Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа Орган опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області. Згідно позовної заяви, 26 листопада 2002 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою - [PERSON] , який рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року у справі №491/1234/17 було розірвано. Позивач зазначає, що під час шлюбу у нього з відповідачкою народилися діти: дочка - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . Згідно позовної заяви, відповідачка не змогла створити належні умови для життя та виховання сина - [PERSON] , тому розпорядженням Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області від 6 квітня 2018 року №311/А-2018 «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] » - визначено «місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ». Як зазначає позивач, рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року у справі №491/508/18 було задоволено позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , видано виконавчий лист від 27 лютого 2019 року №491/508/18. Проте, як вказано в позовній заяві, [PERSON] з березня 2018 року і по час подачі позовної заяви до суду з сином не спілкується, не відвідує та не цікавиться життям та здоров`ям сина - [PERSON] , не надає йому жодної матеріальної допомоги, утриманням та вихованням сина займається позивач. Також, в позовній заяві зазначено, що син з часу проживання з позивачем не отримав від матері жодного подарунка на день народження та інші свята. Позивач зазначає, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, участі у вихованні та догляді не бере, фізичним, духовним та інтелектуальним розвитком не займається, не цікавиться життям сина, не відвідувала і не відвідує його вдома, не відвідує в школі. Наведене, на думку позивача, свідчить про те, що відповідачка самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно неповнолітнього сина - [PERSON] . Враховуючи викладене позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 19 вересня 2019 року у справі відкрито провадження, прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У вказаній ухвалі відповідачу роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву або звернутися до суду з зустрічною позовною заявою, порядок та строки реалізації зазначених прав. Також, роз`яснено наслідки невчинення зазначених дій. Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі направлено відповідачу з супровідним листом від 23 вересня 2019 року за вихідним 491/811/19/7879/2019 (а.с.30) та отримано відповідачкою 26 вересня 2019 року, що підтверджується розпискою в «Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення…» (а.с.33) про отримання зазначеного листа суду. 19 листопада 2019 року на адресу суду надійшов висновок Ананьївської районної державної адміністрації від 19 листопада 2019 року №01-36/1962 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] » (а.с.35-39), який було долучено до матеріалів справи. Ухвалою суду від 21 січня 2020 року (а.с.47), після виконання завдань підготовчого провадження, визначених ст.189 ЦПК України, було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. 27 січня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про залучення письмових доказів (а.с.118) до якого додано копію листа Ананьївського районного суду Одеської області від 25 січня 2021 року №491/989/20/432/2021 (а.с.120) про направлення до Ананьївського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) для примусового виконання постанову Ананьївського районного суду Одеської області від 5 січня 2021 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності з ч.1 ст.183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також до клопотання додано копію зазначеної постанови суду. В обґрунтування неможливості подання зазначених доказів, в клопотанні позивачем зазначено, що подати докази раніше позивач не мав змоги з об`єктивних причини, а саме у зв`язку з тим, що в нього зазначена постанова була відсутня. За результатами розгляду зазначеного клопотання судом, з урахуванням того факту, що постанова винесена судом лише 5 січня 2021 року, його задоволено, про що без видалення до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. 27 січня 2021 року позивач у судове засідання з розгляду справи не з`явився, проте надав суду письмову заяву (а.с.127), в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, просить справу розглядати без його участі. Відповідач 27 січня 2021 року у судове засідання не з`явився. Проте, 27 січня 2021 року до суду надійшла письмова заява (а.с.117) представника відповідача - адвоката Десятник Валентина Семеновича, повноваження якого підтверджені ордером серії ОД №019128 від 4 лютого 2020 року (а.с.83) та угодою про надання правової допомоги №4 від 4 лютого 2020 року (а.с.84). У вказаній заяві представник відповідача зазначив, що проти позовних вимог позивача відповідач та його представник заперечують, просять справу розглядати без їх участі. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області 27 січня 2021 року у судове засідання з розгляду справи не з`явився. Проте, 27 січня 2021 року на адресу суду надійшла письмова заява (а.с.115) начальника служби у справах дітей Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області Платонова Станіслава Івановича, повноваження якого підтверджені копією довіреності від 5 січня 2021 року №01-36/7 (а.с.116). У вказаній заяві представник третьої особи зазначив, що проти задоволення позовних вимог позивача він заперечує, просить справу розглядати без його участі. Також, у вказаній заяві представник третьої особи зазначив, що позовні вимог позивача він не підтримує, оскільки в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування Ананьївської райдержадміністрації від 19 листопада 2019 року №01-36/1962 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] », який був виданий за результатами розгляду зазначеного питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ананьївської райдержадміністрації. Але, як вказано в заяві, рішення комісії було прийняте без заслуховування відповідача по справі - [PERSON] , що є порушенням правил проведення комісії, але головуючою комісії головою райдержадміністрації Карповою Г.Д. було ініційовано розгляд питання без участі відповідача, хоча остання у телефонному режимі повідомила про причину своєї відсутності. Також, представник третьої особи у заяві зазначив, що підставою, з якої позивач хоче позбавити відповідача батьківських прав - ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, на думку представника третьої особи, не доведена, оскільки є підозра щодо навмисного підбурювання дитини проти матері з боку батька. Як зазначено в заяві, дана обставина також не була об`єктивно розглянута на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Крім того, в заяві зазначено, що з часу розгляду справи минуло більше року, але жодних повідомлень на адресу органу опіки та піклування Ананьївської райдержадміністрації щодо негативної поведінки матері, яка виховує ще трьох дітей, не надходило. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 статті 223 ЦПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, суд враховуючи наявність в матеріалах справи заяв усіх учасників справи, в яких вони висловлюють свої позиції по суті позовних вимог та просять справу розглядати без їх участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та третьої особи, на підставі наявних у справі матеріалів. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, з урахуванням заяв учасників справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Позивачем є [PERSON] , [INFO] , уродженець 2-ї дільниці с.Ананїв Ананьївського району Одеської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , що підтверджується доданими до позовної заяви копіями: паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 31 серпня 1998 року (а.с.4-5) та картки платника податків, виданої Ананьївською ДПІ Подільського управління ГУ ДФС 2 листопада 2018 року номер бланку 1506-18-01466 (а.с.6). Відповідачем є [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Ананьїв Одеської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , що в матеріалах справи підтверджується копіями: рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року у цивільній справі №491/508/18 (а.с.13-15); свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 13 лютого 2020 року (ас.97); довідки Ананьївського РС ГУ ДМС України в Одеській області від 17 вересня 2019 року №5123-274/5123.3-19 (а.с.25). Позивач та відповідач перебували у шлюбі, який рішенням Ананьївського районного шлюбу Одеської області від 14 грудня 2017 року розірвано. За час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилися діти, а саме: дочка - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . Зазначені факти підтверджують копіями: рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року у цивільній справі №491/508/18 (а.с.13) за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів; рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року у цивільній справі №491/1234/17 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.11). Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що дитиною, стосовно якої позивач просить позбавити батьківських прав відповідача, є [PERSON] , [INFO] , уродженець [ADDRESS], що в матеріалах справи підтверджується, зокрема, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 20 березня 2018 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.8), в якому батьками дитини зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . У відповідності до положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачка не змогла створити належні умови для життя та виховання сина - [PERSON] , тому розпорядженням Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області від 6 квітня 2018 року №311/А-2018 «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] » - визначено «місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ». Зазначений факт, в частині визначення місця проживання дитини, підтверджується копією розпорядження Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області від 6 квітня 2018 року №311/А-2018 «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Як зазначено в позовній заяві, рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року у справі №491/508/18 було задоволено позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , видано виконавчий лист від 27 лютого 2019 року №491/508/18. Як зазначалося копія зазначеного рішення наявна в матеріалах справи (а.с.13-15). Проте, як вказано в позовній заяві, [PERSON] з березня 2018 року і по час подачі позовної заяви до суду з сином не спілкується, не відвідує та не цікавиться життям та здоров`ям сина - [PERSON] , не надає йому жодної матеріальної допомоги, утриманням та вихованням сина займається позивач. Вказаний факт, в частині несплати відповідачкою аліментів на користь позивача у проміжок часу з 30 травня 2018 року по 5 серпня 2018 року, в матеріалах справи підтверджується довідкою від 9 серпня 2019 року №4385, виданою Ананьївським районним відділом Державної виконавчої служби (а.с.16), а також копією постанови Ананьївського районного суду Одеської області від 5 січня 2021 року у справі №491/898/20 (а.с.121-126), якою відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, тобто у несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. Також, в позовній заяві зазначено, що син з часу проживання з позивачем не отримав від матері жодного подарунка на день народження та інші свята. Зазначене твердження в матеріалах справи будь-якими доказами не підтверджується. Позивач зазначає, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, участі у вихованні та догляді не бере, фізичним, духовним та інтелектуальним розвитком не займається, не цікавиться життям сина, не відвідувала і не відвідує його вдома, не відвідує в школі. Зазначений факт в матеріалах справи підтверджено частково характеристикою учня 2(6)-А класу Ананьївського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ст.-гімназія -ДНЗ» Ананьївської районної ради Одеської області [PERSON] від 14 серпня 2019 року №39 (а.с.9), в якій зазначено, що мати - [PERSON] з дитиною не контактує, не цікавиться навчанням та не бере будь-якої участі у вихованні. Як передбачено ст.3 Конвенції «Про права дитини» (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР №789-XII (789-12) від 27 лютого 1991 року), підписаної Україною - 21 лютого 1990 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 вказаної Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Згідно статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що існують підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, передбачений п.2 ч.1 ст.164 СК України, тобто ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. При цьому, зі змісту статті 166 СК України вбачається, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Вказане узгоджується зі змістом статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Також, в зазначеній постанові Верховний Суд зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Тобто, Верховний Суд у зазначеній постанові вказав, що позбавлення батьківських прав, як виключний захід, маже бути застосоване судом, на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України, лише вразі наявності вини батька (матері) в ухиленні від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. З матеріалів справи вбачається, що хоча деякими доказами, як то характеристика учня 2(6)-А класу Ананьївського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ст.-гімназія -ДНЗ» Ананьївської районної ради Одеської області [PERSON] від 14 серпня 2019 року №39 (а.с.9), частково підтверджується той факт, що відповідачка з дитиною не контактує, не цікавиться навчанням та не бере будь-якої участі у вихованні. Проте, а ні в позовній заяві, а ні у вказаній характеристиці не йдеться мова про те, що така поведінка відповідачки є винною. Крім того, шкільна характеристика, надана директором НВК та класним керівником, може описувати лише, ті факти, які мали місце під час перебування дитини у навчальному закладі. Також, слід зазначити, що відповідно до частини 4 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Частиною 5 статті 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. В матеріалах справи міститься висновок Ананьївської районної державної адміністрації від 19 листопада 2019 року №01-36/1962 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] » (а.с.35-39), відповідно до якого комісією з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації було визнано доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав, стосовно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Проте, відповідно до частин 1 та 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, в своїй заяві, яка 27 січня 2021 року надійшла на адресу суду (а.с.115) начальника служби у справах дітей Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області Платонов С.І., повноваження якого підтверджені копією довіреності від 5 січня 2021 року №01-36/7 (а.с.116), зазначив, що проти задоволення позовних вимог позивача він заперечує, просить справу розглядати без його участі. Також, у вказаній заяві представник третьої особи зазначив, що позовні вимог позивача він не підтримує, оскільки в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування Ананьївської райдержадміністрації від 19 листопада 2019 року №01-36/1962 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] », який був виданий за результатами розгляду зазначеного питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ананьївської райдержадміністрації. Але, як вказано в заяві, рішення комісії було прийняте без заслуховування відповідача по справі - [PERSON] , що є порушенням правил проведення комісії, але головуючою комісії головою райдержадміністрації Карповою Г.Д. було ініційовано розгляд питання без участі відповідача, хоча остання у телефонному режимі повідомила про причину своєї відсутності. Також, представник третьої особи у заяві зазначив, що підставою, з якої позивач хоче позбавити відповідача батьківських прав - ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, на думку представника третьої особи, не доведена, оскільки є підозра щодо навмисного підбурювання дитини проти матері з боку батька. Як зазначено в заяві, дана обставина також не була об`єктивно розглянута на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Крім того, в заяві зазначено, що з часу розгляду справи минуло більше року, але жодних повідомлень на адресу органу опіки та піклування Ананьївської райдержадміністрації щодо негативної поведінки матері, яка виховує ще трьох дітей, не надходило. Слід звернути увагу на те, що безпосередньо сам висновок органу опіки, як і інші матеріали справи не містить відомостей про те, що поведінка відповідачки є винною, а з урахуванням заяви представника третьої особи (а.с.116), який як вбачається з аркушу 35 (зворотній бік) безпосередньо складав висновок від 19 листопада 2019 року №01-36/1962, в якій він ставить під сумнів достовірність відомостей викладених у висновку, суд приходить до висновку, що висновок органу опіки та піклування від 19 листопада 2019 року №01-36/1962 не може бути визнано належним та достовірним доказом тих обставин, які підлягають доказування в даній справі. Також, слід зазначити, що однією з обставин, яка може слугувати доказом доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, в позовній заяві зазначена несплата відповідачкою аліментів на утримання дитини. З цього приводу слід зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16 січня 2019 у справі №465/3694/14-ц зазначив, що посилання суду на існування заборгованості за аліментами та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини протягом одного навчального року повною мірою не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. Слід також звернути увагу на те, що відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків (п.3 ч.2 ст.76 ЦПК України). Мотивувальна частина позовної заяви містить зазначення про те, що факти наведені в позовній заяві можуть бути підтверджені свідками під час їх допиту в суді. В якості таких осіб зазначені [PERSON] та [PERSON] . Проте, слід звернути увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. При цьому, відповідно частин 1 статті 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Проте, ані при подачі до суду позовної заяви, ані за час розгляду справи судом, позивачем не було подано до суду, передбачену ч.1 ст.91 ЦПК України, заяву про виклик зазначених свідків до суду та їх допит. Позивачем взагалі не було подано суду жодних клопотань про допит будь-яких свідків. За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, недоведеними належними та достовірними доказами, у зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed