Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» 18.04.2017 року звернувся до суду з позовом, в якому прохає стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 29855 грн. 49 коп. та понесені судові витрати у сумі 1600 грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до договору б/н від 03.03.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 36.00 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами [PERSON], складають Договір між нею та банком, що підтверджується її підписом у заяві. Взяті на себе зобовязання[PERSON] не виконує. Станом на 28.02.2017 року її заборгованість перед банком складає 29855 грн. 49 коп., з яких: - 1536 грн. 95 коп. заборгованість за кредитом; - 23120грн. 66 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 3300 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1397 грн. 88 коп. штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не зявився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В заяві на адресу суду прохав розглянути справу без його участі, вказав, що позов підтримує, згоден на ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач[PERSON] у судове засідання не зявилася. Повістка направлялася за адресою реєстрації. Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. За письмовою згодою позивача справа розглянута на підставі наданих доказів (заочний розгляд). Суд, дослідивши надані письмові докази, встановив наступне. Відповідно до договору б/н від 03.03.2011 року [PERSON] отримала у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 2200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 36 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява, Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та [PERSON] складають Договір між нею та банком, що підтверджується її підписом у заяві. Згідно умов договору до 25 числа щомісячно вона мала вносити 7% від суми заборгованості (щомісячний платіж), але не менше 50 грн., а з 1.04.2014 року 5 % від суми заборгованості, але не менше 100 грн. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взяті на себе зобовязання порушила - не вносила платежі у визначені строки та у повному обсязі. Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 28.02.2017 року її заборгованість перед банком складає 29855 грн. 49 коп., з яких: - 1536 грн. 95 коп. заборгованість за кредитом; - 23120 грн. 66 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 3300 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1397 грн. 88 коп. штраф (процентна складова). Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки. Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг (надалі Умов), як складової частини укладеного договору, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити Винагороди банку. В пункті 2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг зазначено, що при порушенні клієнтом строку платежів по будь-якому грошовому зобовязанню, передбаченому договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Кредитним договором від 03.03.2011 року передбачено і пеню і штрафи за порушення строків всіх видів платежів передбачених договором, тобто за одне і те ж порушення зобовязання передбачена подвійна відповідальність одного виду (неустойка). При цьому в ст. 61 Конституції України встановлена конституційна заборона, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, зазначено, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення. З огляду на встановлені обставини та викладені норми закону, суд дійшов до висновку, що в стягненні пені на користь позивача слід відмовити. При цьому суд також врахував, що в розрахунку заборгованості, наданого позивачем, суми пені та комісії не розмежовані (одна графа), що є недопустимим. Встановивши, що [PERSON], як позичальник, не виконала зобовязань за кредитним договором і, як наслідок, допустила заборгованість по кредиту, суд позов задовольняє, проте, частково. Стягується з відповідача на користь банку-позивача: - 1536 грн. 95 коп. заборгованість за кредитом; - 23120 грн. 66 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1397 грн. 88 коп. штраф (процентна складова), а всього 26555 грн. 49 коп. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач документально підтвердив, що сплатив судовий збір в сумі 1600 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial