Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Означені позивачі звернулися з вказаними позовами в суд один до одного. В судовому засіданні голова фермерського господарства «Берельох» [PERSON] та його представник [PERSON] первісні позовні вимоги підтримали, зустрічні не визнали та пояснили,що 01.04.2010 року фермерським господарством «Берельох» в особі керівника [PERSON] як орендаря та орендодавцем [PERSON] було укладено договір оренди землі сільгоспризначення, який зареєстровано 03.10.2010 року у Новотроїцькому реєстраційному окрузі Херсонської регіональної філії ДП центру ДЗК» та передано в оренду земельну ділянку площею 10.40 га. Дія вказаного договору тривала до 03 серпня 2018 року. За попередньою домовленістю з [PERSON] договір продовжено ще на 10 років,що підтверджено передачею авансу по орендній платі в сумі 13771 грн за відомістю № 5/2017 від 03 серпня 2017 року. Проведено сплату податку 3600 грн.На підставі цього просили визнати додаткову угоду до договору оренди укладеною та позовні вимоги задовольнити повністю. Зустрічний позов про стягнення збитків за самовільне використання земельної ділянки у 2018 році після закінчення строку дії договору оренди не визнали та пояснили,що вважають, що правомірно користувалися земельною ділянкою, збитків не завдали,тому що орендна плата внесена авансом та орендодавець її прийняла, не повернула. Урожай, зібраний на ділянці у 2019 році належить фермерському господарству,тому розписка про виплату 60000 гривень з доходу за використання земельної ділянки написана під тиском, не відповідає дійсній волі особи,що взяла на себе зобов`язання. Просили в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представники [PERSON] , [PERSON] первісний позов не визнали, зустрічний підтримали та пояснили, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 10,3972 га., яка розташована на території Новомихайлівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. 01.04.2010 року вона передала свою земельну ділянку в користування ФГ «Берельох» на підставі укладеного між ними договору оренди землі, який був зареєстрований 03.08.2010 року, строк дії договору складав 8 років. В 2017 році вона вирішила не продовжувати дію укладеного договору, так як її сім`я мала намір використовувати свою земельну ділянку особисто, про що двічі на протязі вересня-грудня 2017 року направляла листи ФГ «Берельох», в яких повідомляла про припинення договірних відносин після закінчення строку договору оренди. 22.01.2018 року вона отримала відповідь від ФГ «Берельох», в якій він, фактично, змушує її поновити договір оренди, мотивуючи тим, що платив надмірну орендну плату. Вона намагалася вирішити даний спір в добровільному порядку, однак відповідач повідомив,що спір треба вирішити в судовому порядку, У квітні 2018 року вона звернулася до державного реєстратора, з метою отримати інформацію про свою земельну ділянку, та довідалася, що 01.02.2018 року державним реєстратором було зареєстровано додаткову угоду до договору оренди землі, укладену ніби-то між нею та ФГ «Берельох» 27.08.2017 року на термін 10 років, з чим вона не погодилась, адже не укладала і не підписувала вказаний договір. За рішенням суду вказана додаткова угода визнана недійсною, рішення суду набрало законної сили. Просили в задоволенні первісного позову відмовити а зустрічний про стягнення збитків за самовільне використання її земельної ділянки стягнути 60000 гривень,оскільки голова фермерського господарства видав про це розписку -зобов`язання та з 22 лютого 2018 року не повернув земельну ділянку після закінчення строку договору оренди,продовжував використовувати її в підприємницькій діяльності. Протягом 2018-2019 сільськогосподарського року самовільно після закінчення строку договору оренди використав її земельну ділянку,засіявши зерновими культурами,зібрав урожай. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи до суду не з`явилася. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з договором оренди землі сільськогосподарського призначення від 01.04.2010 року земельна ділянка площею 10,40га,що належить [PERSON] строком на 8 років передавалася в оренду ФГ « Берельох». Як вбачається з листів [PERSON] , орендарю заявлено у 2017 році про повернення земельної ділянки та направлено копію угоди про розірвання договору оренди від 15.12.2017 року. За відомостями,що викладені в листі ФГ «Берельох» [PERSON] /а.с.6/ від 22.01.2018 року вбачається,що ФГ пропонує поновити оренду на 10 років з орендною платою 5598 грн з підстав повернення боргу,який складається з суми орендної плати за 2018 рік , що підтверджується відомістю №5/2017 за серпень 2017 року про сплату [PERSON] 13771,08 гривень орендної плати та згідно платіжного доручення №9 від 06.02.2018 року в сумі 3600 в бюджет прибуткового податку. /а.с.18,19/. Крім того,як встановлено з пояснень сторін, з копії документу під назвою «розписка» [PERSON] зобов`язувався сплатити гроші за використання земельної ділянки [PERSON] загальною площею 9,00га у сумі 60000 після збору врожаю але не пізніше 01 серпня 2019 року,не заперечується їми, отже не підлягає доведенню,земельна ділянка ,що належить [PERSON] використовується ФГ «Берельох». Суд, вислухавши сторони, представників сторін,вивчивши та дослідивши письмові докази, які сторони вважають достатніми для вирішення спору по суті, з точки зору їх належності та допустимості, приходить до висновку, що в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст.12 п. 3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд, згідно ст. 13 п. 1 ЦПК України розглядає цивільні справи , в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до ст.ст. 124, 125, 126 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право оренди землі оформлюється договором, який реєструється відповідно до закону. Відповідно до ст. ст. 628, 638 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.Тобто, як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину необхідно не тільки волю, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб. Крім того, стаття 31 Закону України «Про оренду землі»передбачає підстави припинення договору оренди землі, що не є вичерпним. Частина 3 ст.6 ЦК України визначила, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». За правилами ст.ст. 124, 125, 126 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Ці положення Земельного кодексу кореспондуються із нормами статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі». За положеннями ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таке положення узгоджується з нормами ст.627 ЦК України про свободу договору. У ст.33 Закону України «Про оренду землі» встановлене переважне право орендаря,який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору,на його поновлення після закінчення строку,на який було укладено договір.Переважне право орендарів на поновлення договору оренди поширюється на випадки,коли земля знову передається в оренду. Орендар,який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк,зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.До диста-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди,перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем/за необхідності/ істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі/щодо земель державної та комунальної власності, укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі,орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Таким чином,відповідно до положень ст.33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Разом з тим, ч.6 ст.33 Закону передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі,якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим та той самий строк і на тих самих умовах,які були передбачені договором. Таким чином,для поновлення договору оренди землі з підстав,передбачених ч.6 ст.33 вказаного Закону,необхідна наявність таких юридичних фактів: -орендар належно виконував свої обов`язки за договором оренди, -до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, -до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди,продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою, -орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Частинами 8,9 ст.33 вказаного Закону передбачено,що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді. Отже,аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку,що переважне право орендаря,яке підлягає захисту відповідно до ст.3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з іншим новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право продовження користування земельною ділянкою після закінчення строк дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 23.03.2018 року у справі №6-146 цс 16. Судом встановлено, що [PERSON] не надавала ФГ «Берельох» згоди на пролонгацію договору оренди 2010 року належної їй земельної ділянки. Про небажання пролонговувати договір після спливу строку оренди свідчать її заяви від 16.09.2017 року, 15.12.2017 року, адресовані ФГ «Берельох», в яких вона просила після закінчення строку дії договору 03.08.2018 року, не обробляти її земельну ділянку та повернути її по акту приймання-передачі . Суд виходить з того, що [PERSON] довела суду, що не бажає переукладення договору на новий строк, не бажає знову надавати її в оренду, має намір власними силами обробляти свою земельну ділянку, тобто сторони не прийшли до згоди на переукладення договору оренди на новий термін та саме фермерське господарство не дотрималося процедури ,передбаченої ст.33 Закону України «Про оренду землі» щодо поновлення спірних договорів,оскільки орендар у встановлений законом строк не надіслав орендодавцю повідомлення про свій намір скористатися переважним правом щодо укладення договору на новий строк. До того ж [PERSON] повідомляла ФГ «Берельох» про свої наміри у майбутньому обробляти власноруч свою землю,тобто небажання передавати в оренду спірну земельну ділянку будь-кому,що виключає реалізацію переважного права орендаря на поновлення договірних відносин. Лише після такого повідомлення орендодавець у встановлені законом строки розглядає надісланий лист-повідомлення та може: прийняти рішення про поновлення,повідомивши про це орендаря,узгодивши умови та уклавши додаткову угоду,відхилити пропозицію, у разі неузгодження істотних умов договору,прийняти рішення про поновлення,не надсилаючи будь-яких листів потенційному орендарю. Отже ФГ «Берельох» мало б право користуватися земельними ділянками після закінчення строку договору оренди лише у разі попереднього надсилання [PERSON] листа із повідомленням про намір поновлення дії договору. І,якщо б, у строки,передбачені ст.33 вказаного Закону, [PERSON] не відповіла на лист, або надіслала у відповідь лист із прийняттям рішення про поновлення, то договір, укладений у квітні 2010 року з додатковими угодами, вважався б поновленим та той самий строк та на тих самих умовах. Отже продовження ФГ «Берельох» користування землею після закінчення строку оренди, якому передувало відповідне волевиявлення орендодавців про відсутність наміру продовження оренди та вимоги повернення землі, не може бути достатньою підставою для поновлення дії орендних відносин між сторонами. Доводи, що ФГ «Берельох» належним чином виконувало умови договорів про оренду земельної ділянки та повідомило орендодавців про намір продовжити їх дію на новий строк, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини третьої статті 19 Закону України «Про оренду землі», при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Не можуть свідчити про визнання договору оренди землі укладеною і посилання ФГ «Берельох» на те, що ним сплачено відповідачам аванс за використання землі [PERSON] у 2018 році, оскільки строк дії договорів оренди закінчився 26.02.2018 року. До збору врожаю 2018 року земельні ділянки використовувались ФГ «Берельох», а тому сплачені ним орендодавцям кошти фактично є платою за користування їхніми земельними ділянками після закінчення строку дії договорів. Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, що вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, що вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Як вбачається з абз.1 ч.1 ст.1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, що вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах,визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку на умовах ,визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця,ч.1. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендав зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки/ч.2/ Взагалі не надано доказів, який прибуток отримав ФГ «Берельох» за використання земельної ділянки [PERSON] після закінчення строку договору оренди 2010 року. [PERSON] обґрунтувала зустрічний позов тим,що після закінчення строку дії договору оренди ФГ «Берельох» не повертає їй земельну ділянку,тобто, фактично, вона посилається на ст.34 ЗУ «Про оренду землі» та не сплачує завдані цим збитки. Однак відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести суду ті обставини, на які вона посилається. Достатніми, належними, допустимими доказами позивач [PERSON] суду не довела,що розмір збитків становить 60000 гривень. Відповідно до умов договору орендна плата виходячи з грошової оцінки земельної ділянки [PERSON] та розміру орендної плати в розмірі 3% від її становила 5598 грн., однак як вбачається з відомості на отримання орендної плати у 2017 році/а.с.18/ вона отримала оренду плату більш ніж в подвійному розмірі та господарство сплатило податок за її земельну ділянку 3600 грн./ ас.19/, Надання суду, як доказу розміру завданих збитків, розписки голови фермерського господарства [PERSON] про намір сплатити 60000 гривень збитків, суд вважає неналежним доказом, адже [PERSON] заперечив факт добровільності взятого на себе зобов`язання, фактично, спростував його, тому суд приходить до висновку про недостатність доведення розміру завданих збитків. Як наведено в судовій практиці в узагальненні Верховного Суду України по розгляду судами земельних спорів/Вісник Верховного Суду України № 3/37/2003 рік зазначено…якщо договір оренди землі не укладався,виключає можливість стягнення орендної плати, але наявність означених обставин породжує зобов`язання користувача,який використовує земельну ділянку позивача, виплатити йому частину отриманого доходу за правилами ст.469 ЦК 1963 року, що аналогічні вимогами ст.1212-1214 ЦК України, при цьому розмір такого доходу може визначатися до встановлених розмірів орендної плати. Отже підстав для стягнення суми збитків 60000 гривень не має. Судові витрати сторін на підставі вимог ст.ст.137,141 ЦПК України відшкодуванню не підляють, в тому числі і витрати ФГ «Берельох» на правову допомогу представника [PERSON] в сумі 14000 гривень, оскільки підлягають відшкодуванню витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги тільки адвоката, а також зумовлені відмовою в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed