Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Національним природним парком «Гуцульщина» подано на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення шкоди, нанесеної незаконною порубкою дерев. Представник позивача, начальник відділу державної служби охорони природно-заповідного фонду Кашевко Іван Петрович, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що внаслідок неналежного виконання посадових обов»язків інспектором з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії Старокутського природоохоронного науково-дослідного відділення [PERSON] заподіяно збитки навколишньому природному середовищу в сумі 19815,50 грн. Так, відповідач [PERSON] прийнятий на роботу 10.05.2006 року на посаду інспектора з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії Старокутського природоохоронного науково-дослідного відділення НПП «Гуцульщина», і згідно акту закріплення обходу йому передано під охорону обхід № 3 загальною площею 245 га в складі кварталів № 9,10 . З 10.06.2013 року по 27.06.2013 року Державною екологічною інспекцією України в Івано-Франківській області було проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму території та об»єктів природно-заповідного фонду . Під час проведення перевірки виявлено, що інспектор з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії Старокутського природоохоронного науково-дослідного відділення [PERSON] неналежно виконав свої службові обов»язки під час складання актів огляду місця вчинення правопорушення природоохоронного законодавства у кварталі 10 ділянках 14,39,16 Старокутського ПНДВ , у яких не вказав та не провів розрахунок заподіяної шкоди природно-заповідному фонду. Вказане порушення підтверджується актом перевірки Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області від 27.06.2013 року . Згідно розрахунку розміру шкоди проведеного спеціалістом Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області така шкода складає 19815,50 грн . Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову заперечив, суду пояснив, що за весь час своєї роботи він жодних протиправних дій не чинив і не сприяв у їх вчиненні. Дійсно у червні 2013 року була проведена перевірка екологічної інспекції і комісією , в якій він також приймав участь, було виявлено самовільну рубку дерев 24 штук пнів, вчинену невідомими особами. Разом із тим із своєї сторони він вжив всіх необхідних засобів по встановленню винних осіб-порушників. Так, ним було складено чотири акти огляду місця вчинення правопорушень ( №2/001 від 27.06.2013 р., № 2/004 від 27.06.2013 р., ), які були направлені для розслідування в Косівський РВ УМВС, де відповідно і зареєстровані в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення. Шкода підприємству була спричинена не ним особисто, а невстановленими особами, які здійснили незаконну порубку дерев. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] згідно наказу (а.с.3) з 10.05.2006 року прийнятий на роботу на посаду інспектора ІІ категорії з охорони природо-заповідного фонду Старокутського природоохоронного науково-дослідного відділення з 10.05.2006 р з посадовим окладом 403,00 грн. Згідно посадової інструкції інспектора з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії природоохоронного науково-дослідного відділення (а.с.4-5) [PERSON] був ознайомлений під розпис, до його обов'язків входило, зокрема здійснення державного контролю за дотриманням встановленого режиму охорони на території обходу або іншій закріпленій території в межах установи природно-заповідного фонду, затримання у встановленому порядку осіб, винних у лісопорушеннях і доставляти таких порушників до правоохоронних органів, складання протоколів про порушення законодавства ... Відповідно до акту (а.с.6) за відповідачем закріплено під охорону обхід № 3 , (квартал 9,10) . З 10.06.2013 року по 27.06.2013 року Державною екологічною інспекцією України в Івано-Франківській області було проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму території та об»єктів природно-заповідного фонду . Під час проведення перевірки виявлено, що інспектор з охорони природно-заповідного фонду ІІ категорії Старокутського природоохоронного науково-дослідного відділення [PERSON] неналежно виконав свої службові обов»язки під час складання актів огляду місця вчинення правопорушення природоохоронного законодавства у кварталі 10 ділянках 14, 39, 16 Старокутського ПНДВ , у яких не вказав та не провів розрахунок заподіяної шкоди природно-заповідному фонду в наслідок чого за проведеним спеціалістом Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області розрахунком розмір шкоди складає 19815,50 грн ( а.с.8-18) . Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування. А достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу. За змістом ст..138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст..130 КЗпП України. Відповідно до ст..130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Таким чином, працівника можна притягнути до матеріальної відповідальності за наявності чотирьох юридичних фактів: порушення працівником трудових обов'язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв'язок між порушенням і шкодою та вина працівника. Відсутність хоча б одного з цих факторів виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. Відповідно до ст.. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Указані норми матеріального права і постанова Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам , установам , організаціям їх працівниками» визначають, що шкода, заподіяна підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівниками, відшкодовується у разі встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду та вини працівника у заподіянні цієї шкоди. Як підставу в обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вина [PERSON] у заподіянні шкоди полягає у невиконанні своїх обов'язків щодо своєчасного надання належно оформлених документів про незаконні вирубки дерев на ввіреному йому обході, а не у зв'язку з спричиненням [PERSON] шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев, і у разі своєчасного оформлення таких документів, вини [PERSON] у заподіянні шкоди не було. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або знищення цінності майна працівником. У даному випадку пряма дійсна шкода державі в особі НПП «Гуцульщина» фактично завдана невстановленими особами, які здійснили незаконну порубку дерев, а тому прямої дійсної шкоди, вини [PERSON] у заподіянні цієї шкоди у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків щодо невиявлення незаконної порубки лісу і ненадання належно оформлених документів про незаконні вирубки дерев на ввіреному йому обході, немає. Суду також не доведено, що у разі небездіяльності [PERSON] і виявлення та складання відповідних протоколів про незаконну порубку лісів не була б спричинена шкода державі. Крім того, у порушенні вимог ст..135-3 КЗпП України суду не надано доказів в обґрунтуванні розміру заподіяної шкоди. Випадки повної матеріальної відповідальності, передбачені у ст..134 КЗпП України, у якій зазначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст..135-1 цього Кодексу, укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно ст..135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 8 постанови ПВС України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам , установам , організаціям їх працівниками», розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача,зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей, суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст..135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений. Суду не надано доказів, того, що із відповідачем укладено договір про повну матеріальну відповідальність а при відсутності цих умов на працівника не може бути покладена повна матеріальна відповідальність. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про безпідставність, необґрунтованість позовних вимог, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed