Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Описова частина. 1.виклад позиції позивача та заперечень відповідача: До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 11 грудня 2017 року надійшла позовна заява [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON] (далі ФОП [PERSON]А.), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ФПГ «Металпромресурс» (далі ТОВ «ФПГ «Металпромресурс») про розірвання договору оренди нежитлових приміщень, зобовязання звільнити орендоване нежитлове приміщення, стягнення заборгованості із орендної плати (а. с. 2 5). Під час розгляду справи позивачем збільшені позовні вимоги, тому суд викладає позицію позивача за саме за цими вимогами. На обґрунтування позовних вимог [PERSON], через свого представника адвоката [PERSON], посилається на те, що 01 січня 2017 року між ним та ФОП [PERSON] укладений договір оренди нежитлових приміщень. Відповідно до умов цього договору [PERSON] передав, а ФОП [PERSON] прийняв у тимчасове володіння та користування (оренду) нежитлове приміщення (магазин) літ. А-3 за адресою: вул. Енгельса (Архітектора Нільсена), 28, а саме: приміщення на третьому поверсі (без приміщення котельні), торгівельний зал площею 233,3 кв. м, кабінет площею 16,3 кв. м, коридор площею 2,9 кв. м, санвузол площею 3,5 кв. м, сходові клітини третього поверху площею 18,6 кв. м та 19 кв. м відповідно, загальною площею 293,6 кв. м. Фактичне передання приміщення у користування ФОП [PERSON] підтверджується актом приймання-передачі нежитлових приміщень в оренду від 01 січня 2017 року, який підписаний сторонами договору, що вказує на виконання [PERSON] умов договору. Починаючи з березня 2017 року ФОП [PERSON] припинив вносити орендну плату, проте продовжує користуватися нежитловими приміщеннями до теперішнього часу. 21 квітня 2017 року на імя ФОП [PERSON] направлена претензія з проханням переказати заборгованість з оплати за оренду приміщення та лист попередження, в якому повідомлено, що договір оренди нежитлових приміщень від 01 січня 2017 року припиняє свою дію 30 червня 2017 року. Також у попередженні висловлено прохання звільнити приміщення від речей та передати приміщення відповідно до акта прийому-передачі. Однак, на указані претензію та лист попередження відповідач до теперішнього час не відповів та заборгованість з орендної плати не сплатив. Орендоване приміщення ФОП [PERSON] відмовляється добровільно звільняти. 11 жовтня 2017 року [PERSON] направлено на адресу ФОП [PERSON] претензію з проханням перерахувати заборгованість з орендної плати за користування нежитловими приміщеннями, однак такий не провів цієї оплати. Посилаючись на положення ст. ст. 11 15, 317, 319, 321, 509, 526, 530, 610, 612, 651, 759, 762, 782, 785, 793, 795 ЦК України, позивач просить розірвати договір оренди нежитлових приміщень від 01 січня 2017 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON]; зобовязати ФОП [PERSON] звільнити орендоване нежитлове приміщення (магазин) літ. А-3 за адресою: вул. Енгельса (Архітектора Нільсена), 28, м. Маріуполь, Донецька область, а саме: приміщення на третьому поверсі (без приміщення котельні), торгівельний зал площею 233,3 кв. м, кабінет площею 16,3 кв. м, коридор площею 2,9 кв. м, санвузол площею 3,5 кв. м, сходові клітини третього поверху площею 18,6 кв. м та 19 кв. м відповідно, загальною площею 293,6 кв. м; стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість з орендної плати у розмірі 27\~000 грн. за період березень листопад 2017 року (а. с. 25 29). Відповідач ФОП [PERSON], не скориставшись своїм правом на подачу заперечень на позов, а також відзиву на нього, 06 лютого 2018 року направив на адресу суду клопотання про залучення в якості третьої особи ТОВ «ФПГ «Металпромресурс», відповідно до якого повідомляє, що 03 квітня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусових виконань рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області [PERSON] у межах виконавчого провадження ВП № 532438 винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: нежитлового приміщення літ. А-3 за адресою: вул. Енгельса, 28, м. Маріуполь, загальною площею 909 кв. м. Відповідно до цієї постанови боржнику [PERSON]Є встановлені заборони щодо розпорядження, відчуження та передавання зазначеного майна третім особам. Вказане майно з 03 квітня 2017 року передане на відповідальне зберігання стягувачу ТОВ «ФПГ «Металпромресурс» в особі його директора [PERSON] Підставами, у звязку з яких відповідач вважає за необхідне залучити ТОВ «ФПГ «Металопромресурс» у якості третьої особи, є те, що позивач предявив вимогу щодо стягнення заборгованості з орендної плати за приміщення саме за той період, коли це приміщення вибуло з його володіння та було передано на відповідальне зберігання ТОВ «ФПГ «Металпромресурс» (а. с. 32 37). 2.заяви і клопотання: заява [PERSON] про збільшення позовних вимог (а. с. 25 29); клопотання ФОП [PERSON] про залучення ТОВ «СПГ «Металпроресурс» в якості третьої особи (а. с. 32 37). Третя особа ТОВ «ФПГ «Металпромресурс» у порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, своїх пояснень з аргументами та міркуваннями на підтримку або заперечення проти позову на адресу суду не направило, про причини ненаправлення суд не повідомило. 3.процесуальні дії суду: Ухвала Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2017 року про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду. Направлення учасникам справи матеріалів позовної заяви та повідомлення про її розгляд 08 січня 2018 року (а. с. 20, 21). 08 січня 2018 року відкладення розгляду справи у звязку із неявкою учасників процесу, направлення повідомлення учасникам процесу про розгляд справи 07 лютого 2018 року (а. с. 23). Ухвала Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2018 року про прийняття заяви позивача про збільшення позовних вимог, залучення ТОВ «ФПГ «Металпромресурс» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, вирішено питання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, розяснено учасникам справи їх право подати відзив на позов, відповідь на відзив, заперечення та пояснення у строк до 13 березня 2018 року (а. с. 44 46). Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03\~жовтня 2017 року. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом, у відповідності до положень ЦПК України, у редакції Закону № 2147-VIII від 03\~жовтня 2017 року, учасникам справи, які були присутні розяснено зміст ст. ст. 12, 13, 42, 49 цього Кодексу, наслідки вчинення та не вчинення процесуальних дій. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, в редакції Закону №\~2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, виходить з такого. Мотивувальна частина. 4.зміст спірних правовідносин: Предметом спору у справі є заборгованість із орендної плати, розірвання договору оренди та звільнення орендованого приміщення. 5.фактичні обставини справи, установлені судом: Між [PERSON] (орендодавець) та ФОП [PERSON] (орендар) 01 січня 2017 року укладений договір оренди нежитлових приміщень, відповідно до умов якого орендодавець передає орендарю у тимчасове володіння та користування (оренду) нежитлове приміщення (магазин) літ. А-3 за адресою: вул. Енгельса (Архітектора Нільсена), 28, м. Маріуполь, Донецька область, а саме: приміщення на третьому поверсі (без приміщення котельні), торгівельний зал площею 233,3 кв. м, кабінет площею 16,3 кв. м, коридор площею 2,9 кв. м, санвузол площею 3,5 кв. м, сходові клітини третього поверху площею 18,6 кв. м та 19 кв. м відповідно, загальною площею 293,6 кв. м, з метою використання для господарських потреб орендаря (для здійснення торгівлі, розміщення офісних та складських приміщень) (а. с. 7, 8). Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору, термін оренди з 01 січня 2017 року по 30 листопада 2020 року, даний договір вступає в дію з дати підписання. Приймання передача приміщення оформлюється сторонами актами приймання передачі (п. 3.2) Згідно з п. 4.1 договору, розмір орендної плати за оренду всього приміщення за один місяць оренди на дату підписання цього договору складає 3\~000 грн. Орендна плата індексується відповідно до вимог чинного законодавства. Строк оплати орендної плати: орендну плату орендар сплачує орендодавцеві щомісяця авансовим платежем до 20-го числа поточного місяця з урахуванням положень 4.3 цього договору (п. 4.6 договору). Відповідно до п. п. 9.3, 9.4 договору, він може бути розірваний достроково, зокрема, за умови несплати орендної плати більше ніж 3 (три) місяці. Дострокове розірвання цього договору в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця може бути здійснене лише за умови попереднього письмового повідомлення орендаря не менше ніж за два місяці до моменту розірвання договору. Згідно з актом приймання-передачі нежитлових приміщень від 01 січня 2017 року, підписаного сторонами договору, указані нежитлові приміщення передані орендарю ФОП [PERSON] (а. с. 9). Листом від 21 квітня 2017 року [PERSON] повідомив ФОП [PERSON] про дострокове розірвання вказаного договору та припинення його дії з 30 червня 2017 року та направив цього ж дня претензію про сплату заборгованості у розмірі 6\~000 грн. за березень і квітень 2017 року (а. с. 10 13). Також, [PERSON] 11 жовтня 2017 року повторно направив ФОП [PERSON] претензію про необхідність сплати орендної плати у сумі 21\~000 грн. за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року (а.\~с. 13, 14). Наведені докази у порядку, передбаченому ст. 81 ЦПК України, відповідачем не спростовані, а у суду відповідно до ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України відсутні підстави вважати їх неналежними, недопустимими та недостовірним доказами та у своїй сукупності відповідно до ст. 80 ЦПК України вони вказують на наявність між сторонами у справі договірних відносин щодо оренди нежитлових приміщень та наявності заборгованості з орендної плати з березня 2017 року перед позивачем. Разом із клопотанням про залучення ТОФ «ФПГ «Металпромресурс», відповідач ФОП [PERSON] надав фотокопію постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області [PERSON] від 03 квітня 2017 року, відповідно до якої постановлено описати та накласти арешт на майно (а. с. 38). Відповідно до указаної постанови державного виконавця описано майно [PERSON], а саме: нежитлове приміщення літ. А-3 за адресою: вул. Енгельса (Архітектора Нільсена), 28, м. Маріуполь, Донецька область, а саме: приміщення загальною площею 909 кв. м (а. с. 39 41). 6.щодо порушення прав позивача та ким вони порушені. З установлених судом обставин, необхідно дійти висновку, що права позивача як власника на отримання орендної плати за договором оренди нежитлових приміщень порушені відповідачем ФОП [PERSON] та підлягають захисту у порядку, передбаченому ст. 5 ЦПК України, ст. ст. 16, 20 ЦК України. При цьому суд наголошує на змісті статті 13 ЦПК України, в якій визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положення частин 3, 4 статті 12 ЦПК України покладає на кожну сторону обовязок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 7.норми права, які застосовує суд при вирішенні цивільного спору та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Статтею 762 ЦК України врегульовано питання плати за користування майном. Згідно з статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі статтею 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. При цьому повинні враховуватися приписи частини другої статті 651 ЦК України, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Статтею 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору. Право наймодавця вимагати повернення речі у разі припинення договору найму передбачено статтею 785 ЦК України. Таким чином, істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди нежитлового приміщення, як не внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю (наймодавцю). У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Відповідно до частини першої статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. У відповідності до статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Згідно з частинами другої та третьої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. При цьому згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа № 1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Судом установлено, що 21 квітня 2017 року позивач у претензії та листі повідомив відповідача про відмову від договору на підставі статті 782 ЦК України у звязку з невиконанням останнім взятих на себе зобов'язань зі сплати орендної плати за договором із березня 2017 року, та вимагав негайно сплатити заборгованість і повернути спірне майно. Таку саму претензію направлено позивачем і 11 жовтня 2017 року. За таких обставин установлено існування між [PERSON] та ФОП [PERSON] на теперішній час правовідносин з оренди нерухомого майна на підставі договору від 01 січня 2017 року та неналежне виконання відповідачем його умов, тому вимоги позивача ґрунтуються як на умовах укладеного договору оренди приміщення, так і на положеннях матеріального права, тому підлягають задоволенню. При цьому договір оренди нежитлового приміщення підлягає розірвання саме з моменту набрання рішенням суду законної сили, як це передбачено у положенні ст. 653 ЦК України, вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати підлягають задоволенню у відповідності до положень ст. 13 ЦПК України за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року у розмірі 27\~000 грн., вимоги про звільнення приміщення підлягають виконанню одразу після набрання рішенням суду законної сили у порядку, передбаченому ст. 785 ЦК України. 8.аргументи відповідача та їх відхилення: Звернення стягнення на нерухоме майно при відсутності коштів у боржника на погашення боргу здійснюється з додержанням порядку, визначеного ст. ст. 48 52 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Питання набуття права власності, перехід права власності та відчуження нерухомого майна врегульовані нормами ЦК книга третя, розділ 1, глави 23 25. На теперішній час до матеріалів справи не долучено будь-яких доказів про те, що позивач [PERSON] не є власником нежитлових приміщень, які передані ним в оренду відповідачу, та що це майно у порядку, передбаченому законом, перейшло у власність іншої особи. Також у матеріалах справи відсутні належним чином завірені копії акта опису та арешту майна, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в цивільній справі щодо належності описаного майна і джерел коштів на його придбання, документи про право власності на майно, кредитні зобовязання, реєстраційні посвідчення, паспорти та інші документи, що видаються на це майно. Судом наводилося вище положення ст. ст. 12, 13 ЦПК України, та з урахуванням ст. 81 ЦПК України у кореспонденції зі ст. ст. 263, 264 ЦПК України, суд наголошує, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема тих, які викладені відповідачем ФОП [PERSON] у клопотанні про залучення третьої особи, яка своїм право на подачу пояснень не скористалася. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, обєднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)). Крім рухомого та нерухомого майна, під захист ст. 1 Першого протоколу підпадають, зокрема, акції (і не лише в частині їх вартості, а й у частині прав щодо контролю над підприємством, які вони надають власнику), патенти, ліцензії, професійна клієнтура («добре імя»), матеріальна компенсація, присуджена судовим рішенням, право на пенсію тощо. ЄСПЛ виходить із того, що положення ст. 1 Першого протоколу містить три правила: (а) перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; (б) друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним; (в) третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм (quality of the law is requiring that it be accessible to the persons concerned, precise and foreseeable in its application). Тлумачення та застосування національного законодавства прерогатива національних органів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ. ЄСПЛ у рішеннях у справах «Стретч проти Сполученого Королівства» та «Ісмаїлов проти Російської Федерації» наголошує на одному з обовязкових критеріїв правомірності втручання у право мирного володіння майном його «пропорційності», «справедливій рівновазі» між суспільним та приватним інтересами. Складові цього критерію не є універсальними (абсолютними), оскільки не існує чіткого, виключного переліку обставин, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення цієї «справедливої рівноваги». Доказів, які б указували на те, що позивач на теперішній час у законний спосіб позбавлений свого права власності, матеріали справи не містять, відповідачем та третьою особою не представлено відомостей правомірного втручання у право власності [PERSON] зі сторони держави, тому з урахуванням викладеного, аргументи відповідача щодо відсутності у позивача права на предявлення такого позову та відповідно заявлених вимог судом не приймаються. 9.питання про розподіл судових витрат: При подачі позову до суду та заяви про збільшення позовних вимог, позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1\~280 грн. та 704 грн. 80 коп. відповідно, тому згідно з ч. 1 ст.\~141 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у загальному розмірі 1 984 грн. 80 коп. Про інші процесуальні витрати, які передбаченні ст. 133 ЦПК України, учасники процесу не вказували.

Outcome: approved