Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду із позовом про стягнення з [PERSON] 66157,91 грн. заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 19.04.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №R53700418350В, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на споживчі потреби в сумі 60000 грн. зі строком повернення 19.04.2017 року та щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24%. Відповідач отримав кредит в зазначеній сумі, але станом на 25.06.2014 року не виконує належним чином зобов'язання за договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість в сумі 66157,91 грн., з яких 53385,98 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 2374,54 грн. - заборгованість за відсоткам, 6460,78 грн. - сума боргу за комісією за управління кредитом з урахуванням 0,5% пені, нарахованих у зв'язку із порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту та 3936,61 грн. пені. Суд, ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який подав заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує /заява в матеріалах справи/, що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду, що стверджується повідомленням про вручення поштового повідомлення, в судове засідання не з'явився, при цьому подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки його представника, не подавши доказів на підтвердження таких покликань, до того ж це не позбавляло його можливості особисто брати участь у судовому засіданні, що суд розцінює як зловживання своїми правами та умисне уникнення відповідальності за невиконання зобов'язання. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, що 19.04.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №R53700418350В, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в порядку та на умовах, зазначених в договорі, а також правилах споживчого кредитування фізичних осіб, в сумі 60000 грн. зі строком повернення 19.04.2017 року та щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24%. /а.с.7-9, 12-14/. Згідно п.4.1 кредитного договору кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Пунктом 4.2 зазначеного договору передбачено, що позичальник зобоязаний сплачувати щомісячно, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69% від поточної суми кредиту /а.с.7/. На підставі п.4.3 кредитного договору, кредит повертається, а проценти та комісія сплачується позичальником до 19 числа кожного місяця у відповідності до графіка, який є невід'ємною частиною цього договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати процентів, комісійних винагород, інших супутних платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки /а.с.7/. Зі змісту п.4.7 кредитного договору вбачається, що за наявності прострочення виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та,або матимуть місце), у тому числі відшкодування витрат та збитків банку, пов'язаних з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору /а.с.7/. Згідно п.5.1 договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та,або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення /а.с.8/ У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як передбачено ч. 3 ст. 611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором, надавши відповідачу кредит у сумі 60000 грн., що стверджується меморіальним ордером №73167 від 19.04.2013 року /а.с.23/. Також встановлено, та підтверджується розрахунком заборгованості /а.с.10-11/, що [PERSON] отримавши кредит, в зазначеній вище сумі, однак, порушив взяті на себе, згідно кредитного договору, зобов'язання, зокрема, станом на 25.06.2014 року заборгованість становить 14623,59 грн., з яких 10000 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 784,59 грн. - заборгованість за відсоткам та 3839 грн. заборгованість по комісії. Згідно роз'яснень, даних в п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Із п.3.2.1 правил споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк» вбачається, що банк має право, у тому числі, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадках, передбачених договором або чинним законодавством України, зокрема у випадку порушення позичальником зобов'язань /а.с.13/. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «ВТБ Банк» 24.03.2014 року звернувся до [PERSON] з вимогою № 88/1711-2 від 24.03.2014 року про дострокове повернення суми кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом та сплати комісії в 30-денний строк з дня отримання вимоги /а.с.29/. Зазначена вимога була отримана [PERSON] 27.03.2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення /а.с.30/, однак залишилася без належного реагування. Враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] односторонньо порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 19.04.2013 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, позикодавець вправі вимагати дострокового повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що [PERSON] в добровільному порядку взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором від 19.04.2013 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 661,59 грн. судового збору, сплаченого позивачем /а.с.2/.

Outcome: approved