Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом, вказуючи, що 16 квітня 2010 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3900 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач не виконав своїх зобов'язань, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 24 216 (двадцять чотири тисячі двісті шістнадцять) грн. 33 коп. Просять суд стягнути з відповідача вказану суму та судові витрати в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн., справу розглянути без участі представника позивача. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг про зміну тарифів Банк зобов'язаний повідомляти клієнта, однак в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач повідомив відповідача про підвищення відсоткової ставки за кредитом з 01 вересня 2014 року від 30% до 34,80% та з 01 квітня 2015 року від 34,80% до 43,20 %, а також комісії за кредитне обслуговування. Розмір заборгованості розраховано із врахуванням неправомірно підвищених відсоткових ставок і комісії за кредитне обслуговування. Також починаючи з 01 лютого 2014 року позивач при розрахунку відсотків до суми основної заборгованості включив (додав) також заборгованість за пенею, що є неприпустимим. Вважає, що стягненню підлягає заборгованість за кредитом у розмірі 1 873,18 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 1617,44 грн. Крім того, відповідач на ім'я суду подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності відносно стягнення пені та штрафів. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 16 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладений кредитний договір б/н шляхом заповнення і підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0 % на місяцьна суму залишку заборгованості за кредитом. В подальшому розмір відсоткової ставки було зменшено При укладенні кредитного договору сторони виходили із вимог статті 634 ЦК України, у відповідності до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач ознайомився та погодився з умовами надання кредиту, про що свідчить його підпис на зворотній стороні Анкети-заяви. У п. 2.1.1.2.1. «Умов та правил надання банківських послуг» зазначено, що для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначено в Пам'ятці клієнта (довідці про умови кредитування) і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання картки, яка вказана в заяві. На виконання договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» для [PERSON] був відкритий картковий рахунок та видано платіжну картку VISA Classic Універсальна, термін дії якої до січня 2014 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статями 610, 611 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) та у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Натомість позичальник взяті на себе зобов'язання виконував не належним чином, передбачені умовами договору платежі вносив несвоєчасно, та з квітня 2014 року взагалі припинив вносити платежі на виконання боргових обов'язків. Внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка станом на 30 вересня 2016 року складається з такого: 1 873рн. 18 коп. заборгованість за кредитом (сальдо поточної заборгованості за кредитом - 1521,76 грн., сальдо простроченої заборгованості за кредитом - 351,42 грн.), 17 563 грн. 80 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом (несплачені проценти на поточну заборгованість - 88,39 грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість - 17475,41 грн.), 3150 грн. 00 коп. заборгованість за пенею; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 1129 грн. 35 коп. штраф (процентна складова). Заборгованість за кредитом (тіло кредиту) у сумі 1 873рн. 18 коп. відповідачем визнається і не оспорюється, а також підтверджується матеріалами справи. А тому, підлягає стягненню з відповідача на користь банку. З матеріалів справи виливає, що заборгованість по процентам за користування кредитом обрахована за різними відсотковими ставками, про зміну яких в порушення п.1.1.3.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повідомляв [PERSON] Зворотного позивачем не доведено. Так, позивачем, із недотриманням свого обов'язку повідомити боржника про зміну тарифів, підвищено відсоткову ставку за кредитом з 01 вересня 2014 року до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року до 43,20 %. Відповідно до умов кредитування з використання кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, базова відсоткова ставка в місяць нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році. Разом з тим, позивач, всупереч умов договору, при нарахуванні відсотків за користування коштів за період з лютого 2014 року до серпня 2014 року включав також і суму пені, що є не припустимим. У зв'язку із чим, суд не погоджується з розрахунком відсотків за користування коштами, запропонованим позивачем. Розмір заборгованості по процентам за період з 16 квітня 2010 року до 31 січня 2014 року становить 98,60 грн., а за період з 01 лютого 2014 року до 30 вересня 2016 року становить 1518,84 грн. (1873,18 * 30% : 100 : 360 * 973), що сукупно складає 1617,44 грн. Проценти обраховані за формулою: сума боргу * розмір річних : 100% : 360 днів * кількість дів в періоді. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення відсотків необхідно задовольнити частково, стягнувши із відповідача на користь банку 1617,44 грн. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 02 грудня 2015 року по справі №6-249цс15, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У випадку неповернення коштів за кредитним договором в належному розмірі, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3. ч.1 ст.611 ЦК України. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Умовами вказаного кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов'язання, а саме пеня за прострочення оплати. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України) і належні докази щодо погодження сторонами збільшення вказаного терміну позивачем суду не надано. При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норми ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Такі висновки викладені і в постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року в справі № 6-100цс14, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. З наданого банком розрахунку заборгованості видно, що останню проплату за кредитним договором відповідач здійснив 04 квітня 2014 року. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, згідно із ч.1 ст.261 ЦК України. У відповідності до ч.3 ст.267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач звернувся з такою заявою 20 грудня 2016 року. Позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом 26 жовтня 2016 року. Таким чином до стягнення підлягає пеня нарахована за 1 рік, який передував зверненню до суду, сума якої становить 1200,00 грн. Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості випливає, що за порушення грошових зобов'язань за один і той самий період позивачем нараховано як пеню так і штрафи, внаслідок чого відповідача двічі притягнуто до одного і того ж виду відповідальності. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Враховуючи вищевикладене та з метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення цивільного судочинства у відповідності до Конституції України суд вважає, що вимога у частині стягнення фіксованої частини штрафу в сумі 500,00 грн. та процентної частини штрафу 1129,35 грн. не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог позивачу необхідно відмовити. Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 4 690 (чотири тисячі шістсот дев'яносто) грн. 62 коп. На підставі статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: approved