Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог 13.05.2020 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, а саме: будинком [ADDRESS] . Аргументи учасників справи: Свій позов позивач мотивує тим, що Відповідач у справі, [PERSON] , є колишньою дружиною позивача. Позивачу, на підставі Договору дарування житлового будинку від 19 жовтня 2011 року на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . Відповідач вселилася та була зареєстрована в будинку [ADDRESS] як член сім`ї. Після розірвання шлюбу відповідач проживав в будинку, що належить позивачу на праві власності. Водночас позивач не проживав за місцем реєстрації у зв`язку з тим, що періодично від`їжджав у тривалі відрядження за кордон, а також через те, що сторони перебувають в неприязних стосунках, а тому спільне перебування в будинку є неможливим. Однак, наразі відповідач не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі будинком він не цікавиться. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що позов не визнає та вважає його необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування зазначила, що в 2003 році сторони переїхали проживати в м. Шпола, Черкаської області, в будинок, який належав матері позивача [PERSON] , що знаходиться по [ADDRESS] . У вказаному будинку сторони проживали з позивачем як подружжя протягом 15-ти років, вели спільне господарство, обробляли присадибну земельну ділянку, доглядали за будинком, робили в ньому поточні та капітальні ремонти, за спільні кошти подружжя побудували прибудову до будинку, гараж та сарай, спільною працею та спільними коштами покращували будівельно-технічний стан будинку і господарських споруд. Після розірвання шлюбу в червні 2018 року, відповідач з малолітньою донькою продовжувала проживати в будинку, де зареєстрована та проживала до розірвання шлюбу на протязі 15-ти років, і користуватися спільним майном подружжя, придбаним за час проживання в шлюбі. Після розірвання шлюбу з позивачем, його батьки почали чинити мені перешкоди в користуванні будинком та спільним майном подружжя. Приїхавши одного разу з роботи додому, відповідач не змогла потрапити в двір, так як на хвіртці був закручений металевий дріт, що змусило її викликати працівників поліції. В подальшому, на хвіртці та в будинку були змінені замки, тому відповідач не мала змоги потрапити в житло. Оскільки потрапити до будинку, в якому проживала, відповідач не могла, тому змушена була шукати житло для проживання з малолітньою донькою. З 1 квітня 2019 року і по даний час відповідач проживає з донькою по [ADDRESS] . Відповідач не має власного житла. Відповідач вимушена була залишити місце своєї реєстрації та місце постійного проживання, спільно нажите майно подружжя, і піти проживати з малолітньою донькою в будинок, який не обладнаний ні господарсько-питним водопроводом, ні побутовою каналізацією, ні зливостоками, так як батьки позивача змінили замки в будинку і на хвіртці, тому я не могла потрапити в житло. Враховуючи викладене, вважає твердження позивача про несплату відповідачем комунальних платежів, відсутність особистих речей в будинку і не проживання відповідача в будинку більше одного року без поважних причин, такими, що не відповідають дійсності та спростовуються наданими доказами. Визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком по [ADDRESS] , фактично позбавить відповідача житла, право користування яким вона набула ще в 2003 році як член сім`ї власника. Позивач надав відповідь на відзив, в якому просив відхилити заперечення Відповідача у відзиві на позов, які не є підставою для відмови у позові. На думку позивача доводи Відповідача є надуманими і не підтверджені жодними допустимими доказами, тому не можуть бути підставою для суду відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. Своїм твердженням, що батьки позивача змінили замки в будинку, Відповідач вводить суд в оману. Відповідач проживаючи самостійно в будинку, відповідно користувалася комунальними послугами, при цьому вона оплачувала лише послуги за використану нею електроенергію і то, тільки до лютого 2019 року, а саме включно за січень 2019 року, тоді як користувалася такими послугами до 1 квітня 2019 року, тобто Відповідач не планувала розраховуватися за використану нею електроенергію за лютий і березень 2019 року, оскільки уже в той час мала наміри залишити місце проживання у належному позивачу будинку та підшукувала собі інше житло для проживання, тому, що у лютому 2019 року в зв`язку із заборгованістю перед постачальником було припинено постачання газу до належного житлового будинку [ADDRESS] , що відповідно спричинило незручності Відповідачу у користуванні цим житлом. Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Зазначила, що позивач залишив своїм батькам ключі від хвіртки, гаража, та будинку. При неможливості потрапити до будинку викликалася поліція. Факт перешкоджання зі сторони позивача у потраплянні до будинку був непоодиноким випадком. Матір позивача [PERSON] , також намагалася створити перешкоди з метою подальшого виселення відповідачки з будинку, підтвердженням цьому є звернення до Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади з метою проведення обстежень житлових умов. Заборгованість за комунальні послуги виникла, оскільки у відповідача не вистачало коштів на їх оплату. Відповідач наголосила, що не має будь -якого житла у власності, а в даному будинку була зареєстрована протягом 15 років. Докази, а саме фотокартки, на яких відсутня дата фіксації зображення та дата їх створення, є неналежними доказами, оскільки дані фотокартки могли бути створені позивачем умисно після подання позову. У суд позивач з`явився, позов підтримав повністю. Відповідач та її представник в судове засідання з`явилися, проти задоволення позову заперечували. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 19.05.2020 відкрито провадження у справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 31.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до штампу в паспорті громадянина України [PERSON] , сторінки 12-13, позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 26.08.2003 (а.с.5). За даними договору дарування житлового будинку від 19.10.2011, посвідченого Білоусом В.П. приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області, зареєстровано в реєстрі за №707, [PERSON] (дарувальник) зобов`язується передати, а [PERSON] (обдарований) зобов`язується прийняти безоплатно в дар належний Дарувальнику на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] . (а.с.7-8). Відповідно до витягу про реєстрацію в державному реєстрі правочинів № 10527536 від 19.10.2011 виданого приватним нотаріусом Білоусом В.П., Шполянський районний, до Державного реєстру правочинів внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: реєстрація правочину, договір дарування, від 19.10.2011, номер у реєстрі нотаріальних дій - 707. Реєстраційний номер об`єкту в РПВП: 690651, житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] . Дарувальник [PERSON] , обдарований [PERSON] . (а.с.27). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виданого Шполянським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 08.11.2011 № 31964022, [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , номер запису: 5821 в книзі 30, дата прийняття рішення про державну реєстрацію права власності: 19.10.2011, реєстраційний номер :690651, підстава виникнення права власності - договір дарування, №707 від 19.10.2011, видавник - Білоус В.П. приватний нотаріус. (а.с.26). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 203774529 від 12.03.2020, [PERSON] є власником житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 690651, загальна вартість - 135164 грн. Підстава виникнення права власності - договір дарування , 707, 19.10.2011, приватний нотаріус Білоус В.П. (а.с.9). Згідно рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 12.06.2018 справа № 710/352/18 позов задоволено повністю, розірвано шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 07.08.1999 року Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 72. (а.с.10-12). Відповідно до технічного паспорту виготовленого Черкаським об`єднаним бюро технічної інвентаризації 23.08.2011, справа №5846, реєстраційний №30-5821, на житловий будинок садибного типу, за адресою: [ADDRESS] , фактично існує житловий будинок садибного типу який складається : житловий будинок, позначений в плані літерою (А), веранда, позначена літерою (а), прибудова, позначена літерою (а-1), сарай, позначений літерою (Б), погріб, позначений літерою п/д, гараж, позначений літерою (Г), колодязь, позначений літерою (К), огорожа №1, вбиральня, позначена літерою (В). (а.с.13-21). Відповідно до будинкової книги №23 для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , [PERSON] , 1976 року народження, зареєстрований з 26.08.2003, [PERSON] , 1978 року народження, зареєстрована з 30.09.2003 (а.с.21-24). Згідно підтвердження голови вуличного комітету вул. В`ячеслава Чорновола, від 12.03.2020 за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не проживає з 1.03.2019. (а.с.25). За даними паспорту громадянина України [PERSON] , сторінки 10-11 , відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 30.09.2003 (а.с.46-47). Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого повторно 27.03.2018 Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 07.08.1999 року, про, що 07.08.1999 складено відповідний актовий запис №72. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилося на [PERSON] . (а.с.51). За змістом копії свідоцтва про народження № [NUMBER] , виданого 04.07.2000 виконкомом с. Ступичне, Катеринопільського району, Черкаської області, підтверджується факт народження [PERSON] , який народився [INFO] , актовий запис №3. (а.с.52). Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 11.10.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області, підтверджується факт народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , актовий запис №150. (а.с.53). Згідно гарантії на телевізор модель с529z57HP товар було продано 11.02.2008 в магазині « [INFO] », [ADDRESS] (а.с.54). Відповідно до гарантійного талону № 281378 серія КВ8 підтверджується купівля 17.12.2008 DVD - програвача. (а.с.55-56) Відповідно до розписки, [PERSON] , дочка [PERSON] і син [PERSON] дала дозвіл на проживання [PERSON] і догляд за будинком з 1 квітня 2019 року. (а.с.57). За даними рахунку за електроенергію за червень 2018 року, особовий рахунок [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON] , нараховано до сплати 698,16 грн. Згідно фіскального чеку від 27.07.2018 сплачено за електроенергію 705,14 грн. (а.с.58). Відповідно до Рахунку за електроенергію за вересень 2018 року, особовий рахунок [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON] , нараховано до сплати 180,00 грн. Згідно квитанції № 0.0.1172486789.1 від 30.10.2018 сплачено за електроенергію 180,00 грн. (а.с.59). Відповідно до Рахунку за електроенергію за жовтень 2018 року, особовий рахунок [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON] , нараховано до сплати 80,10 грн. Згідно квитанції № 0.0.1196993341.1 від 27.11.2018 сплачено за електроенергію 80,10 грн. (а.с.60). Відповідно до Рахунку за газ за жовтень 2018 року, особовий рахунок [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON] , нараховано до сплати 62,06 грн. Згідно квитанції № 0.0.1196993606.2 від 27.11.2018 сплачено за газ 62,06 грн. (а.с.61). Відповідно до Рахунку за електроенергію за грудень 2018 року, особовий рахунок [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON] , нараховано до сплати 149,40 грн. Згідно квитанції від 27.11.2018 сплачено за електроенергію 149,40 грн. (а.с.62). Відповідно до Рахунку за електроенергію за січень 2019 року, особовий рахунок [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON] , нараховано до сплати 80,10 грн. Згідно квитанції від 25.02.2019 сплачено за електроенергію 318,48 грн. (а.с.63). За змістом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 211691023 від 08.06.2020, [PERSON] є власником земельної ділянки, за адресою: м. Шпола, Черкаської області, реєстраційний номер 893562071257, дата державної реєстрації 06.06.2019, номер запису про право власності № 31893083, кадастровий номер 7125710100:04:001:0148, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.64-65). Відповідно до копії адвокатського запиту від 04.06.2020 адресованого начальникові Шполянського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, міститься прохання надати інформацію по факту звернення в період з серпня 2018 по квітень 2019 [PERSON] , [INFO] , з приводу неможливості проникнення до житлового будинку, в якому вона зареєстрована і проживає по [ADDRESS] . (а.с. 66-67). Відповідно до ордеру серія ЧК № 118642 виданого 10.06.2020 адвокат Різник Вікторія Павлівна на підставі договору про надання правової допомоги №51 від 04.06.2020 представляє інтереси [PERSON] у Шполянському районному суді Черкаської області. (а.с.68). Згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК №001079 від 15.02.2019, Різник Вікторія Павлівна має право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Ради адвокатів Черкаської області від 15.02.2019 № 211. (а.с.69). Відповідно до договору про надання правничої допомоги №51 від 04.06.2020 укладеного між Адвокатом Різник Вікторією Павлівною, та [PERSON] (клієнт), адвокат зобов`язується надавати клієнтові правничу допомогу у Шполянському районному суді Черкаської області, Черкаському апеляційному суді, Верховному Суді, інших державних органах та органах місцевого самоврядування, а клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах згідно даного договору. Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до його повного виконання. (а.с.70-73). Згідно до додаткової угоди №1 від 09.06.2020 до Договору про надання правничої допомоги №51 від 04.06.2020 укладеної між Адвокатом Різник Вікторією Павлівною, та [PERSON] (клієнт), сторони домовилися, що вартість послуг (гонорар) Адвоката за договором про надання правничої допомоги становить, зокрема: за підготовку відзиву на позов - 2000 (дві тисячі гривень 00 копійок); за представництво інтересів відповідача в судових засіданнях 500 (п`ятсот) грн., 00 коп. за один судодень. Оплата послуг Адвоката здійснюється на умовах 100% попередньої оплати. (а.с.74). Згідно до квитанції до прибуткового касового ордера № б/н від 09.06.2020 Адвокатом Різник В.П. прийнято від [PERSON] дві тисячі гривень на підставі договору про надання правничої допомоги №51 від 04.06.20 (а.с.75). Відповідно до Рахунку на оплату за спожитий газ за квітень 2019 року, особовий рахунок [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON] , нараховано до сплати 9 871,0 грн. (а.с.80). Згідно Рахунку за електроенергію за березень 2019 року, особовий рахунок [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON] , нараховано до сплати 358,80 грн. (а.с.80). За змістом копії візи № [NUMBER] виданої [PERSON] перебував за межами України з 22.08.18 по 28.04.19 (а.с.81). Відповідно до акту на припинення газопостачання від 20.02.2019, за адресою: [ADDRESS] , в присутності власника будинку припинено газопостачання за дорученням ПАТ «Черкасигаззбут». (а.с.82). Згідно повідомлення про припинення (обмеження) постачання природного газу адресованого [PERSON] , [ADDRESS] , повідомлялося про існування заборгованості за спожитий газ перед постачальником ТОВ «Черкасигаззбут», до 20.02.2020 необхідно самостійно припинити споживання природного газу. (а.с.83). Відповідно до копії листа Шполянського відділення поліції Смілянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області від 18.06.2020 № 3186/64/01-2020, було надано відповідь на адвокатський запит, про те, що колишній чоловік [PERSON] не повертає ключі від вхідних дверей паркану, через що вона не може потрапити до будинку. Виїздом працівників поліції на місце події було встановлено, що заявниця домовилась із власником будинку про зустріч 11.08.2019 року, а конфлікт було вирішено на місці. Будь - які заяви та пояснення [PERSON] не надавала. (а.с. 100). Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 22.11.2018 складеного [PERSON] , начальником служби у справах дітей, інспектором КП «Муніципальна інспекція», педіатр [PERSON] , на підставі заяви [PERSON] , проведено обстеження умов проживання: [ADDRESS] , жиле приміщення на 1 поверсі одноповерхового будинку, який складається із 7 кімнат. Умови проживання - будинок знаходиться в доброму стані, всі кімнати знаходяться в належному стані (чисто). [PERSON] працює офіційно в СПОП «Відродження» дитина [PERSON] , перебуває у бабусі в той час, коли мама знаходиться на роботі. Для виховання створені всі належні умови проживання, забезпеченні продуктами харчування та одягом. За даною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Стосунки в сім`ї дружні. При бесіді із мамою було роз`яснено про правову відповідальність батьків. (а.с. 101-102). За змістом копії судового наказу від 01.08.2018 справа № 710/956/18 виданого Шполянським районним судом Черкаської області, було стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Шпола, Черкаської області, зареєстрованого та мешканця [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Уманським МВ УМВС України в Черкаській області 11.01.2006, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , інші відомості про особу суду не відомі, на користь [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Шпола, Черкаської області, зареєстрованої та мешканки [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Шполянським РВ УГМС України в Черкаській області 21.01.2014, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , інші дані про особу суду не відомі, аліменти на утримання доньки: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . (а.с.112). Відповідно до копій фіскальних чеків підтверджується сплата аліментів [PERSON] (а.с.113-118). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, складеного старшим державним виконавцем Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на 31.07.2020 заборгованість по аліментах [PERSON] становить 7151,50 грн (а.с. 134). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права Відповідно до ст.ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Вимогами ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.39. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Згідно з ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановленістаттею 162 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно вимог статті 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку. Так, судом встановлено, що відповідачка вселилася в спірне жиле приміщення як дружина позивача, отже право користування спірним будинком у відповідачки виникло з підстав, передбачених статтею 405 ЦК України і статті 156 ЖК України. Як уже зазначив суд члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК) та припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 у справі № 734/387/15-ц, постановах Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 320/6081/16, від 16.01.2019 у справі № 243/7004/17, від 06.03.2019 у справі № 319/1589/17, від 16.10.2019 року у справі № 243/9627/16-ц та в постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі № 472/1123/19. Критерій «істотності» є оціночним поняттям та підлягає встановленню в залежності від обставин кожної конкретної справи. Такий висновок містить у постанові Верховного Суду у справі №760/25584/18 від 01.07.2020. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та протоколи до неї, а також практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. «Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (Глоба проти України, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05.07.2012). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (Кривіцька та Кривіцький проти України, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02.10.2010). У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16.02.2017 року (заява № 43768/07)). Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Законність виселення, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання. Схожі за змістом висновки виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 61-298цс19), від 31.10.2018 у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18). Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не бере до уваги подані позивачем фотографії (а.с.84), на яких зафіксовано суху рослинність та побутову сміття, яке знаходиться на земельній ділянці; різні речі з одягу, які лежать на підлозі поряд із пральною машинкою та ванною; різні речі, які лежать на підлозі та на кріслі, так як дані докази не є належними в розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування. Суд критично оцінює подані позивачем в якості доказів підтвердження [PERSON] та [PERSON] (а.с. 120) про проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без укладення шлюбу та ведення ними спільного господарства в буд. [ADDRESS] , починаючи з квітня 2019 по даний час, так як такі припущеннями, та дані обставини не були підтверджені в судовому засіданні належними доказами ( наприклад, допит свідків). Судом встановлено, що [PERSON] вселилася у спірний будинок на законних підставах як член сім`ї - дружина в 2003 році, тривалий час (понад п`ятнадцять років на час звернення позивача до суду з позовом) проживала у цьому житлі та є її єдиним постійним місцем проживання, іншого житла не має, позивач чинить перешкоди в користуванні житлом, що підтверджується зверненням відповідача до правоохоронних органів (а.с.100), крім того дану обставину позивач не заперечував в судовому засіданні, вказавши що виклик поліції був, відтак, суд відмовляє позивачу в задоволенні його позовних вимог щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, а саме: будинком [ADDRESS] , оскільки припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє її права користування займаним приміщенням, яке вона отримала за життя з позивачем та його згодою. Заходи забезпечення судом не застосовувалися. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову - суд стягує з позивача на користь відповідача, понесені ним судові витрати у справі, надані за правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. Вказана відповідачем інформація підтверджується договором про надання правничої допомоги № 51 від 04.06.2020 (а.с. 70-73), ордером серії ЧК №118642 (а.с. 68), квитанцією від 09.06.2020 (а.с. 75), від 25.06.2020 (а.с. 152), від 29.07.2020 (а.с. 153), від 26.08.2020 (а.с. 154), від 09.10.2020 (а.с. 155), детальним описом робіт, виконаних адвокатом Різник В.П. (а.с. 156). Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.8. ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат на підставі, наданих стороною доказів. Суду надано докази, які підтверджують проведення розрахунків за надання правничої допомоги. Тому суд вважає, що наявні підстави для стягнення з позивача судових витрат відповідача в частині витрат на надання правничої допомоги. Судові витрати позивача у справі залишити на його рахунку.

Outcome: approved