Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» 01.09.2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом, який мотивував наступним. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карток б/н від 10.09.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 37000,19 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угода разом з запропонованими Умовами та правилами, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. Взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконує. Станом на 12.07.2016 року його заборгованість перед банком складає 64079,74 грн., з яких: - 36370,19 грн. - заборгованість за кредитом; - 11339,70 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; - 6417,83 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 9952,02 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Посилаючись на викладене, позивач прохав стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 64079 грн. 74 коп. та понесені судові витрати у сумі 1378 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В заяві на адресу суду прохав розглянути справу без його участі, вказав, що позов підтримує, згоден на ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Позовні вимоги зменшив. В уточненій позовній заяві прохав стягнути з відповідача заборгованість у сумі 9317.48 грн., з якої 4956.81 грн. - заборгованість по відсотках, 4360.67 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Обґрунтовуючи зміну позовних вимог, вказав, що від суми заборгованості, яка існувала станом на 12.07.2016 року - 64079.74 грн., було віднято суму розміром 55005.86 грн., яка була стягнута з відповідача рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський Союз» м. Дніпропетровська від 27.11.2015 року і складалася з заборгованості по кредиту (тілу кредиту) - 36370.19 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 6382,89 грн.; пені та комісії - 2057,16 грн. ; штрафу відповідно до п.2.2. Генеральної угоди - 10195,62 грн.. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. У своїй заяві до суду прохав розглянути справу у його відсутності, позов не визнав. В засіданні, що відбувалося раніше, а також у своїй заяві про витребування доказів мотивував це тим, що 26 березня 2014 року рішенням Глобинського районного суду Полтавської області по кредитному договору б/н від 3.11.2006 року з нього було стягнуто на користь банку заборгованість в сумі 40366 грн. 47 коп. Вказана сума боргу ним повністю сплачена, що підтверджується довідкою Глобинського районного ВДВС. Коли з нього через ВДВС почали вираховувати кошти з заробітку по вказаному кредиту він повернув кредитну картку, яка видавалася на підставі Генеральної угоди в банк і нею взагалі не користувався. Реальних коштів на цій картці не було, на неї він мав сплачувати заборгованість. Він сплатив тричі по 500 грн. і припинив платежі, так як кошти стягувалися ВДВС. Крім цього, банк вже звертався до нього з аналогічним позовом до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз», йому звідти прислали ухвалу про відкриття провадження, але про прийняте рішення йому нічого не відомо, так як воно йому не направлялося. Суд, дослідивши надані письмові докази, встановив наступне. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карток б/н від 10.09.2014 року, укладеної між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], як позичальником, метою вказаної угоди є створення позичальнику сприятливих умов для виконання ним зобов»язань по кредитному договору № SAMDN44000028644579 від 27.07.2009 року (Договір 1) та № SAMDN420000091366048 від 15.09.2006 року ( Договір 2). Сторони погодили, що заборгованість по Договору 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 4831.07. грн.. (п.1.1.2 угоди), по Договору 2 - 34653.12 грн.; дата погашення заборгованості по обох вказаних договорах - 30.09. 2016 року. Таким чином, сторони зафіксували наявність загальної заборгованості по Договору 1 та Договору 2 на загальну суму 39484.19 грн. В п.2 названої Генеральної угоди під назвою «Приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт» та п. 2.1 зазначено, що банк надає позичальнику строковий кредит на строк 24 місяці, з 10.09.2014 по 30.09.2016 року, на суму 37000,19 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобов»язання позичальника по поверненню кредиту, виплаті процентів в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися [PERSON] з 1 по 25 число кожного місяця в сумі 1851 грн. 49 коп. (щомісячний платіж). Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угода разом з запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складають договір між ним та банком, що підтверджується його особистим підписом під угодою. Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 12.07. 2016 року заборгованість [PERSON] перед банком по вказаній угоді складає 64079,74 грн., з яких: - 36370,19 грн. - заборгованість за кредитом; - 11339,70 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; - 6417,83 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 9952,02 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 26 березня 2014 року, яке набрало законної сили 11.04.2014 року, по кредитному договору б/н від 3.11.2006 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість у сумі 40366 грн. 47 коп. Вказана сума боргу [PERSON] станом на 13.03.2016 року повністю сплачена, що підтверджується довідкою Глобинського районного ВДВС від 13.03.2017 року № 1298/11.3-38. Аналіз названих двох документів (Генеральної угоди та судового рішення) вказує, що заперечення відповідача на позов в частині того, що ним сплачена сума боргу перед банком через виконавчу службу , не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки в угоді йдеться про кредитний договір № SAMDN420000091366048 від 15.09.2006 року ( Договір 2), а з рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 26 березня 2014 року у справі № 527/718/14-ц вбачається, що з [PERSON] проведено стягнення заборгованості по кредитному договору б/н від 3.11.2006 року. Тобто, це різні кредитні договори, а тому вимоги за ними зараховуватися не можуть. Також судом достовірно встановлено, що позивач подав до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації « Дніпровський Банківський Союз» (м. Дніпропетровськ) позовну заяву від 10.10.2015 року про стягнення з [PERSON] заборгованості, станом на 8.10.2015 року, за Генеральною угодою б/н від 10.09.2014 року про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карток в сумі 55005 грн. 86 коп., яка складалася: -36370.19 - заборгованість за кредитом; - 6382.89 грн. - заборгованість по процентах; -2057,16 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 10195,62 грн. - залишок за несплаченим штрафом, передбаченим п.2.2.Генеральної угоди. 16.11.2015 року було порушено провадження у справі № 9591/2015. 27.11.2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації « Дніпровський Банківський Союз» у вказаній справі ухвалено рішення, яким з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за договором б/н від 10.09.2014 року в сумі 55005.86 грн. Рішення набрало законної сили. Таким чином, позовні вимоги у даній справі та рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації « Дніпровський Банківський Союз» від 27.11.2015 року стосуються заборгованості по одному й тому ж кредитному договору. Оскільки сума заборгованості станом на 8.10.2015 року вже стягнута судовим рішенням від 27.11.2015 року, тому вона підлягає відніманню від суми заборгованості станом на 12.07.2016 року. Різниця складає: по процентах - 4956.81 грн. (11339.70 - 6382.89), по пені та комісії - 4360.67 грн. (6417.83 - 2057.16), по штрафові 243.6 грн. (10195.62 - 9952.02). Позивач, на свій розсуд розпорядившись своїми правами прохає стягнути суму заборгованості лише по процентах та пені і комісії. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки. Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення. Встановивши, що [PERSON], як позичальник, не виконав зобов'язань за Генеральною угодою і, як наслідок, допустив заборгованість по кредиту, суд позовні вимоги (в остаточному варіанті) задовольняє. Стягується з відповідача на користь банку-позивача: - заборгованість по процентах в сумі 4956.81 грн. , заборгованість по пені та комісії в сумі 4360.67 грн., а всього 9317.48 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач документально підтвердив, що сплатив судовий збір у сумі 1378 грн., позов задоволено на 100 % , тому підлягає стягненню з відповідача на користь банку-позивача зазначена сума.

Outcome: approved