Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з Верховного Суду 25 серпня 2021 року надійшла позовна заява [PERSON] (надалі - Позивач) до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (надалі Відповідач) про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 03.04.2006 року, за фактом заволодіння квартирою [PERSON] , за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України, відносно неї була порушена кримінальна справа, яка була об`єднана в одне провадження з кримінальною справою № 58063929. 04.04.2006 року позивач була затримана за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України, після чого до 07.04.2006 року утримувалась під вартою в ізоляторі тимчасового тримання. 07.04.2006 року їй було пред`явлене обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України. У цей же день слідчим була ухвалена постанова про накладення арешту на майно позивача. 07.04.2006 року [PERSON] був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який застосовувався до неї до 08.10.2014 року, тобто - протягом більше восьми років. Отже, в період з 07.04.2006 року по 08.10.2014 року вона була позбавлена можливості вільно пересуватися, не мала можливості навіть виїхати на відпочинок. 07.04.2006 року їй також було пред`явлене нове обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України. У серпні 2006 року, після затвердження прокурором міста Кривого Рогу Обвинувального висновку, кримінальна справа № 58063929 за звинуваченням [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у вчиненні злочинів була направлена до суду. В період з вересня 2006 року по 09.02.2011 року вказана кримінальна справа розглядалася Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу. 09.02.2011 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу була ухвалена постанова про повернення кримінальної справи № 58063929 за звинуваченням [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у вчиненні злочинів прокурору міста Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування. Після затвердження прокурором міста Кривого Рогу нового Обвинувального висновку, кримінальна справа за звинуваченням [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у вчиненні злочинів була знову направлена до суду. В період з початку 2012 року по 01.04.2013 року вказана кримінальна справа розглядалася Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу. 01.04.2013 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу була ухвалена постанова про повторне повернення кримінальної справи № 58063929 за звинуваченням [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у вчиненні злочинів прокурору міста Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування. 08.10.2014 року відомості про вчинення позивачем, а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кримінальних правопорушень були, внесені слідчим СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12014040230000895. 29.12.2014 року слідчим СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області Шамраєм Д.А., у зв`язку з відсутністю в діяннях позивача, а також в діяннях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , складу кримінальних правопорушень, була ухвалена постанова про закриття кримінального провадження № 12014040230000895. Цією ж постановою був скасований обраний [PERSON] 07.04.2006 року запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та знятий арешт, який був накладений на її майно. 20.04.2016 року першим заступником Криворізької місцевої прокуратури № 3 Рижковим О.В. була ухвалена постанова про скасування постанови слідчого СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області Шамрая Д.А. від 29.12.2014 року про закриття кримінального провадження № 12014040230000895. 30.05.2016 року слідчим СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області Алабушкіним М.В., у зв`язку з відсутністю в діяннях [PERSON] , а також в діяннях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , складу злочинів, була повторно ухвалена постанова про закриття кримінального провадження № 12014040230000895. У березні 2017 року позивач звернулася до начальника Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою від 09.03.2017 року, в якій прохала надати відсутні у неї копії процесуальних документів, що знаходяться в кримінальній справі № 58063929 та в кримінальному провадженні № 12014040230000895. У відповідь на вказану заяву на адресу позивача надійшов лист № 48/8-М- 275 від 27.03.2017 року, яким заступник начальника Криворізького відділу поліції Гоптарєв О.І. повідомив її про неможливість надання копій процесуальних документів, які знаходяться в кримінальній справі № 58063929 та в кримінальному провадженні № 12014040230000895. В період з 03.04.2006 року по 30.05.2016 року, тобто - протягом десяти років і двох місяців, позивач безпідставно притягувалась до кримінальної відповідальності - підозрювалась і обвинувачувалась у вчиненні злочинів, передбачених ст. 190 ч. 3, ст. 190 ч. 4 КК України. Безпідставне притягнення її до кримінальної відповідальності, безпідставні підозра та обвинувачення у вчиненні злочинів, у тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, завдали їй значної матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим у березні 2016 року вона звернулась до начальника Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою від 09.03.2017 року, в якій прохала визначити розмір завданої їй матеріальної та моральної шкоди. У відповідь на вказану заяву на її адресу надійшов лист № 48/8-2- 423ЄО від 04.04.2017 року, яким заступник начальника Криворізького відділу поліції Гоптарєв О.І. повідомив про те, що «питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом». Завдана позивачу моральна шкода полягає у тому, що вищезазначені обставини викликали у неї сильні нервові стреси, дуже сильні душевні переживання та моральні страждання. Крім того, протягом усього стодвадцятидвохмісячного строку притягнення позивача до кримінальної відповідальності, кожної хвилини і кожної секунди, її не полишало, переслідувало відчуття тривоги, вважала, що її життя зламане. Враховуючи вищезазначене, вважає, що внаслідок незаконних дій та рішень органу досудового слідства та прокуратури міста Кривого Рогу, їй була завдана значна моральна шкода, яку вона оцінює в 1171200,00 гривень. Аргументи учасників справи Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутня не була, від представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справ за відсутності позивача та її представника. Позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач, представник Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставлення повістки на електронну адресу. Клопотань про відкладення до суду не надавав. Відповідач по справі Держава Україна в особі Державної казначейської служби України на виконання вимог ст.178 ЦПК України, подав до суду відзив від 02 лютого 2019 року на вказану позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає його необґрунтованим та заперечує проти позовних вимог позивача в повному обсязі, заперечення відповідача обґрунтовані наступним. Казначейство, не в змозі використати права учасника судового процесу, тому що згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Позивач, залучивши в якості відповідача Державну казначейську службу України просить суд стягнути на свою користь моральну шкоду, при цьому вимоги щодо шкоди саме з Державної казначейської служби України не обґрунтувала, а в позові не наведено жодних доказів існування будь-яких правовідносин між позивачем та відповідачем по справі. (Т. 1, а.с. 101-103) На виконання ухвали суду від 30 вересня 2021 року до суду від Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області надійшов лист № 45/8-2-2544 від 03.11.2021 року, в якому повідомляють, що матеріали кримінального провадження № 12014040230000895 від 08.10.2014 року направлено до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та надають копію ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2020 року про призначення експертизи у цивільній справі № 211/2832/19. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 14 березня 2006 року старшим слідчим прокуратури міста Кривого Рогу Голубок М.В. була порушена кримінальна справа № 58069329 у відношенні [PERSON] , за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, [PERSON] , [PERSON] за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, [PERSON] , [PERSON] за ч. 4 ст. 190 КК України (Т. 1, а.с. 8-44). Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2011 року кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] , за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України, [PERSON] , [PERSON] за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, [PERSON] за ч. 2 ст. 190 КК України, [PERSON] за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України повернуто прокурору міста Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування (Т. 1, а.с. 45-58). Постановою Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2013 року кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] , за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, [PERSON] , за ч. 2 ст.190, ч. 2 ст. 358 КК України, [PERSON] за ч. 2 ст. 190 КК України, [PERSON] за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 358 КК України, [PERSON] за ч. 2 ст. 190 КК України, [PERSON] за ч. 2 ст. 190 КК України, [PERSON] за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України повернуто прокурору міста Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] залишено підписку про невиїзд (Т. 1, а.с. 59-71). Постановою Слідчого СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Шамрай Д.А. від 29 грудня 2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014040230000895 від 08.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України\~закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284\~КПК України - у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] складу кримінального правопорушення. Знято раніше накладені арешти на майно громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Повідомлено про скасування запобіжного заходу відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Т. 1, а.с.72-73). Як вбачається з матеріалів справи, постановою першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури № 3 Рижковим О.В. про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 20.04.2016 року постанову слідчого СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження № 12014040230000895 від 29.12.2014 року скасовано. Постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 12014040230000895 та матеріали кримінального провадження направлено до СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області для проведення досудового розслідування. Відомості про прийняте рішення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (Т. 1, а.с. 74). Постановою слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області Алабушкіним М.В., від 30 травня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014040230000895 від 08.10.2014 року закрито на підставі п. 2 ч. 1\~ст. 284 КПК України\~- у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] складу кримінальних правопорушень (Т. 1, а.с.75-77). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року позов [PERSON] до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури залишено без задоволення (Т.1, а.с.175-178). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року залишене без змін (Т. 1, а.с.220-227). Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року Касаційну скаргу [PERSON] задовольнити частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року\~скасоване. Передано справу № 210/5290/17 на новий розгляд до суду першої інстанції. Визначено, що з моменту прийняття постанови суду касаційної\~рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року\~втрачають законну силу (Т.2, а.с. 27-30). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Частинами першою, другою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Вимоги статті 2 Конвенції не будуть виконані, якщо захист, який надається національним законодавством, існує лише у теорії. Він також повинен ефективно працювати на практиці, що вимагає оперативного розгляду справи без непотрібних затримок (рішення у справі «Шиліг проти Словенії» (Silih v. Slovenia), заява № 71463/01, п. 195). Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням. ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, гарантованих статтею 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine) від 30 березня 2004 року, заява № 66561/01). Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення). Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Згідно статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до статті 5 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких\~наведений у\~частині першій\~статті 1176\~ЦК України,\~а саме:\~у випадку\~незаконного засудження,\~незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України). У пункті 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року N\~266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №\~686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Як свідчить тлумачення статей 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи викладене та те, що досудове розслідування кримінальної справи № 58069329 тривало з 04 березня 2006 року по 30 травня 2016 року, тобто більше десяти років, весь цей час [PERSON] знаходилася під підпискою про невиїзд, крім того, справа неодноразово поверталася прокурору для проведення додаткових розслідувань, в подальшому слідчим кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування моральної шкоди, з урахуванням вимог розумності та справедливості, порушення прав [PERSON] , характеру і обсягу її страждань. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, та не заперечується сторонами у справі, що досудове розслідування, розпочате відносно [PERSON] тривало більше десяти років, закривалось та в подальшому постанова про закриття кримінального провадження скасовувалась прокурором, досудове розслідування продовжувалось та 30 травня 2016 року було закрите на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні підозрюваних осіб складу кримінальних правопорушень. Оцінюючи доводи [PERSON] щодо надмірної тривалості досудового розслідування та тривалості запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, суд дослідив докази надані позивачем та заперечення відповідача. Звертаючись до суду, Позивачка обґрунтовувала свої вимоги конкретними фактами бездіяльності слідчих органів у межах кримінального провадження, а також неефективністю, безвідповідальністю в цілому, оскільки більш ніж десять років після початку кримінального провадження велося досудове розслідування, були накладені арешти на майно підозрюваних, кримінальне провадження закривалось та в подальшому за вказівкою прокуратури відновлялось. Позивачці, яка була підозрюваною у кримінальному провадженні було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Суд вважає, що Позивач довела належними та достатніми доказами факт заподіяння їй моральної шкоди, причинний зв`язок між надмірною тривалістю досудового розслідування, бездіяльністю органу досудового розслідування та настанням певних негативних наслідків, зокрема обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, постійна участь, протягом десяти років в слідчих діях та судових процесах, приниження у зв`язку з тим, що позивач повинна була з`являтися до слідчого по першому виклику. Ураховуючи викладене, встановлені судом обставини свідчать про надмірну тривалість досудового розслідування у справі. Розслідування кримінальних правопорушень тривало з березня 2006 року по травень 2016 року, що становить більше десяти років. Надмірна тривалість кримінального провадження призвели до моральних страждань Позивачки, зумовлених тривалою невизначеністю; необхідністю неодноразово з`являтися до органів досудового розслідування для проведення слідчих дій та до суду; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; перебуванні у напруженому психологічному стані та усвідомленням того, що позивача підозрювали у вчиненні тяжких злочинів, відповідальність за які передбачала покарання у вигляді позбавлення волі. Враховуючи наведене, встановивши, що посадовими особами слідчих органів допущено затягування розслідування кримінального провадження, суд доходить висновку про те, що внаслідок незаконних дій посадових осіб органів досудового розслідування, Позивачці завдано моральну шкоди, тягар відповідальності за відшкодування якої покладається на державу Україна. Суд вважає, що внаслідок подій, які призвели до встановлення порушення у цій справі, Позивачка вочевидь зазнала сильних душевних переживань та страждань, і таку шкоду не може бути виправлено самим лише встановленням факту порушення. Оцінивши усі обставини цієї справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для покладення на державу обов`язку відшкодувати позивачу завдану їй моральну шкоду у зв`язку з незаконними діями органів досудового розслідування кримінальних правопорушень, у яких позивач була підозрюваною більше десяти років. Держава є відповідальною за ефективність тієї системи органів, що створені нею для виконання тієї чи іншої публічно-каральної функції. Держава бере участь як у приватних, так і публічних відносинах. У правових відносинах держава розглядається як цілісний орган, усі структурні підрозділи якого мають ефективно функціонувати. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного суду у справі, з подібних правовідносин, зокрема у справах: № 585/724/19 (пр. 61-18673ск19) від 27.05.2020року; № 646/8234/19 провадження № 61-14404св20 від 10.03.2021р. Відповідачем не наведено переконливих аргументів, які б могли довести в суді розумність та об`єктивність такої тривалості досудового розслідування. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень. Враховуючи період перебування [PERSON] під слідством з березня 2006 року по травень 2016 року 122 місяці та 26 днів, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим за 732 000,00 грн. (6000 грн. х 122 місяці), враховуючи розмір мінімальної заробітної плати у 2021 році, що діє на момент постановлення рішення суду. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує практику ЄСПЛ, принципи розумності та справедливості вважає за необхідне задовольнити її у розмірі 732 000,00 гривень. Позивач заявляла вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 171 200,00 грн., однак така вимога є безпідставною, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження завданої їй шкоди та її розміру, який жодний чином не обґрунтований. Щодо порядку стягнення Що стосується посилань Відповідача, що вимоги щодо шкоди саме з Державної казначейської служби України не обґрунтовані, а в позові не наведено жодних доказів існування будь-яких правовідносин між позивачем та відповідачем по справі, суд зауважує наступне. Державна казначейська служба України виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України, самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна. За приписами статті 176 ЦК України, юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави. Також, згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 2 ст. 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Держава реалізує правосуб`єктність через систему своїх органів. Від імені держави у відносинах, що регулюються цивільним законодавством, беруть участь органи управління державним майном, фінансові та інші спеціально уповноважені державою органи. Казначейська служба є юридичною особою, яка діє від імені держави. Згідно із п. п. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, оскільки відповідно до ч. 1 ст.\~4\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, та підлягає стягненню з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] , в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 732 000 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої останній незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність. Щодо судових витрат Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Згідно з частиною першою цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір». Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору розміру задоволених позовних вимог, Державній казначейській службі України підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України у розмірі 7320,00 гривень.

Outcome: partial