Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивачу належить жилий будинок з надвірними спорудами, що розташований у [ADDRESS], у якому, крім позивача та членів його сім'ї, зареєстрований [PERSON], який за місцем реєстрації не проживає з 21 січня 2014 року. Оскільки відповідач добровільно не знімається з реєстрації, не є членом сім'ї позивача, [PERSON] за захистом своїх прав та інтересів з відповідним позовом звернувся до суду. Позивач у судове засідання не з'явився, 11 січня 2017 року подав до канцелярії суду заяву, у якій просив справу слухати у його відсутності через зайнятість на роботі, позовні вимоги підтримав (а.с. 19). Відповідач у судове засідання не з'явився вдруге. Судові повістки повернулись з відміткою, що адресат за вказаною адресою не проживає. Відповідно до довідки сільського голови Роздолівської сільської ради (а.с. 8), акту обстеження проживання (а.с. 7), а також інформації відділу адресно-довідкової роботи УДМС України у Вінницькій області (а.с. 13) відповідач зареєстрований по [ADDRESS], але за цією адресою не проживає з 2014 року. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином (абзац 3 ч. 5 ст. 74 ЦПК України). Положення частини п'ятої статті 74 ЦПК України щодо зміни порядку виклику та повідомлення осіб, які беруть участь у справах, про судовий розгляд позовів і скарг без їх присутності у судових засіданнях, визнано конституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року. Судом на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до повного задоволення. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Право на повагу до житла визначено і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] (а.с. 5) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21164394 від 05 грудня 2008 року (а.с. 6) стверджується, що [PERSON] із 01 грудня 2008 року є власником будинку, що розташований по [ADDRESS] Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Довідкою сільського голови Роздолівської сільської ради № 1386 від 07 грудня 2016 року (а.с. 8) та актом обстеження умов проживання [PERSON] від 07 грудня 2016 року (а.с. 7) стверджуються, що у будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], який з 2014 року за вказаною адресою не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого, немайнового, або майнового права та інтересу. Наведені вище норми цивільного законодавства України свідчать про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та наявність правових підстав для їх задоволення.

Outcome: approved