Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, вона з відповідачем перебувають у шлюбі з 14 листопада 2015 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 14 листопада 201 року зроблено відповідний актовий запис за №102. В позовній заяві позивачка зазначає, що у шлюбі народилась дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх трьох років стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими непорозуміння. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Відповідно до позовної заяви, позивач та відповідач проживають взагалі окремо близько трьох років, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Позивачка зазначає, що примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе з підстав викладених вище. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам дитини та її інтересам, розвиватись фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. З урахуванням вищевикладеного, позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою та просить в прохальній частині: 1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. 2. Ухвалити рішення, яким розірвати укладений між нею [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 14 листопада 2015 року зроблено відповідний актовий запис за №102. 3. Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». 4. Стягнути з відповідача понесені судові витрати на користь позивача. Після надходження справи до суду та після виконання вимог абзацу 2 частини 1 статті 187 ЦПК України головуючим суддею 26 листопада 2020 року було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с.17-18). Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачеві про його процесуальній права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що на зареєстроване місце проживання відповідача було направлено рекомендованим відправленням за вихідним №491/405/20/696/2021 судову повістку про виклик до суду на 04 березня 2021 року, копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву разом з доданими до неї документами (а.с.26), яке відповідач отримав 10 лютого 2021 року, що підтверджується «Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу» (а.с.31). Проте, як вбачається з матеріалів справи, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами, та не подав до суду відзив на позовну заяву, не пред`явив зустрічного позову. З урахуванням викладеного та ч.8 ст.178 ЦПК України, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання 04 березня 2021 року сторони по справі не з`явилися. При цьому, 04 березня 2021 року через канцелярію суду було подано представником позивачки - [PERSON], повноваження якого підтверджені ордером серії ОД №368669 від 04 березня 2021 року клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с.35-36). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення повідомлений належним чином (а.с.31). Проте, 03 березня 2021 року на адресу суду надійшло письмове клопотання відповідача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю (а.с.32-33). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи та беручи до уваги заяву позивача та відповідача, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивачки, відповідача та представника відповідача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачкою у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 06 січня 2016 року Ананьївським РС ГУДМС України в Одеській області (а.с.6-7). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Одеса, та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 15 січня 2010 року Хмельницьким ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (а.с.33), та довідкою про зареєстроване місце проживання відповідача виданої 04 січня 2020 року Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.16). Встановлено, що 14 листопада 2015 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, про що було складено відповідний актовий запис №102, що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 14 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.4). Судом також встановлено, що позивачка та відповідач мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13 грудня 2016 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.5). З копії довідки виданої 19 травня 2020 року Ананьївською Другою сільською радою Ананьївського району Одеської області за №284 вбачається, що позивачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та на її утриманні знаходиться малолітня дитина [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що предебачено частиною 1 статті 4 ЦПК України. Зі змісту частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України визначено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка наміру не має. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. У відповідності до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивач та відповідачка тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Частиною 1 статті 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, враховує бажання позивачки та вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. В зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачкою [PERSON] в розмірі 840,80 грн., які пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позовної заяви до суду підлягають стягненню на її користь з відповідача [PERSON] .

Outcome: approved