Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Кіровоградської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 19363,39 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.09.2017 року між сторонами укладено договір №2972/09/2017/0194 про приєднання до Правил надання та обслуговування кредитів за програмою «Тепла оселя» в АБ «Укргазбанк». Відповідно до даного договору відповідач отримав кредит 36000 грн. на строк з 19.09.2017 року по 18.09.2020 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з базової ставки 17,5% річних. Відповідач порушив зобов`язання за Договором та не виконує їх належним чином в результаті чого станом на 30.09.2019 року виникла заборгованість в розмірі 19369,39 грн., яка складається з: 14535,54 грн. - заборгованість за кредитом (строкова); 2734,61 грн - заборгованість за кредитом (прострочена); 279,49 грн. - заборгованість по процентах (поточних); 1819,75 грн. - заборгованість по процентах (прострочена). 24.02.2020 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначає, що відповідно до висновку, якого дійшла колегія суддів Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2019 року, прийнятої за результатами розгляду справи №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. 10.07.2019 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, тому, на думку представника відповідача, саме з 10.07.2019 року банк не вправі був нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитом. Крім того, представник позивача зазначає, що оскільки позиція позивача не містить посилання на приписи ст.625 ЦК України, підстав для застосування наслідків прострочення виконання зобов`язання, визначених положеннями вказаної норми, немає.Представник позивача також зазначає, що на його думку, позивач безпідставно здійснив підвищення відсотків по кредиту. 10.01.2020 р. ухвалою судді відкрито провадження у справі, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу наданий строк для надання письмового відзиву на позовну заяву. Представник позивача ПАТ «Укргазбанк» в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином.Направив заяву про розгляд справи без участі представника позивача.В заяві зазначив, що не погоджується з викладеним відзиві на позовну заяву і вважає, що правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року, прийнятій за результатами розгляду справи №342/180/17 не підлягає застосуванню з підстав, зазначених в заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача Мунтян В.І. в судовому засіданні зазначив, що з урахуванням правових позицій Верховного Суду відсотки не потрібно нараховувати після пред`явлення банком вимоги про дострокове погашення кредиту.Тому просить врахувати це при винесенні рішення по даній справі. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши представника відповідача ,суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав з АБ «Укргазбанк» Договір №2972/09/2017/0194 на приєднання до Правил надання та обслуговування кредитів за програмою «Тепла оселя» в АБ «Укргазбанк» (кредитний договір). Відповідно до п.1.1. Кредитного договору банк надає позичальнику кредит у сумі 36000,00грн. Згідно з п. 1.2 Кредитного договору за кредитні кошти придбаваються: обладнання і матеріали для проведення робіт з теплоізоляції (термомодернізації) зовнішніх стін, підвальних приміщень, горищ, покрівель та фундаментів, детальний опис та перелік яких викладених у рахунку-фактурі № 2 від 28.08.2017 року. Згідно п. 1.3.1 Кредитного договору кредит надається з 23.03.2017 по 20.03.2020 року. Згідно п. 1.5. Кредитного договору кредит надається банком позичальнику шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий в АБ «Укргазбанк» з подальшим перерахуванням на поточний рахунок ФОП [PERSON] № [NUMBER] , відкритому в АБ «УКРГАЗБАНК», призначення платежу: оплата згідно рахунку-фактурі № 2 від 28.08.2017 року від позичальника [PERSON] без ПДВ. Відповідно до виписки по особовому рахунку позичальника та Платіжної вимоги № ТR.3751174.7748.9413 від 19.09.2017 року банк зарахував кредитні кошти в сумі 36000 грн. на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий в АБ «Укргазбанк», з подальшим перерахуванням на поточний рахунок ФОП [PERSON] № [NUMBER] . Згідно видаткової накладної № 5 від 09.10.2017 р. [PERSON] отримав плити пінополістирольні (пінопласт) 577 шт. на суму 40000 грн. Тобто, банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, визначені п. 1.5 вказаного договору. Позичальник свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно п. 1.3.2 Кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 18.08.2020 року та у порядку передбаченому цим Договором, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений за домовленістю сторін на підставі додаткової угоди до цього Договору або достроково, відповідно до умов цього Договору. Згідно п. 1.4. Кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами за весь термін фактичного користування кредитом. Пунктом 14.1 Кредитного договору встановлено, що за користування кредитними коштами у межах терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 17,5 % річних та є фіксованою. Представник відповідача в відзиві зазначає, що позивач не мав права збільшувати розмір підвищення відсотків по кредиту, разом з тим п.1.4.2 Кредитного договору встановлено, що за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені Договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 30% річних та є фіксованою. Наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про те, що процентна ставка збільшувалась тільки у випадку прострочення відповідачем сплати щомісячного платежу за користування кредитними коштами. Відповідач з Кредитним договором був ознайомлений, що підтверджується його підписом в ньому, а отже був повідомлений про можливі підстави збільшення процентної ставки. При цьому, згідно висновку колегія суддів Великої Палати Верховного Суду, зазначеному у постанові від 28.03.2019 року, прийнятій за результатами розгляду справи №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір процентів за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені Договором (прострочена заборгованість), визначений п.1.4.2 Кредитного договору, а отже в цій частині вимог позов підлягає задоволенню. Разом з тим, оскільки позивачем 10.07.2019 року на адресу відповідача було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, нарахована заборгованість за простроченими процентами стягуються в сумі, яка була на час направлення такої вимоги, а саме, на 10.07.2019 року, в сумі 1499,78грн. ( 7999.78 нараховані відсотки - 5900.54 сплачені відсотки - 599.46 нараховані відсотки після 10.07.2019 року) Враховуючи викладене не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача поточної заборгованості по процентам в сумі 279,49грн. Матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем виконання зобов`язання за кредитним договором, а стягнення та розмір сум в разі прострочення зобов`язання обумовлено п.2 Кредитного договору. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, ст. 624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Оскільки в судовому засіданні встановлено та підтверджується письмовими матеріалами справи, що Позичальник [PERSON] взяті на себе зобов`язання за Договором не виконав, так, як не здійснював платежів достатніх для погашення договірних зобов`язань з оплати кредиту та відсотків за його користування, в зв`язку з чим має заборгованість, та враховуючи висновки колегія суддів Великої Палати Верховного Суду, зазначеному у постанові від 28.03.2019 року, прийнятій за результатами розгляду справи №444/9519/12, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом (строкова) в сумі 14535,54 грн., заборгованість за кредитом (прострочена) в сумі 2734,61 грн., та заборгованість по процентах (прострочена) в сумі 1499,78 грн. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1861,55грн.(18769,93 / 19369,39 х 1921). На підставі викладеного та

Outcome: partial