Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Орган опіки та піклування виконкому Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області звернулись до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохають позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , 2004 року народження, та стягнути з відповідачааліменти на утримання дитинив розмірі 1/4частини заробітку. Заявлені вимоги мотивують ухиленням відповідачавід виконання батьківських обов`язків по вихованню і утриманню неповнолітньої дитини, не забезпечує необхідні умови для життя і збереження здоров`я дитини та здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, та те, що неповнолітня дитина фактично залишилась без піклування батьків. Ухвалою суду від 24.09.2020(а.с.23) за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.11.2020(а.с.49) підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Горбенко М.М. заявлені вимоги підтримала повністю, посилаючись на викладені у позові обставини та просила суд позов задовольнити. Будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідач в судове засідання не з`явився, правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався, причини неявки суду не повідомив, з огляду на що, з урахуванням згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні третя особа [PERSON] позов органу опіки та піклування підтримав, прохав позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . Встановивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно із копієюсвідоцтвапро народження серії [NUMBER] , [INFO] у селищі Безлюдівка Харківської областінародився [PERSON] , батькамиякогозаписані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] у м. Горішні Плавні Полтавської області померла [PERSON] (а.с. 7) Згідно з висновком органу опіки та піклування від 13.08.2020, позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] ,2004 року народження, визнано доцільним (а.с.4-5). Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши досліджені докази, суд доходить висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, у відповідності до ст.ст.150,151 Сімейного кодексу України (далі - СК України) первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе. Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини тощо. Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними висновками. Проте, як встановлено судом, відповідач [PERSON] свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню та забезпеченню належного розвитку свого сина [PERSON] . З листа НВК «Балтська загальноосвітня школа I-III ступенів №1 ім. О.Гончара» Балтської міської ради Одеської області від 27.07.2020 №01-24/64, [PERSON] в 2017-2018, 2018-2019 навчальних роках навчався в навчально - виховному комплексі. Весь період навчання він проживав з матір`ю. Батько жодного разу не з`явився в навчальному закладі, не намагався отримати інформацію жодним іншим способом.(а.с.8) Як вбачається з інформації Вищого професійного гірничо - будівельного училища Полтавської обласної державної адміністрації № 02.1-08/385 від 15.06.2020, [PERSON] є учнем ВПГБУ групи №1/19 проживає за адресою [ADDRESS] . Разом із дитиною за вказаною адресою проживають його рідні баба [PERSON] та дід [PERSON] . Протягом всього 2019-2020 навчального року дід з бабою займались вихованням дитини, цікавились його поведінкою та успішністю, неодноразово відвідували училище як на батьківських зборах так і за власною ініціативою .Будь - які відомості, щодо батька [PERSON] в училищі відсутні. Вказана особа жодного разу училище не відвідувала, не телефонувала на контакт не виходила. Зі слів дитини з батьком контактів не підтримує, родинні стосунки втрачені дуже давно (а.с.9). З психолого-педагогічної характеристики Вищого професійного гірничо - будівельного училища Полтавської обласної державної адміністрації вбачається, що [PERSON] за період навчання зарекомендував себе, як учень з середнім рівнем засвоєння знань та навичок. До обраної професії відноситься посередньо. Пропусків занять без поважних причин не допускає. Під час виробничого навчання до поставлених перед ним завдань відносився добросовісно, працює на досягнення результату. Працелюбний, відповідально та сумлінно ставиться до громадських доручень, як індивідуального так і колективного характеру. Зовнішній вигляд учня завжди охайний. Має хорошу пам`ять, логічне мислення, уміє висловлювати свою думку. Вічливий у спілкуванні, тактовний та комунікабельний. На зауваження здебільшого реагує адекватно, робить висновки. За характером товариський, веселий, врівноважений, дисциплінований, неконфліктний, але іноді піддається чужому впливу. Друзів та товаришів поважає .У групі користується повагою, але повести товаришів за собою не здатний. Психологічна атмосфера у сім`ї сприятлива. Сім`я не повна, але благонадійна. Фізично розвинутий, бере участь у спортивних змаганнях училища, захищає честь групи (ігрові види).До анти - суспільної поведінки не схильний. (а.с.10). За повідомленням Управління охорони здоров`я Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, дитина [PERSON] , 2004 року народження, спостерігається сімейним лікарем [PERSON] . Дитина прибула із Донецької області в серпні 2019 року. Хлопець проживає разом з бабусею та дідусем. Закінчив I курс ВПГБУ м. Горішні Плавні. Загальний стан здоров`я [PERSON] задовільний. На диспансерному обліку не перебуває, додаткового лікування та оздоровлення не потребує. (а.с.11). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 10.06.2010, проведено обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] ,2004 року народження за адресою: [ADDRESS] . Квартира складається з 2 кімнат, коридору, кухні, ванної та туалету, належить [PERSON] та [PERSON] . Санітарно - гігієнічні умови задовільні. Квартира достатньо мебльована, в наявності необхідна побутова техніка. Житло забезпечене централізованим газо-водо-електропостачанням. В квартирі чисто та затишно. У [PERSON] окрема кімната (зал) в якій розташована корпусна меблева стінка, диван, крісла, стіл для занять. На стіні та підлозі килими. Хлопець забезпечений одягом та взуттям відповідно до сезону та вікових потреб, необхідним приладдям для розвитку, має мобільний телефон та ноутбук. За вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON] (дід), [PERSON] (баба) та [PERSON] (онук) (а.с. 13). Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У судовому засіданні було заслухано думку дитини, яка зазначила, що він на даний час проживає разом з бабусею та дідусем. Мама з татом разом не проживали з часу коли йому виповнилось приблизно п`ять років. З того часу з батьком бачились приблизно два рази так, як він не виявляв бажання спілкуватись. Навіть після смерті матері батько не підтримав його і не зателефонував. В минулому році не привітав з днем народження та новим роком, в цьому написав привітальне смс - повідомлення з днем народження. В період коли мама була жива, вона декілька раз зверталась до батька за матеріальною допомогою на його утримання після чого батько пересилав певні кошти. Після смерті він також надавав йому матеріальну допомогу, останній раз в цьому місяці більше 1000 грн. Дитиною неодноразово вчинялися дії для спілкування з батьком, але він завжди був зайнятий, після чого він також перестав йому телефонувати. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (пункт 49 рішення ЄСПЛ). Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання сина [PERSON] , не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров`ям, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . Згідно ч. 2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст.166 СК України зазначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182). Враховуючі всі обставини справи, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, платника аліментів, суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2004 року народження, у розмірі 1/4частини заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину. Згідно із ч.1 ст.191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як убачається з матеріалів справи позивач звернулися до суду із згаданим позовом 17.08.2020, з огляду на що аліменти підлягають стягнення щомісячно до досягнення дитиною повноліття саме починаючи з 17.08.2020. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1681,60 грн.

Outcome: approved