Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

ОКП «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми. На доведеність заявлених вимог позивач зазначив, що відповідачі зареєстровані за адресою : [ADDRESS]. за цією адресою відповідачі отримували послуги з теплопостачання, що надавалися позивачем, але плату за житлово-комунальні послуги вносили несвоєчасно і не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 28.07.2010 року у сумі 12302,94 грн. З урахуванням вимог ч.2 ст.625 ЦК України витрати від інфляційних процесів становлять 3102,81 грн., сума 3% річних становить 20,25 грн. Просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 12302,94 грн., витрати від інфляційних процесів у розмірі 3102,81 грн., 3 % річних у розмірі 20,25 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні заявлених вимог. Представник відповідачів в суді з позовом згодний частково, зазначив, що сума заборгованості за послуги з теплопостачання станом на 10.06.2014 року становить 10231,35 грн. Вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою : [ADDRESS], на ім'я [PERSON] в ОКП «Донецьктеплокомененерго» відкрито особистий рахунок [NUMBER] і вони є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає позивач. Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори, правочини, інші юридичні факти. У відповідності зі ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України ( в тому числі і з юридичних фактів). Зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії ( передати майно, сплатити гроші тощо). З обставин справи вбачається, що хоча між сторонами по справі не укладено письмового договору на надання житлово-комунальних послуг, проте позивач фактично здійснює дії пов'язані з цим, а відповідач користуються вказаними послугами. Тобто між сторонами фактично існують договірні відносини, що у відповідності з приведеними вище нормами законодавства, покладає на відповідача обов'язок по оплаті наданих йому послуг. З представленого представником позивача в судове засідання витягу з особового рахунку [NUMBER], відкритого в відкритого в ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на ім'я [PERSON], вбачається, що послуги з теплопостачання по зазначеній квартирі оплачуються не регулярно і не в повному обсязі, тому станом на 10.06.2014 року є заборгованість з оплати цих послуг у сумі 10231,35 коп. (а.с. ). Виходячи з положень законодавства прав споживачів, ст.ст. 156 ч.3, 162 ЖК України та обставин справи про часткову оплату відповідачем цієї заборгованості, суд приходить до висновку про необхідність стягнення даної заборгованості з відповідачів солідарно, частково задовольнивши позовні вимоги позивача. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності на підставі наступного. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до вимог ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 06.08.2010 року з вимогами про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.07.2007 року по 01.01.2010 року. 07.09.2010 року між сторонами був укладений договір про розстрочення заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за послуги з теплопостачання, за яким [PERSON] визнає заборгованість на суму 10302,94 грн. і зобов'язався погасити цю заборгованість щомісячними платежами у сумі 286 грн. 20 коп., до 31.08.2013 року та здійснювати поточні платежі (а.с. ). 22.05.2012 року між сторонами був знов укладений договір про розстрочення заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за послуги з теплопостачання, за яким [PERSON] визнає заборгованість в сумі 12935,11 грн. і зобов'язався погасити цю заборгованість щомісячними платежами у розмірі 281 грн. 20 коп., до 29.02.2016 року, та здійсненювати поточні платежі в повному обсязі. (а.с. ) Тобто, фактично [PERSON] визнає зазначену заборгованість за послуги з теплопостачання. Крім того, з витягу з особового рахунку [NUMBER], відкритого в ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на ім'я [PERSON], вбачається, що відповідач [PERSON] періодично проводив оплату в розмірі що перевищує щомісячні нарахування позивача за ці послуги (так, за листопад 2007 року відповідачам була нарахована сума для сплати за надані послуги в сумі 328,42 грн., відповідачами сплачена сума 2902,93 в травні 2012 року позивачем не нараховано, сплачено - 2000,00 грн.),, що свідчить про визнання ним заборгованості і в даному випадку має місце переривання перебігу позовної давності. Щодо стягнення з відповідачів втрат від інфляційних процесів і 3 % річних за період прострочки з 01.07.2007 року по 01.01.2010 року, то суд зазначає наступне. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу надання та споживання житлово-комунальних послуг, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора ( ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Тому, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з дослідженим у судовому засіданні розрахунком позивача витрат він інфляційних процесів, які становлять 3102,81 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми 20 грн. 25 коп. за період прострочки з 01.07.2007 року по 01.01.2010 року, і вважає за необхідне стягнути зазначені суми з відповідачів на користь позивача. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 81 грн.

Outcome: partial