Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 13230,47 грн. та судові витрати, посилаючись при цьому на те, що відповідно до укладеного 24.05.2007 р. між сторонами кредитного договору № б/н [PERSON] отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до\~якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 31.10.2016 р. [PERSON] має заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 13230,47 грн. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не зявився, проте від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу за відсутності його представника, у заяві також зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, проте від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу за його відсутності, у заяві також вказав, що позов визнає частково та просить застосувати наслідки спливу позовної давності. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідача [PERSON] Дослідивши письмові докази: копії заяви позичальника від 15.05.2007 р., Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, розрахунок заборгованості [PERSON] та інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] кредитного договору № б/н від 24.05.2007 р. відповідач [PERSON] отримав у позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається із заяви клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. Підписана відповідачем [PERSON] заява разом з вказаними документами становлять між банком та клієнтом договір, про що зазначено у заяві з підписом [PERSON] При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до\~якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Своїм підписом у заяві відповідач [PERSON] підтвердив, що ознайомлений та згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, підтвердив, що вся надана ним інформація правильна. З наданого банком розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] порушував умови договору, не сплачував нараховані банком відсотки, не погашав взяту суму кредиту, унаслідок чого у нього станом на 31.10.2016 р. утворилась заборгованість у розмірі 13230,47 грн., яка складається з: 943,15 грн. заборгованість за кредитом; 10781,11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 400 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 606,21 грн. штраф (процентна складова). Наданий позивачем розрахунок наявної заборгованості за договором відповідачем не оспорювався, жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості відповідачем суду не надано, свій розрахунок не наведений, судово-економічна експертиза у справі за клопотанням відповідача не призначалась. Тобто, відповідач не спростував докази, надані банком щодо цього факту. Разом з тим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» штрафу. У позовній заяві позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача серед іншого заборгованість за пенею та комісією в розмірі 400 грн., за штрафами: 500 грн. штраф (фіксована частина); 606,21 грн. штраф (процентна складова). Суд вважає, що вказана сума штрафу не підлягає стягненню з таких підстав. При вирішенні питання про стягнення штрафу суд враховує правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15. У вказаній правовій позиції зазначено, що цивільно - правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладену правову позицію Верховного Суду України, суд вважає, що одночасне стягнення пені та штрафу за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором було б порушенням вимог ст. 61 Конституції України. А тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення штрафу в сумі 1106,21 грн. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачем [PERSON] до винесення судом рішення була подана заява про застосування наслідків спливу позовної давності. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що позовна давність у даному випадку не може бути застосована внаслідок переривання перебігу позовної давності у звязку з вчиненням відповідачем [PERSON] дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, зокрема, погашення 01.07.2016 р. заборгованості за кредитом в сумі 3000 грн. та процентів в сумі 2900 грн., що стверджується розрахунком заборгованості. У той же час позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовною заявою звернувся до суду 21.11.2016 р., що виключає можливість застосування наслідків спливу позовної давності. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобовязання за кредитним договором, укладеним 24.05.2007 р. між сторонами, то з нього на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість за вказаним вище договором в розмірі 12124,26 грн., (13230,47 грн. (500 грн. + 606, 21 грн.)), тобто за виключенням суми штрафу, а також сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1262,80 грн.

Outcome: partial