Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

ПАТ «[PERSON] Кредит» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за наступними підставами. 3.05.2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір по відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками, згідно до якого позивач відкрив на ім'я [PERSON] картковий рахунок в національній валюті, надав йому у користування платіжну картку та зобов'язався виконувати операції за розрахунками карткою, а також надав позичальнику право скористатися овердрафтом у вигляді кредитної лінії, який становив 50000 гривень з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 01.06.2013 року та сплатою процентів у розмірі 36% річних. Як вказує позивач, банком зобов'язання за цим договором були виконанні у повному обсязі, однак позичальником умови договору не виконуються належним чином і заборгованість його на момент подання позову складала 86357,28 гривень. Крім того, як зазначає позивач, 08.07.2014 року між Банком, позивальником та відповідачем було укладено договір поруки, за яким відповідач зобов'язався перед позивачем солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за кредитним договором. На підставі вище викладеного, позивач просить стягнути з відповідача солідарно заборгованість на суму 86357,28 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1295,36 гривень. В ході слухання справи, представник позивача, враховуючи часткове погашення суми заборгованості по кредитному договору основним позичальником, зменшив суму позовних вимог і просив стягнути з відповідача солідарно суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 45495,14 гривень та витрати по сплаті судового збору на суму 1295,36 гривень. У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача у судовому засіданні вимоги позивача щодо стягнення 45495,14 гривень та судового збору у сумі 1295,36 гривень визнав, про що надав до суду письмову заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Дійсно, 31.05.2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками, за умовами якого [PERSON] відкрив позичальнику кредитну лінію за картковим рахунком з лімітом кредитування 50000 гривень строком до 01.06.2014 року включно зі сплатою 36% річних. 08.07.2014 року між тими самими сторонами був укладений договір про внесення змін до первісного договору, у відповідності до якого строк погашення було змінено і встановлено до 08.07.2015 року(а.с. 4-8). 08.07.2014 року між ПАТ «[PERSON] Кредит», [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, за яким [PERSON] зобов'язався перед банком відповідати солідарно разом із позичальником усім своїм майном, у разі порушення останнім своїх зобов'язань за вище вказаним кредитним договором (а.с. 9-11). Згідно до наданого розрахунку (а.с. 12-34), заборгованість [PERSON] по вище вказаному кредитному договору станом на 01.08.2015 року складала 86357,28 гривень, з яких заборгованість за кредитом становила 50689,65 гривень, за процентами 3149,72 гривень. В ході розгляду справи [PERSON] було частково погашено борг за кредитним зобов'язанням, про що до суду було надано відповідні квитанції (а.с. 69-70). Так, станом на день розгляду справи, заборгованість [PERSON] по кредитному договору від 31.05.2013 року, на стягненні якої наполягав представник позивача, становила 45495,14 гривень. Ці факти сторонами у судовому засіданні не оспорювалися, були підтверджені документально, тому на підставі ст. 61 ЦПК України суд вважає їх достовірно встановленими. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином встановлено, що [PERSON] дійсно припустив порушення своїх зобов'язань за кредитним договором, укладеним з позивачем. Крім того, було також встановлено, що 08.07.2014 року між позивачем, [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого відповідач зобов'язався солідарно відповідати за виконання позичальником [PERSON] у повному обсязі зобов'язань за договором про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками від 31.05.2013 року (а.с. 9-11). Цей факт також визнаний сторонами у судовому засіданні. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є солідарними боржниками за договором від 31.05.2013 року, у розумінні ст. ст. 541, 543 ЦК України. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Згідно до положень ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З вказаних статей ЦК України випливає, що кредитор (у даному випадку позивач по справі) дійсно має право пред'явити вимогу щодо виконання зобов'язання як до основного боржника [PERSON], так і до поручителя [PERSON] Однак, вимога щодо солідарного стягнення заборгованості повинна бути пред'явлена до солідарних боржників разом, оскільки солідарна відповідальність передбачає наявність декількох боржників. Такі ж положення викладені у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5, згідно до п. 2 якої у банка є право звернутися з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором як до основного позичальника, так і до поручителя, однак солідарна відповідальність передбачає вимогу про стягнення щонайменше з двох осіб одночасно. При цьому судом враховується те, що, у відповідності до вимог ст. 556 ЦК України, у разі стягнення заборгованості за кредитом з поручителя, він буде мати право вимоги до основного боржника. Крім того, статтею 555 ЦК України передбачено, що, поручитель у разі пред'явлення до нього позову повинен подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. При цьому, представником відповідача поручителя [PERSON] в ході слухання справи такого клопотання не подавалося. Більше того, як вбачається з його пояснень, йому відомо про подання ПАТ «[PERSON] Кредит» позову про стягнення заборгованості за вище зазначеним договором з боржника [PERSON] до Голосіївського районного суду м. Київа. Таким чином, суд приходить до висновку про хибність позиції позивача з приводу вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно, однак з одного поручителя. Законодавець у ст. ст. 3, 16, 20 ЦК України зазначає, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. При цьому, у відповідності до положень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5, неправильно обраний спосіб захисту не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви, залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Під час розгляду справи представник позивача наполягав на задоволенні вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителя відповідача [PERSON], не скористався своїм правом, передбаченим ст. 32 ЦПК України, щодо зміни позовних вимог, тобто розпорядився своїм правом певним чином. Обравши способом захисту солідарне стягнення з посиланням на ст. ст. 543, 554 ЦК України, позивач, у силу ст. 10 ЦПК України, зобовязаний довести що правову та фактичну підставу для солідарного виконання обов'язку однією особою - поручителем. Однак, ці вимоги стороною позивача, на думку суду, не були виконані. Посилання представника позивача на те, що обраний ним спосіб захисту права позивача у формі солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя в окремих провадженнях, зогляду на вище наведене, є безпідставними. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, виключно в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту є невірним, тому позов задоволенню не підлягає. \~На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні , на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, отже відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивачки судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed