Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги в частині належного відповідача та подав уточнену позовну заяву до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №188/Р-07 від 17.08.2007 року, в розмірі 134327,03 [Долара США], що за курсом 9.23 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.03.2014 року складає 1239838,50 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 49.30 м2, житловою площею 33,80 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені Відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також виселити відповідача [PERSON] яка зареєстрована та проживає у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS] зі зняттям їх з реєстраційного обліку, та стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати та затрати на розміщення оголошення в газеті «Слобідський край». Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №188/P-07 від 17.08.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 50000,00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.08.2012 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків Позивача, які мають вираз у залученні Позивачем вільних коштів до страхового резерву, створенного в забезпечення простроченної заборгованності позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 11.03.2014 року має заборгованість - 134327,03 [Долар США], що за курсом 9.23 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.03.2014 року складає 1239838,50 грн., яка складається з наступного: - 40309,75 [Долар США] - заборгованість за кредитом; - 50901,50 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 36693,46 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. а також штрафи відповідно до Договору: - 27,09 [Долар США] - штраф (фіксована частина). - 6395,24 [Долар США] - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON], [PERSON], 17.08.2007 року уклали договір іпотеки, згідно з яким надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 49.30 м2, житловою площею 33.80 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Квартира належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності від 13.06.2003 року. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 143 925 грн. 00 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява в якій він підтримав уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити, та розглянути справу без його участі (а.с. 51). Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином та своєчасно шляхом опублікування оголошення в газеті обласного значення (а.с. 46). Враховуючи цей факт, суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача за наявними доказами справи. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт отримання кредиту та існування заборгованості, однак, проти задоволення позову заперечувала так як не згодна з розміром пред'явленої позивачем заборгованості та пояснила, що [PERSON] використовує квартиру, яка є предметом іпотеки, як постійне місце проживання і іншого житла не має. Суд, заслухавши пояснення третьої особи, оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Матеріалами справи підтверджується, що 17.08.2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений кредитний договір №188/P-07, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 50000,00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16.00 % на рік на суму залишку (а.с. 13-15). Також, для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вище вказаним кредитним договором між [PERSON], [PERSON] та позивачем 17.08.2007 року був укладений договір іпотеки, згідно якого вони передали в іпотеку належну їм на праві власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-21). Відповідач [PERSON] помер [INFO], що підтверджується актовим записом про смерть № 323 від 20.08.2013 року, виданим ВДРАЦС по м. Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського МРУЮ у Харківській області. Коло спадкоємців позивачем не визначено, у зв'язку з чим була подана позовна заява уточнена в частині належного відповідача і позовні вимоги пред'явлені тільки до [PERSON]. Свої зобов'язання за договором банк виконав повністю, надавши [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується договором про видачу траншу № 188/Р-07-01 від 21.08.2007 року (а.с. 16). Внаслідок систематичного порушення [PERSON], взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, на 11.03.2014 року виникла заборгованість у розмірі 134327,03 [Долар США], що за курсом 9.23 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.03.2014 року складає 1239838,50 грн. (розрахунок заборгованості а.с. 7, 8). На підставі ст. 509 ЦК України зобов'язанням визнається правовідношення, на підставі якого одна сторона (боржник) зобов'язується здійснити на користь другої сторони (кредитора - банка) певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послуги, виплатити грошові кошти та ін.) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України: зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та на вимогу кредитора (банка) і відв'язаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно віл відшкодування збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Непогашення заборгованості [PERSON] перед банком свідчить про невиконання умов договору та про грубе порушення ст. 525 ЦК України, яка встановлює неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань, що у відповідності до ст. 3 ЦПК України дає право звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості. Ст. 629 ЦК України регламентує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов'язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика», якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до г. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (позики). Відповідно до вимог ст.ст. 1048, 1054 ЦК України в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти за користування кредитними коштами сплачуються щомісячно до дня повернення кредиту. Позичальник користується кредитними коштами до цього часу, тому проценти будуть нараховуються аж до погашення кредиту у повному обсязі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» позивач має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору, що обумовлює основне зобов'язання. Як вбачається з договору кредиту [PERSON] взяла на себе зобов'язання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, а також сплати штрафних санкцій у разі невиконання кредитних зобов'язань у визначений термін. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки способом реалізації предмета іпотеки є проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачається такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, як надання іпотекодержателю права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі рішення суду за ціною, яка встановлюється на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Внаслідок чого, відповідно до умов іпотечного договору, Банк за своїм вибором має право звернути стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, шляхом продажу предмета іпотеки. Отже, заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані і повністю підтверджуються умовами укладеного договору та наданими розрахунками і позивач має законне право на пред'явлення зазначеного позову до [PERSON] Однак в даному випадку слід користуватися Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VІІ від 3 червня 2014 року, в якому п.1 ч.1 передбачено, що - «не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку». Згідно довідки про склад сім'ї № 1379 від 14.11.2014 року, виданої КЖРЕП м. Чугуєва - [PERSON], [INFO], є наймачем квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], та починаючи з 02.02.1996 року і по теперішній час значиться зареєстрованою за даною адресою (а.с. 58). Згідно відомостей які містяться в договорі іпотеки від 17.08.2007 року, укладеного для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 188/Р-07 від 17.08.2007 року - предметом іпотеки є двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], з загальною площею 49,3 кв.м. (а.с. 19). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що квартира за адресою: [ADDRESS], яка є предметом іпотеки, використовується відповідачем як місце постійного проживання і її загальна площа не перевищує встановленого законом розміру. Щодо знаходження у власності майнового поручителя і відповідача по справі [PERSON], іншого нерухомого житлового майна, позивачем ніяких відомостей суду не надано, з пояснень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - іншого житла [PERSON] не має. З урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed