Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації звернувся до суду з цим позовом в інтересах дітей: [PERSON], [PERSON] і просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також просив стягнути з [PERSON] для зарахування на особисті рахунки дітей аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходу щомісячно, але на кожну дитину не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. На обґрунтування позовних вимог повідомив, що [PERSON] є матір'ю двох малолітніх дітей. Батько дітей записаний відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. За час проживання на території Цибулівської сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони, порушує громадський порядок, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не займається вихованням, лікуванням та розвитком дітей. Неодноразово в стані алкогольного сп'яніння залишала малолітніх дітей без нагляду. Громадянка [PERSON] не працює, перебуває у декретній відпустці, отримуючи державну соціальну допомогу на малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] витрачала кошти не за призначенням, а на розпиття алкогольних напоїв та утримання співмешканця (раніше судимого). Належним чином не забезпечувала дітей продуктами харчування, засобами особистої гігієни, іграшками, одягом та взуттям. Умови проживання сім'ї [PERSON] незадовільні, в житловому будинку безлад, дитячий одяг брудний, продукти харчування відсутні. Мати малолітніх дітей [PERSON] га [PERSON] не піклується про їх стан здоров'я, не має бажання займатися вихованням та розвитком дітей. 15.04.2016 року малолітні діти [PERSON] та [PERSON] разом з матір'ю були влаштовані до Тростянецької ЦРЛ. Під час лікування дітей, 14.04.2016 року мати самовільно забрала дітей з стаціонару. 15.04.2016 року дітей разом з матір'ю знову влаштовано до Тростянецької ЦРЛ. 17.04.2016 року гр. [PERSON] залишила дітей в лікарні та не повернулась. В цей час вона вчинила злочин, проти неї порушена кримінальна справа. [PERSON] раніше судима. В своїй заяві від 19.04.2016 року гр. [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала за обставин, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Прокурор вважає позов обґрунтованим, а тому просить суд його задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до дітей та стягнути аліменти. Представник третьої особи Пухальська В.В. в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечила. Підтримала вимоги представника позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей та стягнення аліментів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що вона винувата, але раніше три роки було все нормально, не зловживала алкогольними напоями і діти були чисті та нагодовані, вважає, що поступила неправильно, залишивши дітей в лікарні, бо не подумала про це, в голові творилася розруха, її співмешканця притягували до кримінальної відповідальності. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.04.2015 року, та свідоцтва про народження [NUMBER] від 19.04.2013 року [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.3,4). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання дітей від 11.04.2016 року видно, що умови проживання дітей незадовільні. Під час обстеження в житловому будинку був безлад. Дитячі іграшки та речі розкидані. Продукти харчування наявні в обмеженій кількості. Під час обстеження мати, [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп'яніння (а.с. 6). Згідно довідки № 01-12-135 від 18.04.2016 року, виданої головним лікарем Тростянецької ЦРЛ видно, що в інфекційному відділенні Тростянецької ЦРЛ з 11.04.2016 року на стаціонарному лікуванні перебувало двоє дітей: [PERSON] та [PERSON], жителі с. Цибулівка, яких 14.04.2016 мати самовільно забрала дітей з лікарні, а 15.04.2016 дітей із матір'ю було доставлено в лікарню сімейним лікарем села Цибулівка. 17.04.2016 року мати залишила дітей та зникла (а.с. 7). Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав від 28.04.2016 року № 01-31/1401 видно, що [PERSON] належним чином батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей не виконує, зловживає алкоголем. На території Цибулівської сільської ради характерезується з негативної сторони. Умови проживання сім'ї. [PERSON] незадовільні. Мати малолітніх дітей не піклується про їх стан здоров'я, не займається їх вихованням та розвитком. У зв'язку з цим орган опіки та піклування Тростянецької РДА зробив висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей (а.с. 8). Згідно заяви від 19.04.2016 року, написаної власноруч, [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно власних дітей (а.с.12). 20.04.2016 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України (а.с.13, 14). Ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 25.04.2016 року до [PERSON] застосований запобіжний захід у виді особистого зобов'язання на сток у два місяці (а.с.15, 16). Встановленим судом фактичним обставинам справи, відповідають правовідносини, пов'язані з особистими немайновими правами і обов'язками батьків і дітей, які регулюються главою 13 Розділу ІІІ Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини. Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину, готувати її до самостійного життя. Ст.165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей, свідоме нехтування ними, а саме: відповідачка не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх вихованням, підготовкою до самостійного життя, не спілкуються з дітьми, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не створюють умов для їх життя, а навпаки своєю поведінкою створює несприятливі умови для їх розвитку та утримання, та приходить до висновку про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей, оскільки це не суперечить їх інтересам. Згідно ч.4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Відповідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах; за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. На ім'я дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в установі Ощадбанку відкрито особисті рахунки (а.с 34). Таким чином, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частки від її доходу, щомісячно, але на кожну дитину не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. На підставі ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 1102 грн. 40 коп. судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved