Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . За вказаною адресою на реєстраційному обліку перебуває [PERSON] , з яким в шлюбі перебувала донька позивача. Відповідач по справі з грудня 2016 року добровільно виїхав з будинку на постійне проживання до іншого житла. За посиланням позивача, відповідач не має інтересу до проживання в будинку, тому в порядку положення статті 405 ЦК України може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням з відповідними наслідками цього, передбаченими ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Вказані обставини зумовили позивача звернутись до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, надав суду, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заяву про визнання обставин позовної заяви, відсутності заперечень проти задоволення вимог. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане 20.02.2018 року приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області - а.с. 6, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 114592795, сформованим 20.02.2018 року приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу - а.с. 7). На реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] з 04.07.2016 року перебуває [PERSON] , відповідач по справі (підтверджено штампом в паспорті а.с. 21-22). [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з донькою позивача - [PERSON] . Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02.08.2016 року шлюб розірвано (а.с. 14). Згідно змісту позовної заяви відповідач [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні з грудня 2016 року (таке обґрунтування позивача - не оспорено). В судовому порядку [PERSON] порушено питання втрати [PERSON] права користування вищезазначеним житловим приміщенням. Судом надано оцінку поданих позивачем доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пред`явлення до суду позовної заяви про позбавлення права користування житловим приміщенням в розумінні ст. ст. 319, 391 ЦК України є однією із форм захисту власником своїх прав на володіння, користування та розпорядження належним нерухомим майном. Виходячи із змісту ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житла мають право на користування житловим приміщенням на умовах що визначається за угодою з його власником. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК України зазначає, що до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Питання про втрату членом сім`ї власника житла права користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, - урегульовано ч. 2 ст. 405 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що будь-яких угод, зокрема договір найму, між сторонами не укладався та спірне житлове приміщення відноситься до приватного житлового фонду. Так, згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. При цьому, згідно ч. 4 ст. 56 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У судовому засіданні встановлено, що відповідач, в контексті ч. 2 ст. 64 ЖК України членом сім`ї позивача як співвласника спірної квартири не являється (шлюбні відносини припинено), договір про користування спірним жилим приміщенням між сторонами не укладався. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що на ствердження вибуття наймача або членів його сім`ї на постійне проживання в інше жиле приміщення суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд надає аналіз доказів, поданих [PERSON] на підтвердження позовних вимог щодо відсутності відповідача [PERSON] за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік. Так, з викладених в позовній заяві обставин вбачається, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з грудня 2016 року, його особисті речі в будинку відсутні, обов`язки щодо утримання житлового приміщення, сплати комунальних послуг, в розумінні ст. 64 ЖК України, відповідач не виконує. Судом також не встановлено жодних обставин, які б давали підстави вважати, що позивач чи інші особи чинять відповідачу перешкоди у користуванні житлом. Такі обставини не суперечать наявним в матеріалах справи письмовим доказам. Крім того, 4 червня 2019 року відповідачем адресовано суду заяву про повне визнання пред`явлених до нього вимог. Доказів того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси осіб, - суду не надано. Таким чином, судом встановлено факт відсутності [PERSON] в належному позивачу [PERSON] на підставі приватної власності житловому приміщенні на праві мешкання, при цьому причин відсутності колишнього члена сім`ї власника житла, які могли бути визнані поважними, за аналогією зі статтею 71 ЖК України, під час розгляду справи - не надано. За таких обставин, суд вважає, що наявні законні підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . На підставі ст. 405 ЦК України, ст. 71 ЖК України

Outcome: approved