кожним. Позивач посилається на рішення Подільського районного суду м. Києва від 06.04.2015 р., за яким відмовлено банку в задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості, але це рішення не набрало законної сили, та оскаржене в апеляційному порядку. Щодо зменшення розміру ліміту овердрафту до 516 000 грн. та 134 900 грн., то такі рішення були прийняті банком 11.01.2012 р. та 11.04.2012 р. в зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за договором про надання овердрафту № ОВ- 02/06-1 від 02.06.2011 р., зокрема щодо забезпечення проведення 100% оборотів через рахунки, відкриті в банку, відповідно до умов п. 5.1.30 цього договору, про що його повідомлено за допомогою системи Рireus Online Banking шляхом автоматичного надсилання електронного повідомлення, а також відповідно до листів вих. № 1133 від 12.01.2012 р. та вих. № 1476 від 10.04.2012 р.. Відтак, ні до кредитного до договору, ні договору овердрафту зміни не вносились, додаткові угоди не підписувались, збільшення процентної ставки відбулося в зв'язку з настанням відкладальної обставини, за умовами цих договорів, а поручитель надавав згоду на забезпечення основного зобов'язання, в тому числі у разі збільшення розміру процентів, тому відсутні підстави у розумінні ч. 1 ст. 559 ЦК України для визнання поруки за договорами поруки припиненою. У судовому засіданні представник позивача на підставі довіреності, [PERSON], позовні вимоги підтримала з наведених у заяві підстав, просить задовольнити. Представник відповідача, ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», на підставі довіреності, Утушкін О.О., позовні вимоги не визнав з підстав, наведених у письмових запереченнях, у задоволенні просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підтверджені та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 10.09.2014 р. в справі 6-70цс/14 виклав наступну правову позицію: установлення додатковою угодою до кредитного договору нових умов щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у зв'язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, за відсутності згоди поручителя на укладення такої додаткової угоди призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 22 постанови від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснив, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Суд установив, що 02.06.2011 р. між ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» та ТОВ «ІНТЕРФУДС» був укладений договір про надання овердрафту № ОВ- 02/06-1, з максимальним лімітом в 1 500 000 грн., строком дії до 01.06.2012 р., під 18 % річних, а також 07.09.2011 р. - договір про надання кредиту у формі кредитної лінії № SME_WC/05575 з лімітом кредиту в розмірі 4 900 000 грн., строком дії до 06.09.2014 р., з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом у період з 07.09.2011 р. до 06.09.2012 р. в розмірі: 17 % річних, і у період з 07.09.2012 р. до 06.09. 2014 р. - плаваючою процентною ставкою, яка складається з базової ставки на рівні мінімальної процентної ставки за строковими депозитами фізичних осіб, розміщеними у банку на строк 6 місяців, з виплатою процентів в кінці строку дії депозитного договору, у валюті кредиту, + спред., та не підлягає обмеженню максимальним розміром, а також ( а. с. 81-103). Пунктом 3.8. частини № 2 договору про надання овердрафту, з урахуванням положень ст. 212 ЦК України, сторони погодили, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником з будь-яких причин своїх зобов'язань за цим договором, за виключенням грошового зобов'язання, починаючи з наступного дня чи в будь-який інший день з дати невиконання та/або неналежного виконання позичальником такого зобов'язання та до дати належного виконання зазначеного зобов'язання, розмір процентної ставки за цим договором може бути збільшено на 2% річних додатково до розміру процентної ставки, визначеної в частині № 2 цього договору чи її розміру станом на відповідну дату і будуть нараховуватись банком за цією збільшеною процентною ставкою без додаткового погодження з позичальником до тієї дати, коли зазначене зобов'язання буде виконане належним чином, з чим позичальник погоджується шляхом підписання цього договору. Пунктом 3.5. частини № 2 договору про надання кредиту у формі кредитної лінії, з урахуванням положень ст. 212 ЦК України, сторони передбачили, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, окрім боргових зобов'язань, розмір відповідної процентної ставки, що застосовується за цим договором може бути збільшено на 2% річних додатково до розміру діючої на такий момент фіксованої процентної ставки та/або плаваючої процентної ставки за відповідним рішенням банку. Розмір відповідної процентної ставки за цим договором вважається зміненим із дати, зазначеної у такому рішенні Банку. Збільшена таким чином відповідна процентна ставка за цим договором є погодженою сторонами та буде нараховуватись банком до тієї дати, коли зазначене порушене зобов»язання буде виконане належним чином. Про таке збільшення відповідної процентної ставки банк повідомляє позичальника. Така зміна відповідної процентної ставки за цим договором не потребує укладення сторонами будь-яких додаткових угод до цього договору. Відповідно до умов цих пунктів банком було прийнято рішення про підвищення процентної ставки на 2% річних за порушення п. п. 5.2.6, 5.3.3. договору про надання кредиту у формі кредитної лінії та п. п. 5.1.12, 5.1.30. договору про надання овердрафту, що виразилися в недопущенні позичальником уповноважених представників банку на територію товариства з метою проведення перевірки наявності та стану зберігання предметів забезпечення, а також у незабезпеченні відповідно 95% та 100% оборотів через відкриті в банку рахунки. Виконання кредитних зобов»язань позичальником забезпечене поручительством, у тому числі укладеними між позивачем та ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» договорами поруки № ОВ-02/06-1/ S-3 від 02.06.2011 р. та № SME_WC/05575/S-8 від 07.09.2011 р. ( а. с. 49-51, 104, 105). Поруку за цими договорами позивач вважає в розумінні ч. 1 ст. 549 ЦК України припиненою в зв'язку зі зміною банком у односторонньому порядку, без його згоди, як поручителя, процентних ставок як за договором про надання овердрафту, та і договором про надання кредиту у формі кредитної лінії на 2% річних за кожним. Суд не погоджується з доводами представника позивача, наведеними у обґрунтування позовних вимог, ураховуючи наступне. У зв»язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов»язань, відповідач порушив питання про стягнення кредитної заборгованості в судовому порядку, в тому числі з позивача, як поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частина 3 статті 61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз»яснив, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), … в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Під судовим рішенням, зазначеним у частині третій статті 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі заочне, або ухвала, а також судовий наказ)… . Так, заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19.06.2014 р., що набрало законної сили, стягнуто солідарно на користь ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», у тому числі і з [PERSON], як поручителя, заборгованість за договором про надання кредиту у формі кредитної лінії № SME_WC/05575 від 07.09.2011 р. (а. с. 106-111). Ухвалою від 28.10.2014 р. Апеляційний суд м. Києва апеляційну скаргу на заочне рішення суду першої інстанції від 19.06.2014 р. віхилив, залишивши його без змін (а.с. 114-120). 24.11.2014 р. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача, ухвалою від 15.04.2015 р. касаційну скаргу ТОВ «Інтерфудс» відхилив, заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19.06..2014 р. залишив без змін ( а. с. 121-128). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Відповідно до ст. 349 ЦПК України рішення і ухвала суду касаційної інстанції набирають законної сили з моменту їх оголошення. З моменту оголошення рішення або ухвали судом касаційної інстанції скасовані рішення та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси. Отдже, за змістом ч. 3 ст. 14, ч. 3 ст. 61, ч. 2 ст. 223 ЦПК лише особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, а не особи, які фактично не брали участі в розгляді справи, у якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Набрання судовим рішенням законної сили породжує певні правові наслідки: вирішується спір між сторонами; рішення суду стає загальнообов'язковим; рішення суду може бути виконане примусово; рішення суду є незмінним та остаточним; не допускається заявлення в суді тотожного позову; не допускається оспорювання в іншому процесі встановлених судом фактів і правовідносин. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постванови від 13.06.2007, № 8 «Про незалежність судової влади» наголосив на тому, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. При ухваленні заочного судового рішення від 19.06.2014 р. про солідарне стягнення кредитної заборгованості, у тому числі і з [PERSON], як поручителя, перегляді цього рішення в апеляційному та касаційному порядку, суди трьох інстанцій виходили з характеру встановлених спірних правовідносин, що виникли між сторонами, у тому числі при забезпеченні виконання кредитних зобов»язань, факту чинності конкретного виду забезпечення, правових наслідків його застосування, а також, зокрема того, що боржнику відсотки нараховувались в межах кредитного договору, та відповідальність поручителя поза межами договору не збільшувалась. При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06.04.2015 р., відповідно до якого ПАТ «Піреус Банк МКБ» в солідарному стягнення, в тому числі з [PERSON], кредитної заборгованості як за договором про надання овердрафту № ОВ - 02/06-1 від 02.06.2011 р., та і договором про надання кредиту у формі кредитної лінії № SME_WC/05575 від 07.09.2011 р. відмовлено, оскільки це ріщення не набрало законної сили, оскаржене в апеляційному порядку, та встановлені ним обставини не мають преюдиційної сили. Що стосується поруки за договором поруки № ОВ-02/06-1/ S-3 від 02.06.2011 р., укладеним між позивачем та відповідачем у забезпечення кредитних зобов»язань позичальника за договором про надання овердрафту № ОВ-02/06-1 від 02.06.2011 р., то суд вважає необхідним урахувати наступні обставини. Як встановлено судом, відповідно до п. п. 3.5., 3.6. частини № 2 договору про надання овердрафту сторони погодили, що розмір процентної ставки за користування овердрафтом може бути змінений у разі настання під час дії цього договору обставин (з урахуванням ст. 212 ЦК України ), в тому числі тих, які мають безпосередній вплив на вартість (збільшення вартості) кредитних ресурсів для банку, зокрема настанні хоча б однієї із наступних подій: порушення позичальником будь-якого із зобов»язань за цим договором; зміни (збільшення) Національним банком України розміру чинної облікової ставки; збільшення показника інфляції у разі настання обставин, які збільшують вартість коштів на українському ринку; зростання вартості кредитних ресурсів банку у майбутньому, в тому числі, як наслідок інтервенцій, рішень чи будь-яких інших актів Національного банку України чи державних органів (в тому числі, але не обмежуючись, встановлення обмежень на кредитування в національній та/чи в іноземній валюті, зростання вимог до адекватності капіталу, зростання вимог щодо резервування за операціями кредитування чи запозичення в іноземній валюті, зростання існуючих чи впровадження нових податків, зборів, мит, інших обов»язкових платежів, чи операцій обміну з іноземною валютою) тощо у порядку, передбаченому цим договором. Розмір процентної ставки за користування овердрафтом може бути змінено без підписання сторонами будь-яких додаткових угод у будь-який час, за умови направлення банком позичальнику поштою рекомендованим листом письмової пропозиції про зміну розміру процентної ставки, у якій зазначається запропонований розмір процентної ставки. Пунктом 3.6.1. цього договору передбачено, що підтвердженням надання позичальником згоди із запропонованим банком новим розміром процентної ставки може бути вчинення однієї чи декількох дій, зокрема: здійснення позичальником сплати чергового платежу в рахунок погашення нарахованих процентів за користування овердрафтом, незалежно від того чи така сплата була здійснена в повному обсязі чи в частині З наданого банком розрахунку заборгованості за цим договором убачається, що новий розмір процентної ставки 20% річних був встановлений з березня 2012 р., і позичальник вносив відсотки за цією процентною ставкою, тобто прийняв нові умови кредитування ( а. с. 138-147). Крім того, відповідно до п. 1.2. договору поруки № ОВ-02/06- 1/3-3 від 02.06.2011 р. поручитель засвідчив, що він ознайомлений з ним, підписанням цього договору надає згоду на внесення будь-яких змін в кредитний договір, в т.ч. змін, що збільшують розмір зобов'язання боржника, а саме: щодо пролонгації кредитного договору, щодо зміни розміру процентної ставки за кредитним договором тощо, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором та підтверджує, що така згода вважається наданою ним незалежно від того чи був він фактично ознайомлений із зміненими умовами кредитного договору. Ураховуючи наведене, суд не приймає до уваги доводи представника позивача про припинення поруки у зв»язку із зміною основного зобов»язання без згоди поручителя, оскільки збільшення процентної ставки відбулося в межах умов кредитного договору, та можливість зміни розміру процентів за основним зобов»язанням передбачена умовами договору поруки без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, і його відповідальність поза межами договору не збільшувалась. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання поруки за договорами поруки № ОВ-02/06-1/ S-3 від 02.06.2011 р. та № SME_WC/05575/S-8 від 07.09.2011 р. припиненою не обґрунтовані, не доведені та не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 3, 12-16, 251, 252, 526, 553-555, 559, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed