Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В позові зазначив, що діти відповідача перебувають на обліку в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради як такі, що опинилася у складних життєвих обставинах, з 21 липня 2016 року у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків. З 2 серпня 2016 року на підставі заяви матері [PERSON] її дитина [PERSON] перебуває в комунальному закладі «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, де знаходиться на час подання позову. Протягом вказаного періоду [PERSON] лише два рази, а саме: 26 квітня та 24 червня 2018 року, відвідала доньку, від надання матеріальної допомоги в утриманні дівчини ухиляється. Син [PERSON] , який на підставі заяви матері з 11 серпня 2016 року по 26 липня 2018 року також знаходився у вказаному дитячому закладі, 26 липня 2018 року у зв`язку з досягненням граничного віку перебування у вказаному закладі влаштований до православного дитячого будинку «Надія» ім. Злотолінської Н.М. Запорізької єпархії Української православної церкви, який жодного разу не відвідала відповідач, як не відвідувала і спеціалізований будинок дитини «Сонечко» під час знаходження сина в цьому закладі. Таким чином, з означеного часу відповідач повністю усунулась від виконання обов`язку з виховання та утримання дітей. На підставі викладеного просить про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей та стягнення з неї аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON] на користь виховних установ, де перебувають діти, в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без її участі, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представники третіх осіб, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явилися, надавши клопотання про задоволення позову та вирішення справи без їх участі. Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили проведення судового розгляду у відсутність зазначених учасників. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явилася з невідомих причин. Відзив на позов та клопотання про вирішення справи у її відсутність не надала. Зазначені обставини в силу ст. 280 ЦПК України є підставою для вирішення справи при заочному розгляді на підставі згоди представника позивача, висловленої в її письмовій заяві. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 15, 16). В силу ст. ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наведені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов`язок вчинення цих дій. Навмисне невиконання цього обов`язку, про що свідчить ухилення від виховання дитини, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Як випливає з роз`яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Надані суд фактичні дані, а саме: висновок органу опіки та піклування, наявність якого в силу ст. 19 СК України є обов`язковою при розгляді справ цієї категорії (а. с. 9-11) і який містить посилання на повну відсутність проявів батьківського піклування щодо доньки та сина з боку відповідача, а також висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав; накази служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про взяття дитини на облік як такої, що опинилась у складних життєвих умовах, стосовно малолітніх дітей відповідача (а. с. 17, 18); інформація медичного закладу, до якого була доставлена дівчинка, що була виявлена співробітниками поліції з невстановленою жінкою в стані наркотичного сп`яніння (а. с. 19); довідка дитячої лікарні № 1 про лікування в стаціонарі з 9 липня 2016 року невідомої дівчинки віком близько двох років з діагнозом ОРВІ (а. с. 20); акт органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про знайдену дитину (а. с. 21); заяви [PERSON] про влаштування дітей до виховних закладів (а. с. 22, 23); інформація Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про наявність у відповідача судимостей, складання протоколу за ознаками ч. 1 ст. 184 КУпАП за невиконання батьківських обов`язків (а. с. 28); інформація комунального закладу «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради про перебування у вказаному закладі [PERSON] та [PERSON] і про відсутність за цей період проявів батьківської турботи та піклування з боку відповідачки (а. с. 29); інформація аналогічного змісту з православного дитячого будинку «Надія», куди 26 липня 2018 року влаштований [PERSON] (а. с. 31), та інші - підкріплюють міркування суду щодо можливості вирішення спору на користь позивача, оскільки свідчать про свідоме невиконання матірью своїх обов`язків з виховання хлопчика. Встановлені судом фактичні обставини також свідчать про те, що відповідач з моменту прийняття дітей на виховання у виховний заклад, з якого до ухвалення рішення пройшло майже три роки, не вчинила жодних дій з захисту своїх батьківських прав шляхом звернення до органу опіки та піклування або до суду з вимогами про визначення способу участі у вихованні дітей, жодного разу не навідалася до них за майже трирічне перебування тих в дитячому центрі, що не дає підстав для ухвалення рішення на її користь. Процесуальна поведінка відповідача, за якої вона не відвідала жодного з чотирьох призначених в справі засідань, що і зумовило заочний розгляд справи, також беззаперечно свідчить про її байдуже ставлення до інтересів і долі своїх дітей. За вказаних обставин у суду немає жодного сумніву в тому, що відповідач не лише не відіграє жодної ролі у життєдіяльності та формуванні особистості дівчинки та хлопчика, а й навпаки - її присутність у житті дітей за наведених судом особливостей способу її життя відбивалася б згубно на фізичному та психологічному стані та розвитку доньки та сина. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Дослідженими судом доказами встановлено, що відповідач повністю усунулася від утримання дітей. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України ураховує стан здоров`я й матеріальне становище дітей, а також платника аліментів, відсутність у неї непрацездатних батьків, в утриманні яких вона брала б участь, інші суттєві обставини. Так як законодавством встановлений мінімальний розмір аліментів на утримання дитини, відповідач непрацевлаштована і не має постійного доходу, суд у відповідності до ст. ст. 182, 184 СК України суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання неповнолітніх доньки та сина у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 1409 коп. 60 коп., пільги зі сплати якого має позивач.

Outcome: approved