Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

На підставі розпорядження голови Зіньківського районного суду №6 від 12.05.2021 до Гадяцького районного суду надійшла цивільна справа № 530/1673/19 за позовом [PERSON] до ПП «Агроекологія» про стягнення заборгованості з орендної плати за земельну ділянку в сумі 18735,57 грн. Ухвалою Зіньківського районного суду від 10 січня 2020 року провадження у справі відкрите. Ухвалою судді Шишацького районного суду від 13 квітня 2020 року справу прийнято до провадження Шишацького районного суду, розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шишацького районного суду від 04 серпня 2020 року підготовче судове засідання по даній справі закрито. 17 травня 2021 року ухвалою суду справу прийнято до провадження Гадяцького районного суду. [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Кулик В.О. в судовому засіданні позов підтримав, просив стягти з Приватного підприємства «Агроекологія» на користь [PERSON] заборгованість з виплати орендної плати за Договором оренди від 16 січня 2008 року у сумі 18735,57 грн., яка взагалі не виплачується з 2015 року. Представник ПП «Агроекологія» в судове засідання не з`явився. Суд вважає, що ПП «Агроекологія» про час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, так як відповідачу в установленому законом порядку був направлений судовий виклик до суду разом з іншими документами за місцем знаходження його юридичної адреси, від отримання яких він відмовився, про що свідчить відмітка Укрпошти на довідці про причини повернення судової повістки. Згідно ч.9 ст. 130 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Таким чином, відповідач є повідомленим про час та місце розгляду справи. ПП «Агроекологія» направило до суду відзив в якому зауважує, що сторонами при укладенні договору оренди було обумовлено розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 69190,81 грн., а тому її зміна без внесення змін у самі договори є неправомірною. Також вказує, що з 30.03.2017 ПП «Агроекологія» не використовувало земельну ділянку, що належить [PERSON] з причин, що не залежить від орендаря і перешкоди у користуванні створені саме позивачем всупереч умовам чинного договору оренди землі. Тобто ПП «Агроекологія», як орендар не могло використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням, самостійно господарювати на землі, отримувати від її використання продукцію та доходи. З огляду на те, що строк розрахунків за договором оренди землі визначений 31 грудня кожного року, вважає, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення орендної плати за 2015-2016р.р., а з огляду на неможливістю користуватися земельною ділянкою з 30.03.2017, тому відповідач звільняється від сплати орендної плати і за 2017-2018р.р. Відтак просить в позові відмовити повністю. Судом встановлено, що 16 січня 2008 року між Приватним підприємством «Агроекологія» та [PERSON] укладено договір оренди землі стосовно земельної ділянки загальною площею 4,64 га, кадастровий номер 1386000:00:016:0010, що розташована на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, строком на 25 років 12.05.2008 року договір зареєстрований Зіньківським районним відділом Полтавської регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 040855500026. П.9 Договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 2,2 % від нормативної грошової оцінки. За згодою сторін у будь якій формі (грошовій, натуральній або відробітковій) частка та строки виплати якої зазначаються в окремій угоді. Згідно п.11 Договору Орендна плата вноситься на протязі року, але не пізніше 31 грудня. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11.05.2016 року [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] і стала власником земельної ділянки площею 4,6400 га, кадастровий номер 5321386000:00:016:0010, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області і належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 051544, що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.05.2016 року . 14 вересня 2018 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , в зв`язку з чим змінила прізвище на [PERSON] . Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.24 даного Закону орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Згідно з частиною 1 статті 15 ЗУ «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За змістом частин 1, 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. За умовами Договору оренди землі від 16.01.2008 року, укладеного між [PERSON] , правонаступником прав якої є [PERSON] та ПП «Агроекологія», предметом оренди є земельна ділянка площею 4,64 га, сплата орендної плати визначена в розмірі 2,2% від нормативно грошової оцінки, яка вноситься на протязі року, але не пізніше 31 грудня. Так, у відзиві, ПП «Агроекологія» вказує, що в договорі оренди від 16.01.2008 року взагалі не вказано розміру орендної плати, а, відтак, і до стягнення вона не підлягає. Проте відповідне твердження суд до уваги не приймає з урахуванням наступного. Як убачається з наведених вище норм права, договір оренди землі обов`язково є платним. Розмір орендної плати є істотною умовою договору оренди землі. Як встановлено та вбачається з Договору оренди землі від 16.01.2008 року, розмір орендної плати встановлено в розмірі 2.2 відсотки. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилається на порушення її прав в частині невиплати з боку відповідача орендної плати за користування належною позивачу земельною ділянкою, розмір яких необхідно розраховувати, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, встановленої станом на 01 січня поточного року. Відповідач такі вимоги не визнає та у відзиві вказує, що сторонами при укладенні договорів оренди було обумовлено розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 69190,81 грн., а тому її зміна без внесення змін у самі договори є неправомірною. Аналізуючи наведене, суд приходить до наступних висновків. Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати без внесення відповідних змін до договору у письмовій формі (відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03.12.2013 року у справі № 3-34гс13, від 20.08.2013 року у справі №3-21гс13, та у постановах Верхового Суду від 18.02.2019 року по справі №541/72717 та від 16.05.2018 року по справі №61-11555св18). Орендар зобов`язаний самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перерахувати розмір орендної плати. Згідно довідок Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 09.09.2019 року, нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) з урахуванням коефіцієнту 8,424 на 2018 рік на території Ставківської сільської ради Зіньківського району, становить 222161,23 грн (а.п.14 т.1), з урахуванням коефіцієнту 8,424 на 2017 рік на території Ставківської сільської ради Зіньківського району, становить 222161,23 грн. (а.п.15т.1), з урахуванням коефіцієнту 8,424 на 2016 рік на території Ставківської сільської ради Зіньківського району, становить 222161,23 грн. (а.п.16т.1), з урахуванням коефіцієнту 3,997 на 2015 рік на території Ставківської сільської ради Зіньківського району, становить 185134,36 грн. (а.с.17т.1). Позивачем надано розрахунок, за яким заборгованість по орендній платі за землю у розрізі по роках складає: 4072,95 грн.+4887,84 грн. + 4887,84 грн. + 4887,84 грн. = 18 735,57 грн., який суд визнає обґрунтованим. Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] дохід у вигляді орендної плати за землю з 2019 по 2018 рік включно не нараховувався і від ПП «Агроекологія» не надходив (а.с.19 т.1). Нормами Податкового Кодексу України передбачено: Ст.285.1. Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. 285.2. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року . 288.5. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: 288.5.1. не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території. Виходячи з системного аналізу наведених норм, орендна плата орендарем має нараховуватись за кожен рік протягом строку дії договору і не може бути меншою розміру земельного податку на відповідній території. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову щодо невикористання ним спірної земельної ділянки, оскільки належних та допустимих доказів з даного приводу суду не надано, а згідно даних Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо даної земельної ділянки право оренди на неї станом 24.12.2019 року зареєстровано за ПП «Агроекологія». Протилежного суду не надано. Стороною відповідача подано до суду заяву про застосування позовної давності в якій просить суд застосувати трирічний строк позовної давності до позовних вимог та відмовити з цих підстав у задоволенні позову (а.с.43 т.1). У відзиві на позов відповідач просить застосувати строки позовної давності щодо правовідносин за вимогами про стягнення орендної плати за 2015 -2016 роки. Розглядаючи вказану заяву суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин. Зважаючи на заяву сторони у спорі про застосування строків позовної давності, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню в частині спору за вимогами про стягнення орендної плати за 2015 рік. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.11 Договору орендна плата вноситься на протязі року, але не пізніше 31 грудня. Позивач звернулася до суду з вимогою про захист свого цивільного права 24 грудня 2019 р., до спливу трирічного строку за вимогами про стягнення орендної плати за землю за 2016 рік в межах трьохрічного строку і протягом періоду з 24.12.2016 р. по час подання даного позову - 24.12.2019 р.. Таким чином, трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення орендної плати за 2016 рік закінчується 31 грудня 2019 року і не є пропущеним. За наведених обставин суд вважає, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення орендної плати за 2015 рік. Заява про поновлення строку позовної давності зі сторони позивача не надходила, відтак суд вважає, що в цій частині вимог позов слід залишити без задоволення. Частиною 1, п.3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768 грн.48 коп. Позовні вимоги задоволені на 78,26% (із заявлених 18735,57 грн. стягнуто 14662,62 грн.), отже витрати понесені позивачем зі сплатою судового збору мають бути стягнуті пропорційно з відповідача у розмірі 78,26% від суми сплаченого судового збору, що становить 601,35 грн.

Outcome: partial