Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Обґрунтовуючи свій позов [PERSON] вказала, що їй на підставі свідоцтва про право власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Друга частина квартири належить її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] , і позивач є єдиним спадкоємцем першої черги. На сьогоднішній день в зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі, які в ній не проживають з квітня 2019 року й по теперішній час. До початку судового засідання позивач надала письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутністю, позов підтримала. Відповідачі про час і місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причин неявки не повідомили, відзивів на позов у встановлений судом строк не надавали, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідачів за наявними у ній матеріалами. Перевіривши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке. Частиною 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном, а також власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, на підставі копії свідоцтва про право власності на житло від 11 квітня 1995 року квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Чоловік позивача [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , дійсно помер у віці 73 років [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 03 липня 2019 року Нижньотеплівською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області. З довідки про склад сім`ї та проживання, виданої виконавчим комітетом Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області від 06.10.2020 № 1395 та акту про фактичне проживання від 06.10.2020, складеного депутатом Нижньотеплівської сільської ради Чибрисовою Г.Г. йдеться, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані, але з квітня 2019 року фактично не проживають [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У своїй позовній заяві позивач [PERSON] просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування її житловим приміщенням посилаючись на те, що останні у її квартирі не проживають, а своєю реєстрацією створюють їй перешкоди у користуванні власністю, зокрема, у неї виникають проблеми з оплатою житлово-побутових послуг та з оформленням субсидії на користування цими послугами. Відповідачі своїх заперечень проти позову, як доказів зворотного, не надали. Частина 1 ст. 401 ЦК України передбачає, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 1 ст. 402 ЦК України). За приписами пункту 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється, зокрема, у разі відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Отже, встановивши, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , але відповідачами їй створюються перешкоди у користуванні цією квартирою, які добровільно їх усувати відмовляються, суд вважає вимогу позивача щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним їй житловим приміщенням, обґрунтованою. На підставі наведеного,

Outcome: approved