Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, який діє в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що в Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, перебувають малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей в актовому записі про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СУ України. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.12.2019 року №103/11242/41/3, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вона ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та отриманню дітей. На підставі викладеного та з метою визначення правового статусу малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] представник Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації просив задовольнити заявлені позовні вимоги. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.01.2020 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.02.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей Дніпровського районної в м. Києві державної адміністрації позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі, не заперечувала щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання не з`являлась, причини неявки суду не повідомляла, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлялась належним чином, шляхом направлення процесуальних документів за вказаною позивачем адресою, при цьому поштова кореспонденція була повернута без вручення з поштовою відміткою за закінченням терміну зберігання. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовну заяву на підставі викладених в ній обставин. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо адреси сторони судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Положеннями частини 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладені вище обставини та думку представника позивача, яка викладена у заяві, Деснянським районним судом м. Києва 23.04.2020 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей Дніпровського районної в м. Києві державної адміністрації, третю особу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.164 Сімейного Кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічним алкоголіком. Згідно з ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд враховує позицію ЄСПЛ по справі «Савіни проти України», де також наголошено, що (п.49) хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). В п.50 вказаного рішення ЄСПЛ зазначено, що, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] , є матірю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , шо підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Реєстрація народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Відповідно до розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.11.2016 року №526 «Про відібрання малолітніх дітей», яке було виконано 18.01.2017 року, малолітніх [PERSON] та [PERSON] було відібрано у матері [PERSON] , у зв`язку із існуванням загрози життю та здоров`ю дітей. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2018 року апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві держаної адміністрації задоволено та скасовано рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18.08.2017 року. Задоволено позов Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві держаної адміністрації. Відібрано малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав. Передано [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві держаної адміністрації. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь особи, на утриманні якої будуть перебувати діти або установи, в якій будуть перебувати діти аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, від усіх видів заробітку, починаючи з 31.01.2017 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Відповідно до розпоряджень Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.04.2018 року №257 «Про надання статусу малолітній дитині» та від 27.04.2018 року №258 «Про надання статусу малолітній дитині», малолітнім [PERSON] та [PERSON] було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. 18.01.2017 року дітей влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської ради за адресою: [ADDRESS], де вони перебували до 23.10.2018 року. 23.10.2018 року дітей було передано до іншого дитячого закладу, а саме: Центру захисту дітей «Наші діти», за адресою: [ADDRESS] , де діти знаходилися до 08.01.2019 року. Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 29.12.2018 року №832 «Про влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування, малолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] », було прийнято рішення за доцільне влаштувати на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу Шевченківського району м. Києва, створеного на базі родини [PERSON] малолітніх [PERSON] та [PERSON] , де діти проживають дотепер. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.12.2019 року №103/11242/41/3, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вона ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та отриманню дітей. Відповідно до листів Шевченківського районного в м. Києві Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 17.07.2019 року, 11.11.2019 року, Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.07.2019 року, адміністрації школи І-ІІІ ступенів №1 Шевченківського району м. Києва від 19.07.2019 року, [PERSON] не цікавиться життям дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та не приймає в ньому участі, не ініціює зустрічі з дітьми та не проявляє ініціативи у спілкуванні з ними. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що мати не бажає займатись вихованням малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проявляє бездіяльність по виконанню обов`язків щодо піклування про здоров`я та матеріальне забезпечення малолітніх дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] позбавлені батьківської турботи та уваги. Мати самоусунулася від турботи та виховання дітей. При цьому [PERSON] не вжила жодних заходів для поліпшення ситуації. Отже, вбачається відсутність зацікавленості відповідача приймати участь у житті дітей, байдуже ставлення до своїх обов`язків, як матері, її спосіб життя, проживання в умовах недостатнього матеріального забезпечення, що стало звичним для відповідача. Вказана ситуація негативно впливає на розвиток та підготовку до самостійного життя малолітніх дітей. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При цьому, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, зважаючи на те, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2018 року, у тому числі вирішено питання стосовно стягнення з [PERSON] на користь особи, на утриманні якої будуть перебувати діти або установи, в якій будуть перебувати діти аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, від усіх видів заробітку, починаючи з 31.01.2017 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Сплату судового збору слід покласти на відповідача відповідно до положення ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial