Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Національний банк України звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - видання «Экономические известия ежедневная газета» ТОВ «Медіа Інновейшн Груп» про захист ділової репутації юридичної особи. Позовну заяву позивач обґрунтовує наступним. [INFO] на сайті [INFO] розміщено статтю під назвою «[INFO]». Національний банк України вважає, що інформація, яку [PERSON] подає як встановлені факти та поширює її у вищезазначеній статті, підриває ділову репутацію Національного банку, оскільки стаття за своїм змістом є, фактично, набором неправдивих та вигаданих тез, які створюють негативне враження відносно діяльності Національного банку. Вказана інформація [PERSON], яку оприлюднено у статті видання на вищезазначеному сайті для невизначеного кола споживачів є неправдивою, недостовірною і ганьбить ділову репутацію Національного банку, оскільки вся діяльність Національного банку здійснюється на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За отриманим запитом від [PERSON], Національний банк повідомив, що ніколи не здійснював будь-які операції з зазначеними ОВДП, а саме код ІБШ иА4000152441 (міжнародний ідентифікаційний код). Продаж ОВДП з портфелю Національного банку у 2015 році здійснювався виключно за ринковими цінами через відкриті та анонімні біржові торги на двох фондових біржах - ПАТ «Фондова біржа ПФТС» и ФБ «Перспектива». До таких торгів мали доступ усі члени цих бірж. Національний банк не має повноважень та інституційних зобов'язань контролювати та впливати на господарську діяльність інших учасників торгів державними облігаціями. Національний банк є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України (частина перша статті 2 Закону України «Про Національний банк України». А тому, позивач вважає, що поширюючи неправдиву інформацію про орган управління Національного банку - Голову Національного банку України та Національний банк у цілому, [PERSON] ганьбить ділову репутацію позивача. Враховуючи вищевикладене, Національний банк України просить інформацію, поширену у статті «[INFO]» на сайті видання «Экономические известия ежедневная газета» [INFO] визнати недостовірною, та такою, що порочить ділову репутацію Національного банку України. Зобов'язати відповідача спростувати інформацію, поширену у статті «[INFO]» на сайті видання «Экономические известия ежедневная газета» [INFO] шляхом публікації офіційного спростування недостовірної інформації у виданні «Экономические известия ежедневная газета» ТОВ «Медія Інновейшн Груп». 23.09.2016р. винесено ухвалу про відкриття провадження по вищевказаній позовній заяві. 01.11.2016р. Національний банк України звернувся з заявою про уточнення та збільшення позовних вимог (а.с.54-76). Ухвалою суду від 11.04.2017р. приєднано до матеріалів справи уточнену позовну заяву та залучено співвідповідачами по справі видання «Экономические известия ежедневная газета» ТОВ «Медіа Інновейшн Груп», [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до уточненої позовної заяви, позивач посилається на наступне. [INFO] на сайті [INFO] розміщено статтю під назвою «[INFO]». [INFO] на інтернет порталах «[INFO]» та «[INFO]» було розміщено та поширено серед невизначеної кількості споживачів за посиланням статтю під назвою «[INFO]» ідентичного змісту, що і стаття, яка була розміщена на сайті [INFO]. Національний банк України вважає, що інформація, яку [PERSON] подає як встановлені факти та поширює її у вищезазначених статтях, підриває ділову репутацію Національного банку, оскільки стаття за своїм змістом є, фактично, набором неправдивих та вигаданих тез, які створюють негативне враження відносно діяльності Національного банку. А тому, Національний банк України просить інформацію, поширену у статтях під назвою «[INFO]» на сайті видання «Экономические известия ежедневная газета» [INFO] на інтернет порталі «[INFO]» за посиланням [INFO]; інтернет порталі «[INFO]» за посиланням [INFO] визнати недостовірною, та такою, що порочить ділову репутацію Національного банку України. Зобов'язати [PERSON] спростувати інформацію, поширену у статтях «[INFO]» на [INFO]; [INFO]; [INFO] шляхом публікації офіційного спростування недостовірної інформації у виданні «Экономические известия ежедневная газета» ТОВ «Медія Інновейшн Груп»; на інтернет порталі «[INFO]»; на інтернет порталі «[INFO]», ТОВ «Інформаційне агентство «УКРАЇНСЬКІ РЕАЛІЇ». Зобов'язати ТОВ «Медіа Інновейшн Груп» видалити поширену [INFO] статтю під назвою «[INFO]» за посиланням [INFO] не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили. Зобов'язати власників інтернет порталу «[INFO]» (ТОВ «ХОРОШИЕ НОВОСТИ») [PERSON] та [PERSON] видалити поширену [INFO] статтю під назвою «[INFO]» за посиланням [INFO] не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили та зобов'язати власників інтернет порталу «[INFO]» (ТОВ «Іформаційне агентство «УКРАЇНСЬКІ РЕАЛІЇ») [PERSON] видалити поширену [INFO] статтю під назвою «[INFO]» за посиланням [INFO] не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили. 07.05.2018р. до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - [PERSON], в якому останній просив відмовити в задоволенні позову (а.с.153-156). 24.10,2018р. до суду надійшла від Національного банку Україна відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] - [PERSON] 13.11.2018р. до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON], яка просила відмовити в задоволенні позову. 15.11.2018р. до суду надійшла від Національного банку Україна відповідь на відзив відповідача [PERSON] Суд, вислухавши пояснення представника позивача, та представників відповідачів [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Стаття 13 гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції. Рекомендація Rec (2004)61259. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до положень норми ст. 94 ЦК України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. За змістом ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст.ст.94, 277 ЦК України кожному, в тому числі юридичній особі, гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації, а також спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Разом з тим, за змістом зазначених правових норм, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У пункті 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України також роз'яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. З наданих позивачем до позовної заяви скріншотів за посиланнями [INFO]; [INFO]; [INFO] вбачається розміщення статті під назвою «[INFO]» (а.с.16, 66-68). Із досліджених у судовому засіданні матеріалів, вбачається, що статті під назвою «[INFO]», дійсно були розміщені на веб-сайтах [INFO], [INFO]; [INFO]. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують, що саме відповідач [PERSON] є автором вказаних вище публікацій, та давав, погоджував і редагував будь-яке інтерв'ю, промови, текст тощо, для поширення публікацій та є власником веб-сайтів [INFO], [INFO]; [INFO], на яких розміщено публікації. Також позивачем не надано докази, які підтверджують, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками веб-сайту [INFO], відповідач [PERSON] є власником інтернет порталу «[INFO]» (ТОВ «Інформаційне агентство «УКРАЇНСЬКІ РЕАЛІЇ»), а сайт [INFO] - видання «Экономические известия ежедневная газета» ТОВ «Медіа Інновейшн Груп». З доказів, наданих до відзиву на позовну заяву [PERSON] вбачається, що власником домена [INFO] є ФОП [PERSON], відповідно до сервісу наданого реєстратором доменних імен Imena.ua. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено саме неправомірність дій з боку відповідачів, а тому позовна заява Національного банку України про захист ділової репутації юридичної особи не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed