Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1359 p-07 від 30.07.2007 року в сумі 1253438,41 грн., стягнення судових витрат. Представник позивача просив завершувати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач 1 та його представник в судовому засіданні частково визнали позовні вимоги, але не погоджувалися із нарахованою заборгованістю - повністю.. Відповідач 1 підтвердив факт отримання коштів за кредитним договором, просив при цьому зменшити розмір нарахованої пені, враховуючи його складне матеріальне становище. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором №1359 p-07 від 30.07.2007 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надало кредит [PERSON] у розмірі 48000 доларів США грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 30.07.2022 року.(а.с.6-9). Як слідує зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за вказаним договором між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки від 30.07.2007 року (а.с. 28-30) . Згідно положень договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Проте, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, та станом на 16.02.2015 року заборгованість по кредиту становить у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.02.2015 року в сумі 1253438,41 грн., а саме: 33124,36 доларів США - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту, 2066,59 доларів США - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 735,10 доларів США - сума простроченої заборгованості по відсотках, 4951,96 доларів США - сума простроченої заборгованості по відсотках, 188570,34 грн. - пеня (а.с.17-27). Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. 22 січня 2016 року відповідач подав до суду клопотання в якому вказував, що позивач просить стягнути заборгованість в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату 16.02.2015 року, хоча мав би гривневий еквівалент вираховуватися за курсом НБУ станом на дату направлення позову до суду (06.07.2015 року). Однак, гривневий еквівалент заборгованості встановлюється за курсом НБУ станом на момент винесення рішення. Дана позиція викладена в постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Зокрема п. 14 передбачає, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Враховуючи вказане, позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором №1359 p-07 від 30.07.2007 року в розмірі 1013365 гривень 87 копійок (за курсом НБУ станом на день винесення рішення - 24,79 грн./ 1 долар США), а саме суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 33124,36 доларів США, суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 2066,59 доларів США, суми простроченої заборгованості по відсотках - 735,10 доларів США, суми простроченої заборгованості по відсотках - 4951,96 доларів США є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Стосовно задоволення позовної вимоги про стягнення пені в розмірі 188570,34 грн. суд звертає увагу на наступне. В судовому засіданні відповідач 1 просив відмовити в задоволенні стягнення пені, враховуючи складне його матеріальне становище. Відповідно до частини 1,3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 ЦК України). Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в пункті 27 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Як зазначив Верховний Суд України в узагальненні «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин», зазначене положення закону є правом, а не обов'язком суду, однак, якщо наявні такі обставини, то вони мають ураховуватися судом у разі, якщо на це посилається боржник і просить зменшити розмір неустойки». Крім того, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Враховуючи вищевикладене, враховуючи майновий стан відповідачів, співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, а також те, що курс валютних зобов'язань в державі є досить високий щодо гривневого еквіваленту, що значно збільшує заборгованість позичальників перед банками, суд приходить до висновку про те, що належним способом прояву принципів добросовісності, справедливості та розумності у спірних правовідносинах, а також досягнення певного балансу прав та інтересів кредитора, боржника та поручителя буде реалізація судом передбаченого частиною 3 статті 551 ЦК України права на зменшення розміру неустойки (пені) шляхом приведення її розміру до 0 грн. Відтак, в задоволенні вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 188570,34 грн. слід відмовити Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 15, 16, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial