Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом, в якому просять стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором № DNH4KP24220044 від 23.03.2006 року у сумі 34 284,64 гривень: 907,16 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом; 31 271,54 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; штрафи 500 гривень фіксована частина, 1608,94 - процентна складова та судові витрати у розмірі 1218 гривень судового збору. Позов мотивує тим, що 23.03.2006 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KP24220044 на суму 2987, 40 гривень, строком до 21.03.2008 року зі сплатою 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця у наступному порядку: в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та інших витрат згідно умов договору. Відтак, [PERSON] зобовязався своєчасно сплачувати грошові кошти згідно договору, однак у визначені терміни, належним чином не виконує зобовязання, а тому станом на 23.09.2015 року виникла заборгованість у сумі 34 284,64 гривень. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Разом з тим, в обгрунтування позовних вимог надіслав суду письмові пояснення в яких зазначив, що постановлене рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.05.2013 року не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нараховані після винесення попереднього рішення суду. Зазначає, що при формуванні розрахунку заборгованості були враховані усі кошти, які надходили на рахунки відповідача. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог повністю. У поданих суду письмових запереченнях зазначив, що ПАТ КБ «Приват Банк» у лютому 2013 року вже звертався до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № DNH4KP24220044 від 23.03.2006 року у розмірі 41 854, гривень. 14.05.2013 року Дрогобицький міськрайонний суд, за результатами розгляду даного позову, виніс рішення, яким позовні вимоги задоволив частково, присудивши стягнути з [PERSON] в користь ПАТ КБ «Приват Банк» 21\~890,40 гривень. Поряд з тим, Апеляційним судом Львівської області вказане рішення залишено без змін. Відтак, 24.10.2013 року старший державний виконавець Паращак М.Т. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 442/1658/13-ц виданого 14.08.2013 року, так як встановив, що борг [PERSON] банку сплачено у добровільний термін згідно квитанції № 34 від 23.10.2013 року. Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № DNH4KP24220044 від 23.03.2006 року, доданому позивачем до позовної заяви від 29.10.2015 року відомо, що розрахунок заборгованості банк веде починаючи з 23.03.2006 року, що підтверджує те, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яку раніше вже було стягнуто за рішенням суду від 14.05.2013 року. Зазначив, що з ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] не надходило жодних повідомлень про залишок заборгованості за процентами та пені чи попереджень про погашення такої. Вислухавши пояснення представника відповідача, беручи до уваги вище наведене, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з копії заяви № DNH4KP24220044 23.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], за його заявою як позичальника, було укладено договір на суму 2987,40 грн., строком до 21.03.2008 року зі сплатою 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Відповідно до п.3.2.7. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) позичальник зобовязується погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, винагороду й неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати зазначеної в повідомленні банку, передбаченого п.п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 даних умов. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з мотивувальної частини рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.05.2013 року по цивільній справі № 442/1658/13-ц, ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] яка виникла за кредитним договором № DNH4KP24220044 від 23.03.2006 року у розмірі 41\~854,81 грн., яка складається з 2987,40 грн. - заборгованості за кредитом, 13446,32 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 22\~951,81 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань, 500 грн. - штрафу (фіксованої частини), 1969,28 грн. штрафу (процентної складової). Даним рішенням, яке набрало законної сили 15.07.2013 року, позов задоволено частково, оскільки зменшено розмір пені через не співмірність розміру штрафних санкцій (неустойки) з розміром основного зобовязання, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України. Відтак, згідно резолютивної частини рішення з [PERSON] вирішено стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 21 890,40 гривень заборгованості за вище вказаним кредитним договором, яка складається з : 2987,40 грн. - заборгованість за кредитом, 13446,32 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2987,40 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань, 500 грн. - штрафу (фіксованої частини), 1969,28 грн. штрафу (процентної складової). Поряд з тим, з копії доданої представником відповідача [PERSON] до матеріалів справи копії постанови про закінчення виконавчого провадження серія ВП № 40337554 від 24.10.2013 року вбачається, що борг [PERSON] оплатив у добровільний термін, згідно квитанції № 34 від 23.10.2013 року на виконання виконавчого листа № 442/1658/13-ц, виданого 14.08.2013 року. З копії квитанції про оплату [PERSON]І рішення суду, відомо, що останній 23.10.2013 року оплатив 22\~149, 67 гривень заборгованості, отримувач Відділ ДВС Дрогобицького МРУЮ. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підтвердження позовних вимог позивачем надано суду розрахунок заборгованості за договором № DNH4KP24220044 від 23.03.2006 року, з якого вбачається, що станом на 23.09.2015 року залишок заборгованості [PERSON] за наданим кредитом - 0,00 гривень, залишок заборгованості за процентами, в тому числі нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом становить 907,16 гривень, загальна сума нарахованої пені 31\~271,54 гривень, штрафи 500 гривень фіксована частина, 1608,94 - процентна складова. Разом з тим, інформація заборгованості щодо суми нарахування пені за порушення строків розрахунків за період з 22.09.2008 року по 23.09.2015 року банком зазначена лише станом на 12.06.2014 року у розмірі 30\~634,71 гривень, станом на 23.09.2015 року у розмірі 31\~271,54 гривень. У відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно умов вказаного кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобов'язаний: погашати кредит, у порядку та строки відповідно до Заяви; сплачувати банку проценти за користування кредитом; сплачувати винагороду, погасити заборгованість по кредиту у повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, неустойку (штраф, пеню). Судом досліджено надану представником відповідача [PERSON] на підтвердження його заперечень щодо позовних вимог банку, квитанцію про сплату заборгованості за кредитним договором, з якої вбачається, що [PERSON] 23.10.2013 року, виконуючи рішення Дрогобицького міськрайоного суду Львівської області, здійснював погашення заборгованості по кредитному договору № DNH4KP24220044. Однак, не видається можливим встановити відображення вказаних погашень у розрахунку заборгованості, наданому ПАТ КБ «Приватбанк» до позову, оскільки останнім не деталізовано порядок та час зарахування вказаних сум на погашення тіла кредиту, як і відсотків за користування ним, заборгованості за процентами, в тому числі нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом, пені за порушення строків розрахунків. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Таким чином, у поданій до суду позовній заяві позивачем належним чином не обгрунтовано розмір заборгованості, яка утворилась станом на 23.09.2015 року, зокрема пені у розмірі 31 271,54 гривеньта заборгованості по процентах за користування кредиту розмірі 907,16 гривень, а також не надано беззаперечних доказів на підтвердження позовних вимог, у звязку з чим суд позбавлений можливості надати належну правову оцінку нарахування таких платежів та правильності їх нарахування. Відтак, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP24220044 у розмірі 34 284,64 гривень гривень слід відмовити, у звязку з їх недоведеністю. \~ \~ Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed