Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 49151,98 грн.. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № RXRRC21000023 від 26.04.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.04.2010 року. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 11.07.2013 року має заборгованість 49151,98 грн., яка складається з: 7651,05 заборгованості за кредитом, 15501,53 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3960,00 грн. комісії за користування кредитом, 19222,64 пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 2316,76 грн. штрафу (процентна складова). Стосовно спливу позовної давності представник позивача пояснив суду, що строк позовної давності стосовно вимог повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів та інших витрат банку сторонами збільшено до 50 років відповідно до п. 1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору і копія яких долучена до матеріалів справи. В ході розгляду справи представник позивача подав суду копію Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та копію наказу від 21.03.2006 р. № 391 «Про актуалізацію договірної бази по напрямку «Розстрочка». При цьому представник позивача також пояснив, що на час укладення кредитного договору в банку діяли Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) затверджені наказом від 21.03.2006 р. № 391. Вказані умов були складовою частиною кредитного договору і відповідно до п. 5.5 терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за кредитним договором встановлено сторонами тривалістю 5 років. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, пояснив суду, що на момент подання позову сплив строк позовної давності, подав суду заяву про застосування позовної давності та просить суд відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності. Факту наявності заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором його представник не заперечив. Стосовно збільшення позовної давності за домовленістю сторін представник відповідача пояснив, що договір про збільшення позовної давності у письмовій формі між позивачем та [PERSON] не укладався, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), копію яких надав представник позивача, відповідачем не підписуались, їх примірник йому не надавався, а зміст цього документу викликає сумнів з приводу його достовірності, про що подав суду письмову заяву. Просить суд не приймати його до уваги під час оцінки доказів. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України: 1. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. 2. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні Заяви Позичальника № RXRRC21000023 від 26.04.2007 року позивач надав [PERSON] строковий кредит у сумі 8800,00 грн. на строк 36 місяців з 26.04.2007 р. по 26.04.2010 р. включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 158,40 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 800,00 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 10 по 15 число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 451,39 грн. для погашення заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Позичальник доручає Банку без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту в сумі 8000,00 грн. на поточний рахунок [NUMBER] в Приватбанк з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно з рахунком-фактурою № 10 від 26.04.2007 р.» та 800,00 грн. як сплату одноразової винагороди за надання фінансового інструменту за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірах та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що кредитний договір, зміст якого викладений у Заяві Позичальника № RXRRC21000023 від 26.04.2007 року, є договором про надання споживчого кредиту. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. З детального дослідження Заяви Позичальника № RXRRC21000023 від 26.04.2007 року встановлено, що вона містить текст про ознайомлення та згоду позичальника з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) та згоду з тим, що ця заява разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), Тарифами складає між позичальником та банком кредитно-заставний договір. Вказаний текст надруковано кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту і під ним стоїть підпис відповідача [PERSON], який визнав, що підпис вчинено ним, але заперечив факт ознайомлення з вказаним текстом, а також з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ). Позивачем не надано доказів передачі відповідачу одного з оригіналів кредитного договору (Заяви Позичальника) та/або Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ). З дослідженої в судовому засіданні копії наказу від 21.03.2006 р. № 391 вбачається, що пунктом 1.3. затверджено Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) (українською мовою) додаток № 5. З дослідженої в судовому засіданні копії Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) вбачається, що він не містить підпису відповідача [PERSON]. У зв'язку з поданням представником відповідача заяви про те, що вказаний документ викликає сумнів з приводу його достовірності, судом здійснено його детальне дослідження, зокрема його реквізитів. З копії даного документу не вбачається, що він затверджений наказом від 21.03.2006 р. № 391, оскільки він не містить вказівки, що є додатком № 5 до цього наказу та грифу затвердження, як це передбачено пунктом 5.17 Вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року № 55. З огляду на те, що вказаний документ не підписаний відповідачем, на відміну від Заяви Позичальника не містить умов кредитного договору (розмір кредиту, відсотків, строк повернення кредиту тощо), поданий представником позивача з порушенням вимог, встановлених ч. 1 ст. 131 ЦПК України, а також те, що позивачем не надано доказів ознайомлення та письмової згоди відповідача з даним документом в редакції, наданій суду, суд не приймає копію Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) як укладений в письмовій формі додаток до кредитного договору № RXRRC21000023 від 26.04.2007 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином умови кредитного договору не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість зі сплати кредиту, відсотків та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту. Факт заборгованості відповідачем не заперечується. Позивачем заборгованість визначена в розмірі 49151,98 грн., включаючи пеню та штраф відповідно до п.п. 5.1, 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ). З досліджених в судовому засіданні копій договору поруки № 01/RO від 01 червня 2013 р. та додатку № 1 до цього договору вбачається, що відповідач [PERSON] уклав з позивачем договір поруки, за яким надав поруку за виконання [PERSON] умов кредитного договору № RXRRC21000023 від 26.04.2007 року, відповідальність поручителя обмежена розміром 10000,00 грн. Відповідно до п. 6 договору поруки № 01/RO від 01 червня 2013 р. поручитель зобов'язаний виконати обов'язок (ки), зазначений (ні) в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору. Позивачем не надано суду доказів направлення відповідачу [PERSON] письмової вимоги. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються та чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та доказами на їх підтвердження. Представником відповідача [PERSON] подано заяву про застосування позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно Заяви Позичальника № RXRRC21000023 від 26.04.2007 року кредит надано на строк з 26.04.2007 по 26.04.2010, відповідно перебіг позовної давності розпочався 27.04.2010 року. Позовна заява подана до суду 12.07.2013 року, тобто після спливу позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно п. 7 ч. 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Суд не погоджується з доводами представника позивача про те, що позовна давність збільшена за домовленістю сторін до 5 років. Згідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як зазначалося вище, суд прийшов до висновку про недоведеність укладення між сторонами в письмовій формі Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) як додатку чи складової частини кредитного договору № RXRRC21000023 від 26.04.2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що відповідачем [PERSON] доведено сплив позовної давності до вимог позивача, а позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення у письмовій формі договору про збільшення позовної давності до п'яти років. За таких обставин суд дійшов до висновку про відмову в позові у зв'язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed