Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором «Автопакет» № 192/П/60/2008-840 від 14 квітня 2008 року в розмірі 27021,45 доларів США та 195077,75 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 14 квітня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» (банк), [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) укладено кредитний договір №192/П/60/2008-840, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 22005 доларів США зі сплатою 14,2% річних за користування кредитом з терміном погашення до 12 квітня 2013 року, а позичальник зобов'язався щомісячно до 18 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 517,96 доларів США. Поручитель зобов'язався відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Станом на 12 червня 2015 року внаслідок невиконання відповідачами своїх зобов'язань виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 36298,73 дол. США, з яких 19988,88 дол. США, що станом на 12 червня 2015 року за курсом НБУ становить 420316,07 грн. - непогашений кредит, 7032,57 дол. США, що станом на 12 червня 2015 року за курсом НБУ становить 147877,33 грн. - несплачені відсотки, та 9277,27 дол. США, що станом на 12 червня 2015 року за курсом НБУ становить 195077,75 грн. - пеня за прострочення строків виконання зобов'язань. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 27021,45 доларів США та 195077,75 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. В матеріалах справи містяться заперечення відповідача [PERSON] проти задоволення позову, в яких він посилається на те, що банк сприяв збільшенню заборгованості за кредитним договором, не йшов на пропозиції позивача щодо реструктуризації боргу чи збільшення строку дії кредиту, не давав дозвіл на реалізацію предмету застави. Після реалізації заставного автомобіля сума у розмірі 95069,43 грн., отримана від його реалізації, була зарахована на оплату відсотків, що порушує правила ведення бухгалтерського обліку, тому розрахунок заборгованості не можна вважати обґрунтованим. Також відповідач вказує, що сума сплачених ним коштів зараховувалась банком не в повному обсязі, зокрема у липні 2008 року він сплатив на користь банку суму, еквівалентну 500 дол. США, тоді як банком зараховано на погашення тіла кредиту та відсотків 492,21 дол. США, у серпні 2008 року він сплатив на користь банку суму, еквівалентну 550 дол. США, тоді як банком зараховано на погашення тіла кредиту та відсотків 517,96 дол. США. За таких обставин, на думку відповідача, розрахунок заборгованості по тілу кредиту, відсотків та штрафних санкцій є невірним. Крім того, відповідач вказує, що позивач пропустив строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені, оскільки кредит було надано на строк до 12 квітня 2013 року, строк на стягнення пені почав відраховуватися з 13 квітня 2013 року і закінчився 13 квітня 2014 року. Також в ході розгляду справи відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання кредитного договору удаваним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що кредитний договір в частині визначення валюти кредитування як долару США є таким, що вчинений для приховання укладення кредитного договору з надання кредиту в національній валюті - гривні, оскільки на поточний рахунок, відкритий на ім'я позичальника, було перераховано банком грошові кошти в гривнях, і жодним меморіальним ордером не підтверджується кредитування поточного рахунку позичальника в доларах США. Отримані у кредит кошти у розмірі 111125 грн. 25 коп. було перераховано ТОВ «Автохаус Атлант-М» як оплату за придбаний автомобіль. У зв'язку з цим банк при визначенні суми боргу за кредитом та при нарахуванні відсотків повинен виходити з розміру фактично наданого кредиту в гривнях. Позивач вказує, що він сплатив за кредитним договором 149395,46 грн., що перевищує суму перерахованих коштів за придбаний автомобіль на 38270,21 грн., які він просить стягнути з банку. На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом визнати договір «Автопакет» №192/П/60/2008-840 від 14 квітня 2008 року удаваним правочином; визнати договір таким, що укладений в національній валюті України - гривні на суму 111125 грн. 25 коп.; визнати недійсним п.1.1 договору; застосувати наслідки недійсності правочину та зобов'язати банк повернути позивачу зайво сплачені ним кошти у розмірі 38270 грн. 21 коп.; зобов'язати банк закрити кредитну справу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надіслала до суду заяву, в якій заперечувала проти задоволення первісного позову, підтримала вимоги зустрічного позову та просила розглядати справу за її відсутності. Крім того, в матеріалах справи містяться заперечення відповідача [PERSON] проти первісного позову, в яких вона посилається на те, що вона є неналежним відповідачем в справі, оскільки договір поруки, який був укладений між банком та нею як поручителем за зобов'язаннями [PERSON] за кредитним договором №192/П/60/2008-840 від 14 квітня 2008 року, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року визнано припиненим. Крім того, відповідач вказує, що розрахунок заборгованості, наданий банком, не відповідає дійсному стану речей, оскільки відповідачем [PERSON] була написана до банку заява про прискорення реалізації майна, що перебуває в заставі банку, і за домовленістю між сторонами продаж заставного майна повинен був бути здійснений протягом року, проте внаслідок неузгодженості між підрозділами банку 18.11.2013 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості всупереч наявним домовленостям. Також відповідач зазначила, що сума заборгованості розрахована банком невірно, оскільки платежі позичальника враховувались не в повному обсязі; банк сприяв збільшенню заборгованості коли не йшов на пропозиції позичальника щодо реструктуризації боргу та збільшення строку дії кредиту. Представник банку проти зустрічного позову заперечував, вказавши, що кредитний договір укладено з дотриманням всіх вимог чинного законодавства і кредит було надано відповідно до умов договору у доларах США. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та платити проценти. Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» (банк), [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) укладено кредитний договір №192/П/60/2008-840, за умовами якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти (кредит) у сумі 22005 доларів США (п.1.1 договору) на придбання автотранспортного засобу зі сплатою 14,2% річних за користування кредитом з терміном погашення до 12 квітня 2013 року. Згідно п.2.1.1 вказаного договору моментом надання кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку № 22032491683501, відкритому у структурному підрозділі банку. Пунктами 2.2.1, 2.2.3 вказаного договору передбачено, що Позичальник повертає кредит та сплачує Банку відсотки за користування кредитом шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу в розмірі 517,96 доларів США щомісячно, до 18 числа поточного місяця. Згідно п.2.2.4 вказаного договору якщо протягом дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімальний платіж та/чи інші платежі, то банк приймає виконання позичальником своїх зобов'язань по договору в наступному порядку: прострочені відсотки за користування кредитною лінією, прострочені відсотки за користування кредитом, відсотки за користування кредитною лінією, відсотки за користування кредитом, пені та штрафи, прострочена сума кредитної лінії, прострочена сума кредиту, сума кредитної лінії, сума кредиту. Відповідно до п.п. 3.1.1, 3.1.2 вказаного договору в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань позичальник передає в заставу предмет застави - автотранспортний засіб, який належить заставодавцю на праві приватної власності та вартість якого складає 111125,25 грн., що в еквіваленті при перерахуванні на долари США по офіційному курсу НБУ на день прийняття автотранспортного засобу в заставу складає 22005 доларів США. Відповідно до п.п. 3.2.1-3.2.4 вказаного договору поручитель безвідзивно та безспірно зобов'язався відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором в тому ж об'ємі, що і позичальник, всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банку вимагати виконання зобов'язання повністю (чи у будь-якій його частині), як від позичальника та поручителя, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. Згідно положень пункту 5.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Відповідно до пункту 5.2 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту за кожен випадок. Відповідно до п.7.2 вказаного договору сторони дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 років. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику визначену договором суму кредиту у розмірі 22005 дол. США. Надання кредиту позичальнику у розмірі 22005 дол. США підтверджується валютним меморіальним ордером № 865 від 14 квітня 2008 року. З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник [PERSON] не виконав належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 12 червня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 36298,73 дол. США, з яких 19988,88 дол. США, що станом на 12 червня 2015 року за курсом НБУ становить 420316,07 грн. - непогашений кредит, 7032,57 дол. США, що станом на 12 червня 2015 року за курсом НБУ становить 147877,33 грн. - несплачені відсотки, та 9277,27 дол. США, що станом на 12 червня 2015 року за курсом НБУ становить 195077,75 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту (нарахована банком з 12 червня 2014 року по 11 червня 2015 року). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Проте, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року по справі унікальний № 756/1778/14-ц, провадження № 2/756/3520/14 договір поруки, укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] в рамках договору «Автопакет» №192/П/60/2008-840 від 14 квітня 2008 року, визнано припиненим. За таких обставин, враховуючи, що поруку за вищевказаним кредитним договором припинено, а також те, що внаслідок невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 27021,45 доларів США та 195077,75 грн., суд приходить до висновку про відсутність підстав для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів та наявність підстав для стягнення на користь банку вказаної заборгованості тільки з позичальника [PERSON] Посилання [PERSON] на сплив позовної давності щодо вимог про стягнення пені є необґрунтованими, оскільки в п. 7.2 кредитного договору сторони збільшили строк позовної давності до 10 років. Посилання [PERSON] на неправомірність зарахування банком коштів від реалізації заставного автомобіля лише на погашення відсотків спростовуються положеннями п. 2.2.4 кредитного договору, відповідно до якого якщо позичальник прострочує сплату мінімального платежу в першу чергу сплачені позичальником за договором грошові кошти зараховуються на погашення прострочених відсотків за користування кредитом. Посилання позичальника на необґрунтованість наданого банком розрахунку заборгованості у зв'язку з неповним зарахуванням сплачених ним коштів є безпідставним, оскільки з наданого банком поточного звіту за операціями по рахунку кредитної картки (а.с. 176-178 т. 1) вбачається, що платежі позичальника були зараховані у повному обсязі, але частина коштів зарахована на списання комісії за обслуговування картки. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів на підтвердження видачі позивачу кредитних коштів у гривнях. Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що на його поточний рахунок банком було перераховано грошові кошти в гривнях, не підтверджуються матеріалами справи, а посилання на те, що на рахунок автосалону вартість автомобіля була перерахована в гривнях, не є підставою вважати, що кредитні кошти позивачу видавались в гривнях, оскільки як вбачається з заяви на видачу готівки №865 від 14 квітня 2008 року та вищезазначеного валютного меморіального ордеру позивачу було видано суму 22005 доларів США із зазначенням її еквіваленту в гривнях, про що він і підписався у вказаній заяві, а перерахунок грошових коштів в гривнях на рахунок автосалону в якості проплати за автомобіль здійснений у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідно до якого гривня як грошова одиниця України є єдиним законним платіжним засобом в Україні. Оскільки позивач за первісним позовом на час звернення до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору, а відповідно до п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції чинній на час звернення банку до суду з позовом, розмір судового збору за звернення до суду з вимогами майнового характеру складав не більше трьох розмірів мінімальних заробітних плат, що складало 1218 грн.*3=3654 грн., з відповідача [PERSON] відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 3654 грн.

Outcome: partial