Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. В свою чергу [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк», третя особа: публічне акціонерне товариство «Сведбанк» про захист прав споживачів, визнання договору частково недійсним. В обґрунтування основного позову зазначено, що 11.06.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитним договір № 0703/0608/71-119, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 33\~000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних, з кінцевим терміном повернення до 11.06.2038 року. Відповідачка в свою чергу зобовязалась повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього, а саме: графіком погашення заборгованості, який є невідємною частиною цього договору. Зобовязання за кредитним договором забезпечено договором поруки № 0703/0608/71-119-Р-1 від 11.06.2008 року, укладеним між банком та відповідачем [PERSON], за умовами якого у разі несвоєчасного виконання зобовязань відповідачкою [PERSON] поручитель несе з нею солідарну відповідальність за несвоєчасне невиконання зобовязань за кредитним договором. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, а 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» що був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, за умовами яких відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 0703/0608/71-119, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та відповідачкою [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк». Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачці кредитні кошти у розмірі, встановленому договором. Проте відповідачка в порушеня умов договору несвоєчасно та не в повному обсязі вносила кошти на погашення заборгованості за кредитом з відсотками, на підставі ст.ст. 526, 527, 530, 554, 1050, 1054 ЦК України та умов договору позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 541\~160 грн. 35 коп., а також понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні основного позову, в задоволені зустрічного позову просила відмовити з підстав, викладених у запереченнях. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні основного позову, оскільки банком не надано доказів видачі кредитних коштів в іноземній валюті та належного розрахунку заборгованості. Крім того, просив припинити поруку з підстав, наведених в ч. 4 ст. 559 ЦПК України. Зустрічний позов просив задовольнити у звязку з тим, що банком не надано належних та допустимих доказів відступлення прав вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином: судова повістка разом із розпискою і копіями відповідних документів надсилались йому поштою рекомендованим листом із повідомленням за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації. Поштова кореспонденція повернулась до суду з відміткою поштового відділення: За закінченням терміну зберігання. У відповідності з ч. 5 ст. 74 ЦПК України у такому разі вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Представник відповідача за зустрічним позовом ПАТ «Дельта-Банк» та представник третьої особи ПАТ «Сведбанк» у судове засідання теж не зявились, про день і час судового розгляду були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення, причину неявки суду не повідомили, будь-яких заперечень чи заяв не надали. Суд вважає можливим у відповідності до ст. 158 ЦПК України розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та які були повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши наявні у справі дані про права та взаємовідносини сторін, суд знаходить основний позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних міркувань. Встановлено, що 11.06.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір № 0703/0608/71-119, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 33\~000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних, з кінцевим терміном повернення до 11.06.2038 року. Зобовязання за кредитним договором забезпечено договором поруки № 0703/0608/71-119-Р-1 від 11.06.2008 року, укладеним між банком та відповідачем [PERSON], за умовами якого у разі несвоєчасного виконання зобовязань відповідачкою [PERSON], поручитель несе з нею солідарну відповідальність перед банком. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачці кредитні кошти у розмірі, встановленому договором. Проте відповідачка в порушення умов договору несвоєчасно та не в повному обсязі вносила кошти на погашення заборгованості за кредитом з відсотками, у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 541\~160 грн. 35 коп., що підтверджується розрахунком. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Відповідачем [PERSON] та її представником [PERSON] до винесення судом рішення заявлено про невизнання позову з підстав недоведеності розрахунку заборгованості та припинення поруки з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України. Суд відноситься критично до заперечень відповідачів, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, а згідно ч. 5 ст. 203 цього Кодексу правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Виходячи з наведених норм, суд приходить до висновку, що кредитний договір, укладений між сторонами є правомірним та підлягає виконанню сторонами, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Як вбачається з наданого розрахунку, відповідач частково виконувала свої зобовязання щодо погашення кредитних коштів, останній платіж внесла 11.12.2014 року, тобто своїми діями підтвердила отримання цих коштів, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх заперечень щодо недостовірності розрахунку не надала. Також суд не погоджується з вимогою відповідачів щодо припинення поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязані вправі заявити в суд вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договору поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимогу до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений момент предявлення вимоги, порука припиняється якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Судом на підставі письмових доказів встановлено, що в договорі поруки не встановлено строки його виконання, тому перебіг строку позовної давності за кредитним договором повинен починатись з моменту порушень зобовязань кредитором за цим договором. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] останній платіж за кредитним договором був здійснений 11.12.2014 року, а позов предявлено 02.06.2015 року, тобто в межах строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, то в даному випадку підстав для припинення поруки судом не вбачається. Згідно п. 1 ч.1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, а 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений ще один договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договором, за умовами яких, відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 0703/0608/71-119, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та відповідачкою [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк». Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Відповідно до ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором до 11.12.2014 року, тобто вже після відступлення права вимоги та своїми діями погодилась зі зміною кредитора. Посилання представника відповідача на те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів свого права вимоги, оскільки не довів в суді факту переходу до ПАТ «Альфа-Банк» прав грошової вимоги за договором, суд знаходить безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Крім того, вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу вимоги від 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» є незаконними, оскільки відповідачка не є стороною цього правочину. У відповідності до п. 26 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним є насамперед сторони правочину, тобто у відповідності до ст. 1079 ЦК України такими сторонами є ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк». На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення зустрічного, оскільки він вчинений відповідно до діючого законодавства, ніким не оспорений та не порушує права відповідача [PERSON] Приймаючи до уваги те, що на час розгляду справи відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором, доказів її погашення не надала, вимоги позивача про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи і підлягають задоволенню. У відповідності з ч. 1 ст. 88 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, підлягають стягненню з відповідачів на його користь.

Outcome: approved