Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Орган опіки та піклування Сквирської райдержадміністрації Київської області звернувся до Сквирського районного суду Київської області із позовною заявою в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], у якій просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути з останнього аліменти на його утримання посилаючись на те, що у родині [PERSON] та [PERSON], [INFO] року народився син [PERSON] З моменту народження малолітній [PERSON], [INFO], страждає на хронічні захворювання. Опікуванням, духовним розвитком, лікуванням малолітнього [PERSON] займалась мати [PERSON] [INFO] [PERSON] - померла. 06.09.2017 року на адресу органу опіки та піклування надійшло повідомлення від національної поліції про те, що [PERSON] не справляється із своїми батьківськими обов'язками, щодо свого сина [PERSON] Виїздом на місце було встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], проживає у житловій квартирі за [ADDRESS] Батько малолітнього [PERSON] пояснив, що самостійно справиться із вихованням сина після смерті дружини не має змоги. В цей же день малолітній [PERSON] був доставлений до Сквирської ЦРЛ. 20.09.2017 року [PERSON] звернувся до служби у справах дітей та сім'ї Сквирської районної державної адміністрації із проханням влаштувати його малолітнього сина [PERSON], [INFO] до КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква». Розпорядженням голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області № 564 від 20.09.2017 року малолітнього [PERSON] було тимчасово влаштовано до КЗ КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква». За час перебування дитини у дитячому закладі батько жодного разу не провідав дитину, не надав будь-якої матеріальної допомоги, що свідчить про ухилення його від виконання батьківських обов'язків. У судове засідання представник позивачка не з'явився. Від нього до суду надійшла заява, в якій просить розглянути справу без його участі та вказує, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Про причини своє неявки до суду не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання також на заявився. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав залишає на розсуд суду. Відповідності до вимог п.п 1,2,4, ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України -у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Стаття 150 СК Кодексу перелічує обов'язки батьків щодо виховання дитини. Судом встановлено, що відповідач являється батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Мати малолітнього [PERSON] - [PERSON] померла [INFO]. Як вбачається з висновку служби у справах дітей та сім'ї Сквирської районної державної адміністрації від 23.05.2018 року, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні сина, не утримує його та не спілкується з ним. Вказане вище також підтверджується листом КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква», у якому зазначено що з часу поміщення дитини [PERSON], [INFO], батько [PERSON], жодного разу не відвідав дитячий заклад та не цікавився його життям, тощо. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків свідомо не виконує свої батьківські обов'язки. Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Суд, при розгляді справи приймає до уваги, що відповідач [PERSON], достеменно знаючи, що його малолітній син з 05.10.2017 року перебуває у дитячому закладі має незадовільний стан здоров'я, жодного разу не поцікавився його життям, навіть за допомогою електронних засобів, свідчить про винну умисну поведінку. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком). Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирiшуючи питання щодо розмiру алiментiв, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матерiальне становище дитини i платника алiментiв; наявнiсть в останнього iнших неповнолiтнiх дiтей, непрацездатних чоловiка, дружини, батькiв, повнолiтнiх дочки, сина; iншi обставини, що мають iстотне значення. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, вважає визначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні сина , не утримує її та не спілкується з нею. Таким чином, суд, оцінивши докази, вивчивши матеріали справи, вважає доведеним той факт, що відповідач не піклується про свого малолітнього сина, ухиляється від своїх обов'язків по його вихованню, а тому підлягає позбавленню батьківських прав. Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved