Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

На підставі ухвали Нововолинського міського суду Волинської області від 26 жовтня 2020 року, цивільну справу № 165/3014/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог: державний нотаріус Кацевич Т.М. про тлумачення змісту заповіту передано на розгляд до Іваничівського районного суду Волинської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Іваничівського районного суду Волинської області від 27.11.2020 року головуючим суддею визначено Федечко М.О. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що 19 листопада 2011 року [PERSON] - секретарем Бужанківської сільської ради посвідчено заповіт [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] . При житті [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] - 2/3 частини будинку з господарськими будівлями та 1/2 земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства їй та 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та 1/2 земельної ділянки наданої для ведення особистого підсобного господарства племінниці - [PERSON] . Земельну частку пай в розмірі 1,24 га, згідно державного акту на право власності на землю [PERSON] заповіла [PERSON] . Однак при оформленні документів про право на спадщину виявлено, що у складеному заповіті некоректно вказана земельна ділянка, зокрема, не вказано кадастровий номер та невірно вказано цільове призначення земельної ділянки - «для ведення особистого підсобного господарства». У зв`язку з виявленими неточностями, нотаріус відмовляє у проведенні нотаріальної дії. Встановлені розбіжності у заповіті та правовстановлюючих документах на нерухоме спадкове майно призводять до порушення її права на належне оформлення документів на прийняття спадщини, у зв`язку з чим, виникла потреба розтлумачити заповіт. Рішенням Бужанківської сільської ради Іваничівського району від 22 травня 2008 року № 13/6 [PERSON] безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку в розмірі 0,85 га в тому числі: 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,60 га. для ведення особистого селянського господарства. Крім того, відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 357550, [PERSON] була власником земельної ділянки цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 0721180400:05:003:0051) та відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 357551 [PERSON] була власником земельної ділянки цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору кадастровий номер 0721180400:05:003:0052. Водночас, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ -0710497022020 від 07 жовтня 2020 року вбачається, що власником земельної ділянки є [PERSON] Земельна ділянка розташована с. Шахтарське її цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, загальна площа становить 0,2490 га., кадастровий номер земельної ділянки : 0721180400:05:003:0052. Відповідно до додатку з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ - 0710497022020 від 07 жовтня 2020 року вбачається, що на даній земельній ділянці розміщена малоповерхова забудова. Крім того, план земельної ділянки житлового будинку є і у технічному паспорті на об`єкт нерухомого майна - реєстровий номер 11087674. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ -0710497012020 від 07 жовтня 2020 року вбачається, що власником земельної ділянки на праві приватної власності є [PERSON] Земельна ділянка розташована в с. Шахтарське з цільовим призначенням для особистого селянського господарства, загальна площа становить 0,6062 га., кадастровий номер земельної ділянки - 0721180400:05:003:0051. Зазначає, що метою тлумачення заповіту є забезпечення найбільш повного здійснення волі заповідача. На підставі вказаного просить розтлумачити зміст заповіту [PERSON] посвідченого 19 листопада 2011 року [PERSON] секретарем Бужанківської сільської ради та встановити, що волею [PERSON] було заповісти належний житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] : 2/3 частини будинку з господарськими будівлями та 1/2 земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер даної ділянки - 0721180400:05:003:0052 та для особистого селянського господарства, загальна площа становить 0,6062 га, кадастровий номер даної ділянки 0721180400:05:003:0051 дочці [PERSON] . Встановити, що волею [PERSON] було заповісти належний їй житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] та 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та Ѕ земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер даної ділянки - 0721180400:05:003:0052 для особистого селянського господарства, загальна площа становить 0,6062 г, кадастровий номер даної ділянки - 0721180400:05:003:0051 племінниці [PERSON] 22 грудня 2020 року відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Витребувано спадкову справу до майна померлої [PERSON] 22 лютого 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 156-160). 25 лютого 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] та долучено до матеріалів справи клопотання представника позивача про уточнення позовних вимог згідно якого слід вважати вірною в тексті позову та у прохальній його частині дату заповіту 18 травня 2012 року замість 19 листопада 2011 року. 29 березня 2021 року закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задоволити та суду пояснила, що воля [PERSON] за заповітом була на розпорядження двома земельними ділянками на користь позивача у справі: для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та для ведення особистого селянського господарства. Незважаючи на те, що в заповіті [PERSON] розпорядилася земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, однак вважає, що [PERSON] таким чином заповідала земельну ділянку позивачу з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Про те, що хоче заповісти саме ці земельні ділянки повідомляла всім дітям. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просить відмовити та суду пояснила, що позовні вимоги позивача фактично стосуються не роз`яснення змісту заповіту, а його доповнення. Крім цього вважає, що за життя [PERSON] могла внести зміни у заповіт в частині уточнення земельних ділянок, якими розпорядилася, однак такі внесені не були. При цьому зазначила, що при складанні [PERSON] заповіту вже були сформовані кадастрові номери земельних ділянок. На час складання заповіту спірні земельні ділянки належали спадкодавцю на підставі державних актів на право приватної власності від 13 квітня 2009 року, земельні ділянки можна було чітко ідентифікувати, воля [PERSON] щодо таких земельних ділянок у заповіті не висловлена, тому відсутні підстави для тлумачення заповіту. Крім цього позивач не надала доказів, чи спадкодавець отримувала земельну ділянку саме для ведення особистого підсобного господарства до 2002 року і чи саме її вона бажала заповісти [PERSON] та [PERSON] . Просить також стягнути з позивача на користь відповідача 5000 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги. Представник позивача заперечила, щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат за надану професійну правничу допомогу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшла заява про визнання позовних вимог та відсутність заперечень стосовно задоволення позову. (а.с. 168). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов не визнає повністю та в його задоволенні просить відмовити. (а.с.176). В судове засідання третя особа [PERSON] державний нотаріус Нововолинської державної нотаріальної контори не з`явилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника Нововолинської ДНК. (а.с.188). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку. Згідно копії спадкової справи № 353/2012 до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] та заведена у Іваничівській державній нотаріальній конторі, при житті 18 травня 2012 року [PERSON] склала заповіт за яким, належний їй житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] заповіла: 2/3 частини житлового будинку і господарськими будівлями та Ѕ земельної ділянки наданої для ведення особистого підсобного господарства дочці [PERSON] та 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та Ѕ земельної ділянки наданої для ведення особистого підсобного господарства племінниці [PERSON] . Належну земельну часту-пай в розмірі 1,24 га. згідно державного акту на право власності на землю РІ № 107077 заповіла [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений секретарем Бужанківської сільської ради Тюхтою Т.В. (а.с.72). Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 107077, [PERSON] належить земельна ділянка площею 1,24 га., що розташована на території Бужанківської сільської ради з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с.46). Вказаний державний акт видано 22 липня 2003 року. Також згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 357550, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,6062 га., що розташована в с. Шахтарське Іваничівського району Волинської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Дата видачі державного акту - 13 квітня 2009 року. (а.с.146). Копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 357551 стверджується, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,2490 га., що розташована в с. Шахтарське Іваничівського району Волинської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Державний акт видано 13 квітня 2009 року (а.с. 12). Із змісту заповіту [PERSON] від 18 травня 2012 року слідує, що позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] заповідач заповіла по 1/2 частині земельної ділянки наданої для ведення особистого підсобного господарства. Позивач просить суд встановити, що волею [PERSON] було заповісти належний їй житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] : 2/3 частини будинку з господарськими будівлями та 1/2 земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка кадастровий номер даної ділянки - 0721180400:05:003:0052 та для особистого селянського господарства загальна площа становить 0,6062 га., кадастровий номер даної ділянки - 0721180400:05:003:0051 дочці [PERSON] та встановити, що волею [PERSON] було заповісти належний їй житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] та 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та Ѕ земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер даної ділянки - 0721180400:05:003:0052 та для особистого селянського господарства, загальна площа становить 0,6062 га. кадастровий номер даної ділянки - 0721180400:05:003:0052 та для особистого селянського господарства, загальна площа становить 0,6062 га., кадастровий номер даної ділянки - 0721180400:05:003:005 племінниці [PERSON] . Однак згідно державних актів на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 0721180400:05:003:0051 та 0721180400:05:003:0052 цільове призначення земельних ділянок - для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. У заповіті, який був складений померлою [PERSON] не вказано кадастрових номерів земельної ділянки, яку заповіла [PERSON] та [PERSON] та її місцезнаходження. При цьому, заповіт [PERSON] був складений після того, як вона отримала вище вказані державні акти на право власності на земельні ділянки. На даний час з поданих суду доказів не має можливості ідентифікувати, що земельна ділянка вказана у заповіті з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства є земельною ділянкою з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з приписами ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Заповітом, відповідно до положень статті 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до положень статті 213 ЦК України зміст правочину може бути юридично розтлумачений. На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічні відомості містить п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», який вказує, що при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників - в порядку позовного провадження. Оскільки правочином відповідно до українського законодавства є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами. У таких випадках необхідно встановити дійсні наміри сторін. Це означає, що суб`єкт тлумачення повинен встановити загальне для усіх сторін значення слів і понять. Особливості тлумачення заповіту викладені у статті 1256 ЦК України. Згідно статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями, тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Виходячи зі змісту вказаних норм, суд може ухвалити рішення про тлумачення заповіту лише при розгляді юридичного спору між сторонами (пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9). Вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Суд зазначає, що у разі можливого допущення помилки у тексті заповіту щодо земельних ділянок, заповідач [PERSON] мала можливість усунути зазначену помилку шляхом звернення до сільської ради для внесення змін до заповіту, складеного 18 травня 2012 року, або складення нового заповіту. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що неточності, на думку сторони позивача, у тексті заповіту [PERSON] щодо нерухомого майна, а саме, земельної ділянки з встановленням її цільового призначення, яка передається у спадщину, за обставин цієї справи не може бути усунуто шляхом тлумачення заповіту відповідно до положень статей 213, 1256 ЦК України. Враховуючи, що текст заповіту не містить ані суперечностей, ані неточностей, складений зі слів заповідача, а також з урахуванням того, що при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у зміст заповіту, а відповідно до позовних вимог позивачка просить суд встановити, що волею [PERSON] було розпорядитися не однією земельною ділянкою, а двома та у разі задоволення позову суд фактично змінить волю заповідача та доповнить зміст заповіту, суд приходить до висновку, що текст заповіту від 18 травня 2012 року не підлягає тлумаченню, тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Що стосується клопотання представника відповідача [PERSON] про стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] 5000 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги, то суд зазначає наступне. Згідно положень ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: dismissed