Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 227328-CRED, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 10 000,00 доларів США із сплатою 24,0% річних та строком користування до 12.11.2009 року. На виконання умов кредитного договору [PERSON] були надані кредитні кошти у розмірі 10 000,00 доларів США, однак позичальник не здійснює погашення заборгованості, тобто порушує свої зобов'язання перед банком, у зв'язку з чим станом на 28.04.2016 року заборгованість позичальника становить - 585 524,67 грн., що згідно курсу НБУ станом на 28.04.2016 року становить 23 225,89 доларів США, з яких: заборгованість за відсотками - 557 404,44 грн. (22 110,45 доларів США), штраф 250,00 грн. (9,92 доларів США), штраф 27 870,22 грн. (1 105,52 доларів США). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов'язувався відповідати перед банком як солідарний боржник за кредитним зобов'язанням позичальника. На підставі наведеного, та з врахуванням уточнень позовної заяви просить суд, стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача заборгованість за відсотками - 456 015, 02 грн., що згідно курсу НБУ станом на 27.05.2016 року становить 18 175,17 доларів США та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, наведених в позовній заяві та в уточненій позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що банк вже скористався своїм правом стягнення заборгованості за кредитним договором та звертався в 2009 році до суду з відповідним позовом про стягнення кредитної заборгованості. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав. В поданих письмових запереченнях зазначив, що позовні вимоги до відповідача [PERSON] є безпідставними, оскільки строк, після якого порука припиняється в договорі не встановлений, то кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання повинен був пред'явити вимогу до поручителя. Жодних доказів про пред'явлення вимоги банком після настання строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі, до поручителя про повернення коштів немає. Вважає, що в даному випадку порука припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. А тому, просив відмовити в задоволенні позову щодо стягнення з [PERSON] як поручителя заборгованості за кредитним договором. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 14.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 227328-CRED, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 10 000,00 доларів США із сплатою 24,0% річних та строком користування до 12.11.2009 року. В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором з відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки від 14.05.2008 року, відповідно до якого останній зобов'язувався перед кредитором відповідати за виконання позичальником в повному обсязі усіх зобов'язань, що випливають з кредитного договору, додаткових договорів до нього. Поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з невиконанням відповідачами взятих на себе зобов'язань позивач скористався своїм правом достроково вимагати виконання кредитних зобов'язань та звернувся до суду з відповідним позовом. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.02.2010 року у справі № 2-988/2010 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 9 621,01 дол. США. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.02.2010 року у справі № 2-988/2010 достроково стягнуто з [PERSON] та [PERSON] кредитну заборгованість в сумі 9 621,01 дол. США (станом на 13.09.2009 року). Згідно представленого позивачем уточненого розрахунку заборгованості, станом на 27.05.2016 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить - 456 015,02 грн., з яких: заборгованість за відсотками - 456 015,02 грн. (18 175,17 доларів США). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми позики, є право позикодавця вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів належних йому. Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Статтями 526, 527 ЦК України установлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. За змістом наведених норм закону у разі, якщо в договорі поруки не встановлено строк його дії, то кредитор має право пред'явити вимогу до поручителя як солідарного боржника лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а у разі непред'явлення такої вимоги протягом зазначеного строку порука припиняється. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя про повернення отриманих у кредит коштів обчислюється з моменту настання строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Згідно з положеннями ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до умов п. п. 2.3.1., 2.3.5. Кредитного договору Банк скористався своїм правом дострокового вимагати повернення всієї суми кредитної заборгованості в серпні 2009 року, у зв'язку з чим звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з відповідним позовом. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.02.2010 року у справі № 2-988/2010 достроково стягнуто з [PERSON] та [PERSON] кредитну заборгованість в сумі 9 621,01 дол. США (станом на 13.09.2009 року). Як передбачено п. 10 договору поруки від 14.05.2008 року, укладеного між банком та поручителем [PERSON], цей договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Отже, у вказаному договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником чи поручителем усіх зобов'язань позичальника перед кредитором за кредитним договором не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України і в контексті її положень не може розглядатися як установлення строку дії поруки, а відступлення від таких положень закону відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України є неприпустимим. Будь-яких належних та допустимих доказів відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України про пред'явлення Банком після настання строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі вимоги (позову) до [PERSON] про повернення кредитних коштів стороною позивача не надано. Жодних причин пропуску передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку на пред'явлення вимоги до поручителя, та причин, які унеможливлювали пред'явлення такої вимоги, позивачем не наведено. Письмові претензії поручителю в період з 14.08.2009 року по 09.05.2016 року не направлялися та ним не були отримані. За таких обставин суд вважає, що перебіг шестимісячного строку, протягом якого банк вправі пред'явити вимоги до поручителя [PERSON] закінчився. До суду банк звернувся з позовом тільки 31 травня 2016 року. Оскільки протягом зазначеного шестимісячного строку банк не звернувся з позовом до поручителя, а тому порука [PERSON] за договором поруки від 14.05.2008 року припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором в розмірі 456 015,02 грн. слід стягнути з відповідача [PERSON], в задоволенні позову до відповідача [PERSON] слід відмовити. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем [PERSON] понесених ним та документально підтверджених судових витрат, в тому числі 4 134,00 грн. судового збору.

Outcome: partial