Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 03.03.2014р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір №500464356, у відповідності до якого відповідач отримала кредит в сумі 49994,40 грн. на строк до 04.03.2017р. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач порушує умови договору, не сплачує заборгованість за кредитом та відсотками. Сума заборгованості відповідача перед банком станом на 22.07.2015р. склала: заборгованість за кредитом 39506,34 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 3718,92 грн., заборгованість за комісією 7699,16 грн., штраф 1400 грн., а всього 52324,42 грн., яку позивач і просив стягнути з відповідача, а також судові витрати в сумі 523,24 грн. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просить розірвати кредитний договір №500464356 від 03.03.2014р., оскільки вважає, що своїм зверненням до суду з позовом ПАТ «Альфа-Банк» порушив умови вказаного договору своєю вимогою про дострокове повернення кредиту та інших платежів. До судового засідання позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним позовом ПАТ «Альфа-Банк» свого представника не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, своїм клопотанням, доданим до позовної заяви, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, в подальшому своє відношення до зустрічного позову жодним чином не висловив. Представник відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом [PERSON] надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги за первісним позовом не визнав, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог за первісним позовом та відмови в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом на підставі наступного. Суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що 03.03.2014р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір №500464356, у відповідності до якого відповідач отримала кредит в сумі 49994,40 грн. на строк до 04.03.2017р. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості, сума заборгованості відповідача перед банком станом на 22.07.2015р. склала: заборгованість за кредитом 39506,34 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 3718,92 грн., заборгованість за комісією 7699,16 грн., штраф 1400 грн., а всього 52324,42 грн. Вказані факти практично не заперечувались всіма учасниками розгляду справи, тому додатковому доказуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В даному конкретному випадку позивач умови кредитного договору виконав в повному обсязі, грошові кошти в передбаченому договором розмірі відповідачу видані. Відповідач в свою чергу умови вказаного договору не виконує. Вказане фактично також не заперечувалось відповідачем за первісним позовом, у всякому випадку доводів та фактів протилежного до суду надано не було. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За таких обставин позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, в тому числі дострокове стягнення кредиту, належить виключно позивачеві. Виходячи із змісту п.17 вказаної Постанови ПВСУ, дострокове стягнення кредиту не припиняє правовідносин сторін кредитного договору і тому не є підставою для розірвання цього договору. За таких обставин позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved