Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

ПАТ «[PERSON] Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/4062/82/38770 від 22.04.2008 року у розмірі 12918,37 доларів США та звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22.04.2008 року ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] уклали договір кредиту № 014/4062/82/38770, відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 10000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 22.04.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14 % річних. Згідно з умов договору, відповідач зобовязаний щомісяця в строки, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 014/4062/82/38770 від 22.04.2008 року, 22.04.2008 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений договір іпотеки земельної ділянки, кадастровий номер 2122755500:02:009:0001, що належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЗК № 008685 та знаходиться за адресою на території Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області. Однак відповідачі не виконали належним чином свої зобовязання за кредитним договором, в результаті чого станом на 27.04.2015 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 12918,37 доларів США, яку позивач просить стягнути з [PERSON] та звернути стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку, кадастровий номер 2122755500:02:009:0001, що належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЗК № 008685 та знаходиться за адресою на території Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області Судом прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «[PERSON] Аваль» про розірвання кредитного договору. Зустрічний позов обґрунтовується тим, що 22.04.2008 року ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] уклали договір кредиту № 014/4062/82/38770, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 10000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 22.04.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14 % річних. Зазначається про те, що оскільки банк просить стягнути всю суму заборгованості за кредитним договором, це є підставою для його розірвання. Також [PERSON] вважає, що кредитний договір був укладений з порушенням законодавства, оскільки кредит є споживчим та наданий в іноземній валюті. Також умови кредитного договору є несправедливими й такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». В судове засідання представник позивача за первісним позовом не зявився, подав до суду заяву в якій позов підтримав, просив його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Проти задоволення первісного позову не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином судовою повісткою в порядку ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомила. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що 22.04.2008 року ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON] уклали договір кредиту № 014/4062/82/38770, відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 10000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 22.04.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14 % річних. Згідно з п.п. 1.3.2.,1.3.3. договору сплата суми кредиту та процентів за його користування здійснюється щомісячно 24 числа кожного календарного місяця. Пунктом 9 договору кредиту № 014/4062/82/38770 від 22.04.2008 передбачено, що кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у разі невиконання позичальником умов цього договору шляхом надсилання письмової вимоги, яка підлягає виконанню протягом тридцяти днів з моменту її предявлення. У звязку з неможливістю виконувати в повному обсязі своїх зобовязань за кредитним договором, на умовах реструктуризації було укладено та підписано з позичальником необхідні зміни до відповідних договорів, а саме: додаткова угода № 1 від 08.05.2009 року до кредитного договору; додаткова угода № 014/4062/82/38770/2 від 21.04.2011 року до кредитного договору. Так, додатковою угодою № 014/4062/82/38770/2 від 21.04.2011 року до кредитного договору було встановлено кінцевий строк погашення кредитних коштів до 22.04.2028 року. Також судом встановлено, що 22.04.2008 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON] був укладений договір іпотеки земельної ділянки, кадастровий номер 2122755500:02:009:0001, що належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЗК № 008685 та знаходиться за адресою на території Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Взятих на себе зобовязань за кредитним договором № 014/4062/82/38770 від 22.04.2008 року [PERSON] не виконав, у звязку з чим станом на 27.04.2015 року виникла заборгованість в розмірі 12918,37 доларів США, що становить 290038,46 гривень та складається з наступного: 9496,24 доларів США (213206,07 гривень) - заборгованість за кредитом; 1555,33 доларів США (34919,69 гривень) - заборгованість за відсотками; 1866,80 доларів США (41912,70 гривень) пеня. Розмір боргу стверджується копією розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 27.04.2015 року. Вказані розрахунки складені відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України та відповідачем не стпростовані. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов договору № 014/4062/82/38770 від 22.04.2008 року, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «[PERSON] Аваль» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість в розмірі 12918,37 доларів США, що становить 290038,46 гривень. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 33 3акону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 5.5 договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобовязань за цим або за кредитним договором у встановлений Іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Положеннями ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вказані положення, відповідно до ч. 2 ст. 35 цього Закону, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Із вимоги про достокове виконання грошових зобовязань та вимоги про усунення порушення за кредитним договором від 08.09.2014 року вбачається, що позичальник та іпотекодавець належним чином були повідомлені банком про наявність заборгованості та нарахованих відсотків за договором кредиту. Статтею 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та п. 5.4 договору іпотеки передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя (застереженням в іпотечному договорі). Таким чином, цивільним законодавством України та умовами договору обумовлено, що вибір у даному випадку одного із кількох можливих способів захисту цивільного права залежить від волевиявлення іпотекодержателя. Згідно з ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації; одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). До того ж згідно з п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «[PERSON] Аваль» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки є також обґрунтованим і таким, що підлягають задоволенню. Обґрунтовуючи зустрічний позов [PERSON] зазначає, що оскільки банк просить стягнути всю суму заборгованості за кредитним договором, це є підставою для його розірвання на підставі ст. 652 ЦК України. Також [PERSON] вважає, що кредитний договір був укладений з порушенням законодавства, оскільки кредит є споживчим та наданий в іноземній валюті. Також умови кредитного договору є несправедливими й такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. При цьому слід враховувати, що згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Положеннями кредитного договору передбачено, що зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (п. 9 договору). Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Розірвання (зміна) договору у звязку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення (зміни) договірних зобовязань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін. При наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено у ч. 1 ст. 651 ЦК України. Однак, ч. 2 ст. 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно. До того ж, вимагаючи розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України, на позивача покладається відповідно до ст. 60 ЦПК України обовязок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Поряд з тим [PERSON] не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у звязку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Крім того, відповідно до ст. 36 Закону України «Про [PERSON] України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється [PERSON] Банком України. Валютні курси, як зазначено у ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються [PERSON] Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно з Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління [PERSON] Банку України від 12.11.2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Крім, зазначене обумовлено сторонами безпосередньо умовами кредитного договору (п.п. 15.5, 15.6). Також виходячи із змісту ст.ст. 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. При цьому відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, як це передбачено ст. 617 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). Отже, позивач зобовязаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Оскільки [PERSON] не здійснено спроб досудового врегулювання спору, а також не доведено умови та підстав для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України у судовому порядку, то підстави для задоволення його позовних вимог та розірвання кредитного договору відсутні. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved