Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА Короткий зміст позовних вимог У грудні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Монастириської міської ради про стягнення компенсації за невикористану відпустку. Позовна заява обґрунтована тим, що позивачка по справі 01.01.1997 року була прийнята на роботу прибиральницею Ковалівського сільського будинку культури у с.Ковалівка згідно розпорядження від 01.01.1997 року. 06.11.2008 року позивачка була звільнена з роботи за згодою сторін. 01.09.2009 року позивачка була прийнята на роботу технічного працівника службових приміщень в сільський будинок культури с.Коваліка. 11.03.2010 року позивачка була звільнена з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору 02.08.2010 року позивачку було прийнято на роботу прибиральником службових приміщень Ковалівським сільським будинком культури. 31.03.2011 року позивачку було звільнено з роботи за згодою двох сторін. 05.01.2012 року позивачку було прийнято на роботу прибиральником службових приміщень Ковалівського сільського будинку культури, туризму, національностей та релігії. До 2015 року будинок культури с.Ковалівка перебував на балансі та в підпорядкуванні Ковалівської сільської ради. В період з 01.01.2015 року по 28.02.2019 рік будинок культури с.Ковалівка перебував в підпорядкуванні відділу культури, туризму, національностей та релігії Монастириської РДА і передано з 01.03.2019 року у комунальну власність Монастириської міської ради у зв`язку із добровільним утворенням ОТГ, до якої увійшло с. Ковалівка. Згідно рішення сесії від 07.03.2019 року №96 зі змінами внесеними рішенням сесії від 09.04.2019 року №101 правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися є Монастириська міська рада, утворена внаслідок добровільного об`єднання, з дня набуття нею повноважень. Реорганізація рад, що увійшла до складу об`єднаної територіальної громади, починається з дня набуття повноважень міською радою, а саме з 10.01.2019 року, відповідно до рішення сесії Монастириської міської ради «Про початок реорганізації сільських рад» №9 від 10.01.2019 року. В період роботи позивачки з 1997 року по 2015 рік у будинку культури у с.Ковалівка, останній жодного разу не надавалась основна щорічна відпустка. Під час звільнення позивачки, жодного разу їй не виплачувалась компенсація за невикористану відпустку. З приводу даного питання позивачка звернулась у правоохоронні органи. Під час проведення перевірки, колишній сільський голова с.Ковалівка [PERSON] повідомив, що позивачка за час роботи на посаді прибиральниці сільського будинку культури із усними та письмовими заявами про надання їй відпустки та виплати компенсації за невикористану відпустку до Ковалівської сільської ради не зверталась, тому на даний час їй необхідно звернутись до Монастириської ОТГ. У зв`язку із чим, позивачка вважає, що з відповідача слід стягнути компенсацію за невикористану відпустку за період роботи прибиральницею (технічним працівником) у Ковалівському сільському будинку культури з 1997 року по 2015 рік. Згідно уточнень до позовної заяви від 04.02.2020 року представник позивача просив стягнути з відповідача в користь позивачки компенсацію за невикористану відпустку за такі періоди: -За період роботи прибиральницею Ковалівського сільського будинку культури у с. Ковалівка з 01.01.1997 року по 06.11.2008 рік в розмірі 1838,98 грн; -За період роботи технічним працівником службових приміщень в сільському будинку культури с. Ковалівка з 01.09.2009 року по 11.03.2010 рік в розмірі 114,36 грн; -За період роботи прибиральником службових приміщень Ковалівського сільського будинку культури з 02.08.2010 року по 31.03.2011 рік в розмірі 156,80 грн; -За період роботи прибиральником службових приміщень Ковалівського будинку культури з 05.01.2012 року по 31.12.2014 рік в розмірі 1164,80 грн. Рух цивільної справи в суді Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2019 року для розгляду справи №603/765/19 визначено головуючого суддю Галіяна І.М. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2019 року відкрито провадження по справі та установлено строк для подачі відзиву на позовну заяву. Аргументи учасників справи Позиція позивача Позивачка у судовому засіданні 27.02.2020 року, зазначила, що позовну заяву підтримує повністю, з твердженнями відповідача не погоджується. У зв`язку із чим, позивачка вважає, що з відповідача слід стягнути компенсацію за невикористану відпустку за період роботи прибиральницею у Ковалівському сільському будинку культури з 1997 року по 2015 рік. Представник позивача, [PERSON] , зазначив, що з запереченнями відповідача не погоджується виходячи з того, що компенсація за невикористану відпустку входить у структуру заробітної плати, тому позивачка має право на компенсацію за невикористану відпустку. Також, представник позивача, не погоджується з твердженням, що позивачка звернулася до суду поза межами строку позовної давності, оскільки строки давності не застосовуються до позовних вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні працівника. Позиція відповідача Представник Монастириської міської ради у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими, додала, що позов не визнає в повному обсязі. Щодо наведеного пояснила, що твердження позивача, що компенсація за невикористану відпустку входить у структуру заробітної плати є помилковим. Окрім того, вважає, що позивачка звернулась до суду поза межами строку позовної давності, протягом якого мала право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно, просила застосувати наслідки спливу позовної давності та ухвалити рішення, яким у позові [PERSON] до Монастириської міської ради про стягнення компенсації за невикористану відпустку відмовити. Окрім цього на адресу суду представник відповідач подав відзив на позов у якому зазначив, що з позовом не погоджується, оскільки не вважає, що компенсація за невикористану відпустку належить до заробітної плати, а тому на спірні кошти поширюються положення законодавства щодо наслідків пропуску позовної давності. З огляду на це відповідач просив відмовити у позові. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що визнається та неоспорюється сторонами, що 01.01.1997 року позивачка була прийнята на роботу прибиральницею Ковалівського сільського будинку культури у с. Ковалівка згідно розпорядження від 01.01.1997 року. 06.11.2008 року позивачка була звільнена з роботи за згодою сторін. 01.09.2009 року позивачка була прийнята на роботу технічного працівника службових приміщень в сільський будинок культури с.Коваліка. 11.03.2010 року позивачка була звільнена з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору 02.08.2010 року позивачку було прийнято на роботу прибиральником службових приміщень Ковалівським сільським будинком культури. 31.03.2011 року позивачку було звільнено з роботи за згодою двох сторін. 05.01.2012 року позивачку було прийнято на роботу прибиральником службових приміщень Ковалівського сільського будинку культури, туризму, національностей та релігії. До 2015 року будинок культури с.Ковалівка перебував на балансі та в підпорядкуванні Ковалівської сільської ради. За період з 01.01.2015 року по 28.02.2019 рік будинок культури с. Ковалівка перебував в підпорядкуванні відділу культури, туризму, національностей та релігії Монастириської РДА. З 01.03.2019 року будинок культури с. Ковалівка передано у комунальну власність Монастириської міської ради у зв`язку із добровільним утворенням ОТГ, до якої увійшло с. Ковалівка. Згідно рішення сесії від 07.03.2019 року № 96 зі змінами внесеними рішенням сесії від 09.04.2019 року №101 правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися є Монастириська міська рада, утворена внаслідок добровільного об`єднання, з дня набуття нею повноважень. Згідно з рішенням сесії Монастириської міської ради від 10.01.2019 року №9 «Про початок реорганізації сільських рад» з 10.01.2019 року розпочалася реорганізація рад, що увійшли до складу об`єднаної територіальної громади. За період роботи з 1997 року по 2015 рік у будинку культури у с.Ковалівка позивачка жодного разу не перебувала в основній щорічній відпустці. Під час звільнення позивачці, жодного разу не виплачувалась компенсація за невикористану відпустку. Судом також встановлено, окрім цього ці обставини визнані сторонами, що за період роботи прибиральницею Ковалівського сільського будинку культури у с. Ковалівка з 01.01.1997 року по 06.11.2008 рік загальна сума нарахованої заробітної плати складає 1562,06 грн, середній заробіток за день 4,27 грн, кількість днів невикористаної відпустки -284. За період роботи технічним працівником службових приміщень в сільському будинку культури с. Ковалівка з 01.09.2009 року по 11.03.2010 рік загальна сума нарахованої заробітної плати складає 1064,00 грн, середній заробіток за день 5,91 грн, кількість днів невикористаної відпустки - 13. За період роботи технічним працівником службових приміщень в сільському будинку культури с. Ковалівка з 02.08.2010 року по 31.03.2011 рік загальна сума нарахованої заробітної плати складає 1611,75 грн, середній заробіток за день 7,60 грн, кількість днів невикористаної відпустки - 16. За період роботи прибиральником службових приміщень Ковалівського сільського будинку культури з 05.01.2012 року по 31.12.2014 рік загальна сума нарахованої заробітної плати складає 3621,13 грн, середній заробіток за день 10,84 грн, кількість днів невикористаної відпустки - 72. Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані норми права Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Статтями 116, 117 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України). Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці». Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у свою чергу визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода\~за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Згідно з пунктом 2.2.12 розділу 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, компенсація за невикористану відпустку входить до фонду додаткової заробітної плати. Відповідно до статті 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 83 КЗпП України). Аналогічна норма міститься у статті 24 Закону України «Про відпустки», згідно якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А І групи. З аналізу положень статті 24 Закону України «Про відпустки» та статей 47, 83 КЗпП України слідує, що грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку відноситься до сум, які належать до виплати працівникові при звільненні відповідно до вимог частини першої статті 116 КЗпП України. За таких обставин суд вважає, що компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати. Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі статтею 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у аспекті надання офіційного тлумачення положенням частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку із статтями 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП\~України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 116 КЗпП\~України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від\~підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП\~України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток\~за\~весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога,\~компенсація за невикористану відпустку,\~оплата\~за\~час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП\~України\~відповідальність. За положеннями частини другої статті 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що відповідно до вимог статті 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Пункт 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, визначає, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи\~з виплат за останні 12 календарних місяців роботи,\~що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Згідно із пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. За таких обставин суд не бере до уваги посилання позивача, щодо обрахунку нарахованої компенсації невикористаної відпустки зазначеній в уточненні до позовної заяви, оскільки суми, які просить стягнути позивач розраховані в супереч вищевказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. Окрім цього, суд вважає слушним посилання представника позивача щодо незастосування до спірних правовідносин положеннь частини другої статті 233 КЗпП України, що відповідає роз`ясненням Конституційного Суду України, викладеним у рішенні №\~8-рп/2013\~від 15 жовтня 2013 року, про офіційне тлумачення положень частини другої\~статті 233 КЗпП України. Таким чином, доводи відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 233 КЗпП України є помилковими. За таких обставин суми компенсації за невикористані відпустки, що підлягають стягненню в користь позивачки є наступними: За період роботи прибиральницею Ковалівського сільського будинку культури у с. Ковалівка з 01.01.1997 року по 06.11.2008 рік 1212,68 грн (4,27*284) де 4,27 середній заробіток за день, а 284 - кількість днів невикористаної відпустки. За період роботи технічним працівником службових приміщень в сільському будинку культури с. Ковалівка з 01.09.2009 року по 11.03.2010 рік 76,83 грн (5,91*13) де 5,91 середній заробіток за день, а 13- кількість днів невикористаної відпустки. За період роботи технічним працівником службових приміщень в сільському будинку культури с. Ковалівка з 02.08.2010 року по 31.03.2011 рік 121,60 грн (7,60*16) де 7,60 середній заробіток за день, а 16 - кількість днів невикористаної відпустки. За період роботи прибиральником службових приміщень Ковалівського сільського будинку культури з 05.01.2012 року по 31.12.2014 рік 780 грн (10,84*72) де 10,84 середній заробіток за день, а 72 - кількість днів невикористаної відпустки. Позиція суду За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення. Судовий збір Судові витрати за розгляд позовної заяви, в силу дії статті 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача. Отже, з відповідача Монастириської міської ради підлягає стягненню в користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial