Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~Обґрунтовуючи свою вимогу позивач вказала, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина у вигляді Ѕ частки житлового будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового буднику площею 0,1179 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . За життя, а саме 25.12.2009 померлий склав заповіт, який було посвідчено секретарем Петрівської селищної ради Станично-Луганського ради Луганської області та яким усе своє майно на випадок смерті померлий заповідав їй. Вона із [PERSON] , який доводився їй вітчимом, з 1998 року по день смерті останнього проживала разом, від спадщини за заповітом не відмовлялась, а тому її прийняла. Проте, оформити спадщину нотаріальному порядку виявилось неможливим через невідповідність дат складання заповіту з його реєстрацією, а саме датою складання заповіту є 25 грудня 2009 року, а датою його реєстрації помилково зазначене 25 грудня 2010 року. Через зазначену обставину нотаріус Щастинської державної нотаріальної контори відмовився приймати заповіт в якості підтвердження її права на спадщину. Не надало позитивного результату й її звернення до Головного територіального управління юстиції у Луганській області, яке у своїй відповіді так й не надало рекомендацій, які мали вирішити її проблему, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись з цим позовом до суду. До початку підготовчого судового засідання від сторін надійшли заяви, в яких вони просили розглядати справу за їхньої відсутності, позивач позов підтримала, представник відповідача його визнав. З огляду на те, що відповідач позов визнав, суд визнав можливим розглянути справу по суті у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист своїх цивільних прав та інтересів, в тому числі в судовому порядку. Судом встановлено, що [INFO] в смт Петропавлівка Станично-Луганського району Луганської області помер [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина у вигляді Ѕ частки житлового будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового буднику площею 0,1179 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок належав померлому на підставі договору купівлі -продажу від 28.05.1987, зареєстрованому у БТІ 05 червня 1987 року, а земельна ділянка на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛГ 052058. За життя, 25 грудня 2009 року, [PERSON] склав заповіт, за змістом якого він усе своє майно, яке буде належати на день його смерті, заповідав позивачу. Вказаний заповіт був посвідчений секретарем Петрівської селищної ради Станично-Луганської області Буніною В.І. Також з цього заповіту вбачається, що в ньому дійсно різняться дати його складання та його посвідчення. Так, датою його складання є 25 грудня 2009 року, а датою його посвідчення 25 грудня 2010 року. На момент смерті [PERSON] позивач проживала разом з ним, що підтверджується домовою книгою позивача за адресою: [ADDRESS] , з якої йдеться, що у вказаній квартирі крім позивача та її сім`ї, до дня смерті проживав та був зареєстрованим [PERSON] . Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суду не надано даних про те, що позивач протягом шести місяців після смерті [PERSON] відмовлялась від спадщини, отже вона в силу наведеної вище норми закону її прийняла. Із відповіді завідувача Щастинької державної нотаріальної контори Луганської області від 25.03.2019 № 107/01-16 вбачається, що нотаріус фактично відмовився від оформлення спадщини позивачу через наявність у заповіті розбіжностей у даті складання та його посвідчення. Відповіддю Головного територіального управління юстиції у Луганської області від 29.03.2019 № 2000/м-167/04 на звернення позивача, останній фактично рекомендовано вирішувати вказану проблему у судовому порядку. Згідно вимог статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, в тому числі воно може набуватись в порядку спадкування. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК). Частиною п`ятою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Причиною неможливості оформлення позивачем її спадкових справ після смерті її вітчима згідно залишеного ним заповіту явилась обставина, яка не залежить від її волі. За таких обставин, враховуючи, що у складений померлим [PERSON] заповіт внести виправлення неможливо, а розбіжності в датах його складання та посвідчення унеможливлюють позивачу оформити спадкові права у позасудовому порядку, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved