Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

ПАТ [PERSON] Аваль, який є правонаступником ВАТ [PERSON] Аваль, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №014/9822/82/85510 від 17.07.2008 року в сумі 15263,11 дол. США (241987,39 грн.), обґрунтувавши свої вимоги тим, що 17.07.2008 року [PERSON] отримав кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у сумі 20400,00 дол. США строком до 17 липня 2018 року зі сплатою 14% річних, але відповідач неналежно виконував умови кредитного договору, а саме: з травня 2014 року не сплачував тіло кредиту, а з квітня 2014 року - відсотки за користування кредитом.. В звязку з чим, станом на 22.12.2014 року по вказаному кредитному договору виникла заборгованість: по тілу кредиту 11978,91 дол. США, по відсоткам 1295,16 дол. США. Також, за невиконання зобовязань по кредитному договору нарахована пеня на суму 1989,04 дол. США. Тому позивач просив суд стягнути з боржника вказані суми заборгованості достроково. Представник позивача, діючий за довіреністю №574/14-Н від 04.11.2014 року (л.с.19) в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 15263,11 дол. США (241987,39 грн.) (л.с.92). Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні, призначеному на 11.03.2015 року, позовні вимоги визнав частково, при цьому пояснив, що якщо курс долара банк буде обраховувати за ставкою 5,5, тобто за тим курсом долара, який був на момент укладання договору, тоді він погоджується на сплату заборгованості. На послідуючі судові засідання відповідач не зявлявся, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (л.с.89). Представник відповідача, діюча на підставі довіреності №б/н від 23.03.2015 року (л.с.74), в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що ПАТ «[PERSON] Аваль» не мав індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, тому не мав права надавати кредит у валюті, а також пояснила, що кредит її син брав, коли курс долара до гривні був значно нижчим, ніж в теперішній час, а тому вважала, що таке коливання курсу долара до гривні є істотними обставинами для розірвання договору. В судовому засіданні було встановлено, що 17.07.2008 року між ПАТ [PERSON] Аваль та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/9822/82/85510 від 17.07.2008 року, згідно якого [PERSON] отримав кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у сумі 20400,00 дол. США строком до 17 липня 2018 року зі сплатою 14% річних. Згідно умов договору банк надав [PERSON] кредит в зазначеній вище сумі, а відповідач у справі зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користуванням кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.530 ч.1 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.629 ч.1 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.625 ч.1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.3.3 Кредитного договору (л.с.5-10) погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів протягом всього строку дії цього договору згідно графіку (додаток 1 до договору). За рахунок кожного платежу здійснюється погашення щомісячних процентів за користування кредитом та погашення частини кредиту. Платіж рівними частинами розраховується таким чином, щоб всі місячні платежі при фіксованій процентній ставці були рівними на весь період дії договору. Згідно розрахунку (л.с.12-15) та пояснень представника позивача (л.с.65) [PERSON] в травні 2014 року останній раз погасив частину тіла кредиту, після цього кредитні кошти не сплачував, а тому заборгованість за тілом кредиту на вказану дату склала 11978,91 дол. США.. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.1048 ч.1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно п.3.4 Кредитного договору сторони встановлюють, що нарахування процентів по договору здійснюється щомісяця за фактичне число календарних днів користування кредитом виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод факт/факт). При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Як видно з розрахунку (л.с.12-15), [PERSON] останній раз сплатив відсотки за користування кредитними коштами в квітні 2014 року, після чого відсотки не сплачував, а тому заборгованість за відсотками на вказану дату склала 1295,16 дол. США.. Відповідно до ст.549 ч.3 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.624 ч.1 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідач у справі [PERSON] свої зобовязання, передбачені вказаним вище договором, не виконує, а саме: не сплачує тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами, а тому повинен сплачувати пеню відповідно до п.10.1 кредитного договору, згідно якого за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Отже, суд вважає, що [PERSON] не сплачує кредит та проценти за кредитним договором, а тому повинен сплатити пеню в розмірі 1989,04 дол. США.. Також суд зазначає, що згідно п.12.7 Кредитного договору сторони погодили, що до всіх правовідносин, повязаних з укладенням та виконанням цього договору, застосовується загальний строк позовної давності у три роки. Тому розмір пені обрахований з урахуванням 3-річного строку позовної давності. В звязку з невиконанням умов кредитного договору, позивач звертався до боржника з вимогою щодо погашення заборгованості (л.с.11). Досудове врегулювання спору не дало бажаних результатів, відповідач взятих на себе зобовязань за кредитним договором не виконує, кредитні кошти не сплачує. Відповідно до ст.1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.3.13 Кредитного договору банк має право вимагати, а позичальник зобовязаний достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії та інші платежі, що визначені цим договором, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору, та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, у т.ч. у випадку відмови позичальника від зміни умов договору в порядку, передбаченому п.3.9-3.11, 6.3, 6.7 цього договору. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від банка з вимогою дострокового погашення. Відповідно до п.6.6 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках, передбачених цим договором. В звязку з несплатою відповідачем у справі тіла кредиту, відсотків, пені суд вважає, що стягнення заборгованості за кредитним договором достроково, знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно розрахунку, станом на 22.12.2014 року за відповідачем по укладеному з ПАТ [PERSON] Аваль договору № 014/9822/82/85510 від 17.07.2008 року рахується заборгованість на загальну суму 15263,11 дол. США., що еквівалентно 241987,39 грн., яка складається з: - заборгованості по кредиту - 11978,91 дол. США, що еквівалентно 189918,38 грн.; - заборгованості по сплаті відсотків - 1295,16 долари США, що еквівалентно 20533,98 грн.; - пені за невчасну сплату кредиту та відсотків - 1989,04 долари США, що еквівалентно 31535,03 грн. Отже, суд вважає, що вказана вище заборгованість на загальну суму 15263,11 дол. США., що еквівалентно 241987,39 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON]. Посилання представника відповідача на те, що ПАТ «[PERSON] Аваль» не мав ліцензії на видачу кредиту в іноземній валюті, суд не може прийняти це до уваги, оскільки згідно запиту суду, банк надав до суду банківську ліцензію НБУ України №10 на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», дозвіл №10-4 та додаток до дозволу №10-4, згідно якого банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, а відповідно надавати кредити в іноземній валюті. Щодо отримання банком індивідуальної ліцензії, то суд вважає, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. Посилання представника відповідача на значне підвищення курсу іноземної валюти і що це є істотною обставиною для розірвання кредитного договору, то суд вважає, що позивач у позовних вимогах не ставив питання про розірвання договору, відповідач та його представник зустрічного позову про це до суду також не подавали. Крім того, суд зазначає, що саме по собі зростання (коливання) курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору відповідно до ст.652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору і позичальник при належній завбачливості міг виходити з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення кредитного договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved