Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

ПАТ «Акцент-банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно позову, відповідно до укладеного договору №А3Н7СС9F830146 від 16.05.2011 року [PERSON] отримала у ПАТ «Акцент-банк» кредит в розмірі 15\~000 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між нею та банком кредитний договір. Отримавши кредит, відповідачка допустила порушення узятих на себе зобовязань по погашенню тіла кредиту, процентів та інших платежів, у звязку з чим станом на 29.03.2016 року за нею виникла заборгованість в сумі 90 813 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 11\~880,78 грн., за процентами за користування кредитом 13,68 грн., за комісією 5400 грн., пеня 73\~518,54 грн. Вказану заборгованість, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 1378 грн., позивач просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] Представники позивача [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявився, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с.2 на звороті), на позові наполягав, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у відсутності не надала. З огляду на вказане на підставі ст.224 ЦПК України судом постановлена ухвала від 17.11.2016 року про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наданий позов, заяви, ухвали та докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України. Згідно ст.1050 ЦК України наслідками порушення кредитного договору є зобовязання позичальника сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України та проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 16.05.2011 року між ПАТ «Акцент-банк» та [PERSON] був укладений споживчий кредитний договір №А3Н7СС9F830146, за яким остання отримала кредит в розмірі 15 000 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно Умов та правил надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 717,45 грн. для погашення кредитної заборгованості, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов. Порушення строків виконання позичальником зобовязання веде до нарахування пені. (а.с.8-23) У звязку з допущеними боржником [PERSON] неплатежами за кредитним договором виникла заборгованість, яка згідно довідки-розрахунку станом на 29.03.2016 року складає: 90 813 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 11\~880,78 грн., за процентами за користування кредитом 13,68 грн., за комісією 5400 грн., пеня 73\~518,54 грн. (а.с.6-7) Виходячи з наданого позивачем розрахунку суд погоджується в частині обґрунтованості вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 11\~880,78 грн. та за процентами за користування кредитом в сумі 13,68 грн., та вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення комісії, то суд вважає потрібним врахувати правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16, згідно якій Положення пунктів 22, 23 ст.1, ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладання кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, нарахування позивачем ПАТ «Акцент-банк» комісії за послуги, що супроводжують споживчий кредит за договором №А3Н7СС9F830146 від 16.05.2011 року, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника [PERSON], є незаконним. У звязку з чим позов в частині стягнення комісії в сумі 5400 грн. задоволенню не підлягає. Щодо пені, то слід зазначити, що - 14.10.2014 року набрав чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст.2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідачка [PERSON] є зареєстрованою у [INFO] (а.с.2, 16). Представлений позивачем ПАТ «Акцент-банк» розрахунок заборгованості (а.с.6-7) не містить розбивки по місяцям за період з 29.11.2013 року по 02.06.2014 року та далі по 29.03.2016 року, що не дозволяє суду належним чином перевірити обґрунтованість нарахування та погашення пені за вказаний період, зокрема застосувати ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Своїми ухвала від 08.06.2016 року та від 01.09.2016 року (з виправленням описки ухвалою суду від 01.09.2016 року) суд пропонував позивачу ПАТ «Акцент-банк» надати належний розрахунок заборгованості за вищевказаний період з розбивкою помісячно, зокрема з чітким позначенням стану заборгованості по пене станом на 14.04.2014 року. Факт отримання судової кореспонденції підтверджується рекомендованими повідомленнями. Однак протягом майже піврічного строку (з червня по листопад) судового провадження позивач ПАТ «Акцент-банк» уточненого розрахунку не надав. 25.09.2016 року на адресу суду позивачем було направлено листа, який отриманий 04.10.2016 року, згідно якому банк повідомив про надання розрахунку протягом 2-3 тижнів. Однак по закінченню півтора місяця новий розрахунок до суду так й не надійшов. Згідно ст.10 ч.1, ст.11 ч.1 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.10 ч.3, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 60 ч.4 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.179 ч.1 ЦПК України). Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ч.1 ЦПК України передбачено, що належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.10 ч.4 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів. За правилами ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на вказане, враховуючи те, що позивач ПАТ «Акцент-банк», який за умовами кредитного договору здійснює ведення договору та облік заборгованості позичальника, не надав суду такий розрахунок заборгованості, який би за своїм змістом однозначно та безсумнівно доводив правильне помісячного нарахування та існування заборгованості [PERSON] з пені, то в задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки пені станом на 29.03.2016 року в сумі 73\~518,54 грн. слід відмовити за необґрунтованістю таких вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», пропорційно задоволеному позову, за рахунок відповідачки позивачу слід відшкодувати сплачений при зверненні з позовом до суду судовий збір в розмірі 180,50 грн. (11894,46 х 1378 / 90813).

Outcome: partial