Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» 17 січня 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року було прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у цивільній справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 2 квітня 2018 року було задоволено відвід судді Басовій Н.В., цивільну праву передано до канцелярії Ленінського районного суду м. Дніпропетровська для визначення судді у порядку, встановленого ст. 33 ЦПК України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ вказану цивільну справу передано до провадження судді Приходченко О.С. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2018 року цивільна справа була прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач у своєму позові посилався на те, що 6 березня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 31 грудня 2017 року склав 105 558 гривень 59 коп. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у сумі 105 558 гривень 59 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3 276 гривень 47 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 91 891 гривні 04 коп., заборгованості за пенею у розмірі 4 888 гривень 29 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень, штрафу (процентна складова) у розмірі 5 002 гривень 79 коп., а також судовий збір у розмірі 1 762 гривні. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідачем у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк було подано відзив на позовну заяву, в якому такий учасник справи просив відмовити позивачу в задоволені позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 6 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом отримання 6 березня 2007 року кредитного ліміту на платіжну картку, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 10). Даний договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви клієнта на оформлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок в національній валюті України та встановлено ліміт кредитування у розмірі 5 100 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 268 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 30 березня 2018 року відповідачем було подано до суду відзив на позов, в якому ним заявлено про застосування до вимог позову строку позовної давності. Частиною 1 статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом даної норми матеріального закону початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У даному випадку умовами кредитного договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку. А відтак, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, відповідно до змісту якої, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вирішуючи даний спір по суті, суд виходив з того, що останній платіж, спрямований на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем здійснено 12 червня 2014 року. Таким чином, наступний черговий платіж мав бути здійснений у липні 2014 року, а відтак, саме з липня 2014 року почався перебіг строку позовної давності. Підтверджено матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості, що саме з квітня 2007 року позивач почав обраховувати таку заборгованість за відповідачем по справі. Оскільки останній платіж [PERSON] з метою погашення заборгованості було здійснено 12 червня 2014 року, позов до суду було подано 17 січня 2018 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та необхідність відмови позивачу у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Також, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги, заявлені позивачем задоволенню не підлягають, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1 762 гривень необхідно віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed