Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернулася до Лисичанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що на підставі договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 16.05.2003 вона є наймачем квартири [ADDRESS] . В зазначеній квартирі окрім неї зареєстрований відповідач, який починаючи з 2014 року в даній квартирі не проживає, комунальні послуги за квартиру не сплачує, проживати в даній квартирі не збирається, будь-які його особисті речі в квартирі відсутні. Тому просила суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 22.12.2020 року ухвалою суду у справі № 415/2506/20 було скасоване заочне рішення і справу призначено до розгляду (а.с.55). 10.03.2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що довідка в матеріалах справи №199 від 16.03.2020 р. відповідно до якої він не проживає в квартирі з 2014 року суперечить дійсним обставинам справи. Він спільно із своєю матір`ю з 2014 року постійно проживає за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] . В квартирі знаходяться його особисті речі, іншого місця проживання відповідач не має. Він працює і на сплату комунальний послуг надає матері грошові кошти (а.с.63-64). 23.06.2021 року позивачем надано письмове клопотання, в якому просила справо розглядати без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала, позов підтримала. 02.07.2021 року відповідач надав письмове клопотання, в якому просив справо розглядати без його участі та без участі його представника. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована порушенням прав власності позивача внаслідок не проживання відповідача за адресою реєстрації без поважних причин більше встановленого законом строку, протягом якого зберігається жиле приміщення за тимчасово відсутньою особою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, до суду надала письмове клопотання, в якому просила справу розглядати без її участі, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, до суду надав письмове клопотання, в якому просив справу розглядати без його участі, позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволені позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що згідно з типовим договором найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 16 травня 2003 року, [PERSON] отримала від ЛКП ЖЕК № 2 у бестрокове користування житло - квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 119 від 16.03.2020, виданою головою будинкового комітету [PERSON] 1948 року народження, в тому що за адресою: [ADDRESS] , її син [PERSON] з 2014 року не проживає. Згідно з письмовою заявою [PERSON] від 11.04.2021 року, вона проживає за адресою: [ADDRESS] , і достовірно знає, що [PERSON] проживає з 2015 року за адресою: [ADDRESS] , вона з ним знайома, неодноразово була у нього вдома. Він проживає за цією адресою разом із своєю матір`ю, вона одразу після їх приходу викликала поліцію, бо вона не дозволяє приходити до дому разом із дівчиною. Знає, що він весь час платить штрафи за виклик поліції своєю матір`ю, в квартирі проживав до 05.12.2020 року. Згідно з письмовою заявою [PERSON] від 21.03.2021 року, вона є сусідкою сім`ї [PERSON] , вона мешкає за адресою: [ADDRESS] і їй відомо, що [PERSON] дійсно до листопада 2020 року мешкав за адресою: [ADDRESS] . Інколи у неї бере у борг гроші, а вона в свою чергу пригощала його їжею. Згідно з письмовою заявою [PERSON] від 11.04.2021 року, вона є сусідкою сім`ї [PERSON] , вона мешкає за адресою: [ADDRESS] і їй відомо, що [PERSON] дійсно мешкає за адресою: [ADDRESS] . Знає його з дитинства як сусіда по під`їзду. Їй відомо що він з 2014 року по грудень 2020 року мешкав за цією адресою, вона з ним спілкувалась, пригощала його їжею. Мотивувальна частина Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Оскільки позивачем не надано суду беззаперечних доказів щодо не проживання відповідача в спірній квартирі з 2014 року (як вказано позивачем в позовній заяві та довідці №119 від 16.03.2020 року), а відповідач заперечує проти пред`явлених вимог, зазначає, що проживає в квартирі постійно, в підтвердження надає письмові пояснення сусідів, інших доказів на підтвердження факту не проживання відповідача більше одного року за адресою реєстрації позивачем не надано, тому в задоволенні позову з підстав заявлених позивачем слід відмовити.

Outcome: dismissed