Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

ПАТ «[PERSON] Дніпро»\~22.08.2017\~року звернулось\~до Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська з\~позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 05.04.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання кредитної лінії, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 4000000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 30.11.2013 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. З метою забезпечення належного виконання зобовязань позичальника за кредитним договором 05.04.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. Позичальник свої зобовязання за кредитом не виконав, внаслідок чого станом на 01.08.2017 року виникла заборгованість у розмірі 14327853,27 грн. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за відсотками за період з 01.05.2014 року по 31.07.2015 року в розмірі 2403526,22 грн. та судові витрати. Представник позивача письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 05.04.2007 року між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ «[PERSON] Дніпро» (а.с. 52-70), та [PERSON], укладено договір про надання кредитної лінії № 050407, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] грошові кошти у сумі 4000000,00 грн., а [PERSON] зобовязалася їх прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом згідно із п. 1.5 кредитного договору та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (п. 1.1 кредитного договору) (а.с. 8-13). Відповідно до п. 1.3, 1.4 кредитного договору, кредит надається на споживчі цілі у вигляді поновлюваної кредитної лінії траншами: перший транш у розмірі не більш 3000000,00 грн. після настання умов, передбачених п. 2.1 даного договору; другий та наступний транші у розмірі, що визначається, як різниця між розміром фактично виданих кредитних коштів та розміром кредиту після настання/дотримання умов, передбачених п. 4.4 даного договору. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору плата за користування одержаним кредитом встановлюється у розмірі 22 % річних, а у разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом або часткою кредиту в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту і до дня фактичного повернення кредиту позичальником, встановлюється в розмірі 44 % річних. У подальшому, між ПАТ «[PERSON] Дніпро» та [PERSON] було укладено ряд договорів про зміну кредитного договору, а саме: додаткова угода від 26.12.2007 року № 1 до кредитного договору, додаткова угода від 14.02.2008 року № 1 до кредитного договору, додатковий договір від 31.10.2008 року № 2 до кредитного договору, договір від 17.05.2011 року № 3 про зміну кредитного договору, договір від 03.04.2012 року № 4 про зміну кредитного договору, яким було викладено кредитний договір в новій редакції (а.с. 14-26). Останні зміни до кредитного договору було внесено договором від 03.04.2012 року № 4 про зміну кредитного договору. Згідно із п. 9.1 договору № 4 про зміну договору про надання кредитної лінії від 05.04.2007 року № 050407 даний договір та всі договори про зміну до нього набирають чинності з дати його підписання та діє до 30.11.2013 року. Згідно із п. 1.1 договору від 03.04.2012 року № 4 про зміну кредитного договору, банк надав позичальнику відкличну непоновлювану кредитну лінію в сумі 4000000,00 грн. на споживчі цілі. Плата за користування одержаним кредитом встановлюється у розмірі 24 % річних, у разі порушення пункту 4.3 кредитного договору, плата за користування одержаним кредитом у період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту і до дня фактичного повернення кредиту позичальником, встановлюється у розмірі 48 % річних (п. п. 1.3, 1.4 кредитного договору). Відповідно до п. п. 4.3, 9.1 кредитного договору, він набирає чинності з дати його підписання та діє до 30.11.2013 року. 05.04.2007 року в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, між ПАТ «[PERSON] Дніпро» та [PERSON] було укладено Договір поруки 050407-П (а.с. 27-28). Відповідно до п. 1.1. Договору поруки, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 26.12.2007 р. до Договору поруки 1, додатковою угодою № 2 від 14.02.2008 року до Договору поруки 1, додатковим договором № 3 від 31.10.2008 р. до Договору поруки 1, Договором № 4 від 17.05.2011 р. про внесення змін до Договору поруки 1, Договором № 5 від 03.04.2012 р. про внесення змін до Договору поруки 1, предметом вказаного договору є зобовязання Поручителя перед Кредитором солідарно відповідати за виконання зобовязань [PERSON] за Кредитним договором із всіма змінами та доповненнями до нього або які можуть виникнути на підставі нього у майбутньому, укладеного між Кредитором та Позичальником. Заборгованість за кредитним договором станом на 01.08.2017 року складає 14327853,27 грн., з яких: заборгованість за кредитом 3999302,81 грн.; заборгованість за відсотками 8639333,36 грн.; пеня за несплаченим кредитом 583898,21 грн.; пеня за несплаченими відсотками 1105318,89 грн. (а.с. 36-44). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Так, під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобовязання» це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором чи виконання поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору. Приймаючи до уваги те, що кінцевий термін повернення кредиту сплив 30.11.2013 року, останній платіж за договором відповідачем було здійснено 07.12.2012 року, з даним позовом банк звернувся 22.08.2017 року, суд приходить до висновку про пропуск позивачем шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов'язання до поручителя та трирічного строку позовної давності до позичальника, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Дніпро» необґрунтовані та безпідставні у звязку з чим задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому сплачений позивачем судовий збір за рахунок відповідачів не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed