Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Краматорського міського суду з позовом до [PERSON], відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» вказало, що 03.05.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 235М-07, згідно з яким позивач надав [PERSON] кредит у сумі 15000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором, з кінцевим терміном повернення 03.05.2017 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач та [PERSON] уклали договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку було передано нежитлове приміщення, загальною площею 77,7 кв.м., що розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ вул. Дніпропетровська,8, яке належало відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Однак, 31.05.2013 року, державним виконавцем ВДВС Краматорського міського управління юстиції [PERSON], при примусовому виконанні виконавчого провадження № 33279980, було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON] на праві приватної власності. Дане обтяження було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 1359502 від 19.06.2013 року. Позивач вважає, що право іпотеки у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло раніше, тобто 03.05.2007 року з моменту укладення договору іпотеки, тоді як постанова про накладення арешту була винесена значно пізніше-31.05.2013 року. Просить винести рішення, яким звільнити з-під арешту, накладеного 31.05.2013 року державним виконавцем ВДВС Краматорського міського управління юстиції [PERSON], нежитлове приміщення, загальною площею 77,7 кв.м., що розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ вул. Дніпропетровська,8, яке належить [PERSON] на праві приватної власності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав. Представник відповідача ВДВС КМУЮ в судове засідання не зявився за невідомою суду причиною, про час слухання справи повідомлявся належним чином, та від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Суд, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно кредитного договору № 235М-07 від 03.05.2007 року, ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 15000,00 доларів США. Згідно договору іпотеки від 03.05.2007 року, [PERSON] передав у іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» нежитлове приміщення, загальною площею 77,7 кв.м., що розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ вул. Дніпропетровська,8, яке належить йому на праві приватної власності. Як встановлено в судовому засіданні, постановою державного виконавця ВДВС Краматорського міського управління юстиції [PERSON], в порядку виконання виконавчого провадження № 33279980 було накладено арешт на нежитлове приміщення, загальною площею 77,7 кв.м., що розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ вул. Дніпропетровська,8, яке належить [PERSON] на праві приватної власності. Дане обтяження було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 1359502 від 19.06.2013 року. Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» - застава це спосіб забезпечення зобовязань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави заставоутримувач має переважне право на заставлене майно перед іншими кредиторами. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» № 74/5 від 15.12.1999 року, на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Відповідно до ч.ч.1,3 та 4 ст.52 Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року № 606-Х11 стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. За постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеної у виконавчому провадження про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення звертається на вільне від застави майно боржника. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та розяснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Отже, в судовому засіданні встановлено, що нежитлове приміщення, загальною площею 77,7 кв.м., що розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ вул. Дніпропетровська,8, яке належить [PERSON] на праві приватної власності є предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеному 03.05.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] На підставі п. 5 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна вищій пріоритет на іпотечне майно має ПАТ КБ «Приватбанк». Таким чином, суд вважає, що ВДВС не мало правових підстав для звернення стягнення на іпотечне майно на користь юридичних та фізичних осіб, так як першим у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло це право, як спосіб забезпечення зобовязання за кредитним договором від 03.05.2007 року, а вже 31.05.2013 року, державним виконавцем ВДВС Краматорського МУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Суд вважає, що законне право позивача було порушено, тому воно підлягає захисту шляхом звільнення майна з під арешту.

Outcome: approved