Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Орган опіки і піклування Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району, в порядку ст. 45 ЦПК України, звернулась в інтересах [PERSON], [INFO], з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просили позбавити останніх батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з кожного з них аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі, передбаченому вимогами чинного законодавства на користь опікуна, який буде призначений за рішенням суду, посилаючись на те, що відповідачі проживають окремо від дитини, чим ухиляються від виконання обов'язків по утриманню та вихованню своєї дитини, яка проживає в сім'ї своєї бабусі [PERSON], яка і здійснює виховання дитини. Вказане в сукупності свідчить про необхідність позбавлення батьківських прав відповідачів. Судом було замінено Орган опіки і піклування Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району на Ріпкинську селищну раду Ріпкинського району, як юридичну особу. В судовому засіданні Литвинюк Л.М., як представник Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області підтримала позов з підстав, передбачених в позові та наголосила на доцільності передачі дитини [PERSON] - бабусі [PERSON], яка створила для дитини необхідні умови для проживання та виховання. В судовому засіданні [PERSON] позов визнала в повному обсязі, їй були роз'яснені приписи ст. 166 СК України щодо правових наслідків позбавлення батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, при цьому визнавши позов в повному обсязі. На позбавленні батьківських прав [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні наполягали і представник Ріпкинської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей Сусло Н.С. та третя особа [PERSON], які висловилась про передачу дитини [PERSON] бабусі [PERSON]. В судовому засіданні старший прокурор прокуратури Ріпкинського району Чернігівської області Ярошенко Д.Д. зробив висновок про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та передачі її бабусі - [PERSON]. Заслухавши пояснення представника позивача Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області Литвинюк Л.М., відповідачку [PERSON], представника третьої особи Ріпкинської районної державної адміністрації - Сусло Н.С., третьої особи [PERSON], старшого прокурора прокуратури Ріпкинського району Чернігівської області Ярошенка Д.Д., дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В свідоцтві про народження дитини [PERSON], [INFO], (серія [NUMBER]), виданому 7 травня 2003 року ВРАГС Ріпкинського РУЮ ЧО (актовий запис № 18), в графі батько зазначений: «[PERSON]», а в графі мати зазначена: «[PERSON]». В подальшому, 20 квітня 2005 року Ріпкинським РВ УМВС України в Чернігівській області було видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім'я [PERSON]. Виходячи з хронології видачі свідоцтва про народження дитини та з паспорта на ім'я батька, суд робить однозначний висновок, що [PERSON] являється батьком [PERSON] і цей факт документально підтверджений. На думку суду, зміна прізвища батька, після реєстрації народження дитини, в юридичному сенсі не перериває їх родинний зв'язок. За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: - виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; - поважати дитину. По справі встановлено, що [PERSON], [INFO] з дня народження проживає за адресою: [ADDRESS] в сім'ї бабусі [PERSON], що стверджується комісійним актом від 23.09.2014 р.. Сторонами визнається, що: - [PERSON] та [PERSON] разом з сином [PERSON], [INFO] не проживають; - [PERSON] з 2006 р. проживає за адресою:: [ADDRESS]; - [PERSON] зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. Той факт, що [PERSON] та [PERSON] не приймають участі у вихованні малолітнього [PERSON], [INFO] стверджується довідками Ріпкинського ясла-сад № 2 «Колосок» від 23.09.2014 р. № 24 та Ріпкинської гімназії від 23.09.2014 р. № 678, з яких вбачається, що саме бабуся [PERSON] приймає(ла) участь у вихованні онука під час його перебування в ДНЗ з 3 вересня 2007 р. до 2 червня 2009 р. та в гімназії з 1 вересня 2009 р. і по даний час. По справі встановлено, що виконавчим комітетом Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району виносилось рішення від 23.10.2014 р. № 121, яким визнано доцільним позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], як таких, що ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклуються про її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно п.1 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Матеріали справи не дають суду підстав ставити під сумнів висновки та рішення виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району виносилось рішення від 23.10.2014 р. № 121, як органу опіки і піклування про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Виходячи з наведеного, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] систематично ухиляються від виконання своїх обов'язків, передбачених ст.. 150 СК України, по вихованню дитини, а саме: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, яке може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. У рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Європейським судом з прав людини зазначається, що «право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя» і що «заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Системний правовий аналіз вказаних міжнародних актів та практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що застосування позбавлення батьківських прав, як заходу впливу на неналежну поведінку батьків може мати місце лише у виключних (крайніх) випадках, і при умові коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Враховуючи наведене в сукупності, беручи до уваги те, що позбавлення батьківських прав відповідачів необхідне в якнайкращих інтересах дитини, суд приходить до висновку про необхідність постановлення рішення про задоволення позову та позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. При цьому в резолютивній частині, з метою належного виконання рішення суду в органах ВДРАЦС, слід вказати про позбавлення батьківських прав саме [PERSON], з зазначенням дати видачі йому паспорту громадянина України та зазначення в свідоцтві про народження дитини його прізвища до видачі паспорта. Позовні вимоги Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення аліментів задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Правовий аналіз даної норми свідчить, що одержувачами аліментів повинні бути конкретно визначені особи, а саме: другий з батьків, призначені у встановленому порядку опікун чи піклувальник, тощо. З позовної заяви вбачається, що Ріпкинська селищна рада Ріпкинського району Чернігівської області просить стягнути аліменти з відповідачів на утримання малолітньої дитини на користь опікуна, який буде призначений за рішенням суду. Тобто, стягнення аліментів на користь невизначеного опікуна, який буде призначений пізніше є передчасним і в подальшому ускладнить виконання судового рішення. Разом з цим, опікун не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів до суду, після призначення у встановленому порядку. Тому, визнання позову відповідачами в цій частині суперечить вимогам закону і не приймається судом. Відповідно до ст. 60 ЦК України, за згодою [PERSON], як бабусі [PERSON], [INFO], слід встановити опіку над останнім, передавши його до сім'ї рідної бабусі [PERSON], до призначення над малолітньою дитиною опікуна, у порядку встановленому законом. В порядку ст. 88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп. та [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп..

Outcome: partial