Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Органу опіки та піклування Рубіжанської міської ради в особі служби у справах дітей Рубіжанської міської ради звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що матір малолітньої [PERSON], [INFO], [PERSON] померла [INFO], у зв'язку з чим на теперішній час дитина перебуває на утриманні в родині [PERSON] та [PERSON], оскільки її батько, відповідач по справі, вихованням та утриманням дитини не займається, а місце його перебування не відоме. Крім того відповідач надав нотаріальну посвідчену заяву в якій відмовився від своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки та надав згоду на її удочеріння родині [PERSON]. Рідний брат дівчинки - [PERSON] та бабуся - [PERSON] надали заяви про те, що вони не можуть бути опікунами дитини та не заперечують, щоб вона проживала в родині [PERSON]. У зв'язку з вищевикладеним, просить суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. В судове засіданні відповідач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приймає визнання ним позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що відповідно до заяв [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], від 11.05.2018 року, останні просять службу у справах дітей Рубіжанської міської ради призначити їх опікунами малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.6, 7). З 29.10.2005 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 10.11.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 373 (а.с.20). Від шлюбу подружжя має дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження від 01.06.2006 року, актовий запис № 212, Серія [NUMBER], та від 18.11.2010 року, актовий запис № 452, Серія [NUMBER] (а.с.13, 14). [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відомостями загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області від 12.10.2018 року за № 962 (а.с.53). [PERSON] народилася [INFO], її батьками є: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 16.10.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 437 та повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 30.05.2018 року № 00020242559 (а.с.15, 16-17). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 07.05.2018 року Рубіжанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 384 (а.с.18). [INFO] народилася [PERSON], батьками якої є: [PERSON] та [PERSON], яка 10.07.1976 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.11.1957 року, Серія [NUMBER], відповідний запис № 621, свідоцтвом про шлюб від 10.07.1976 року, Серія [NUMBER], відповідний запис № 9 (а.с.24, 26). [INFO] у подружжя народився син - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 19.11.1976 року, Серія [NUMBER], відповідний запис № 927 (а.с.23). [INFO] народилася [PERSON], батьками якої є: [PERSON] та [PERSON], яка 04.09.1971 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про народження від 22.05.1952 року, Серія [NUMBER], відповідний запис № 203, свідоцтвом про шлюб від 04.09.1971 року, Серія [NUMBER], відповідний запис № 16 (а.с.25, 27). Відповідно до первинного акту обстеження житлово-побутових умов від 11.05.2018 року комісією встановлено, що за адресою: [ADDRESS] створені належні умови для [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не заперечують, щоб дівчинка мешкала в їхній сім'ї (а.с. 19). Дохід [PERSON], згідно довідки про заробітну плату та інших доходів в період з 01.11.2017 року по 30.04.2018 року, виданої ПАТ «Рубіжанським картонно-тарним комбінатом» від 11.05.2018 року, становить 186 782,06 грн. (а.с.21). Наказом Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради від 11.05.2018 року № 8 малолітню [PERSON], [INFO], влаштовану в родину дядьки [PERSON] та його дружини [PERSON], які мешкають за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Відповідно до заяви [PERSON], [INFO], від 16.05.2018 року та заяви [PERSON] від 16.05.2018 року, останні пояснили, що не заперечують проти проживання [PERSON] в родині [PERSON] та [PERSON], оскільки вони не можуть надати дитині необхідний догляд та належне забезпечити (а.с.28, 30). Згідно пояснень, наданих 21.05.2018 року [PERSON], [INFO], останній пояснив, що не має змоги виховувати та матеріально забезпечувати свою доньку [PERSON], а також нотаріально посвідченою заявою від 23.05.2018 року, зареєстрованої в реєстрі під № 702, відмовився від батьківських прав відносно доньки та надав згоду на її удочеріння [PERSON] та [PERSON] (а.с.31, 32). Відповідно до договору дарування квартири від 20.01.2017 року, зареєстрованого в реєстрі під № 81, [PERSON] передав безоплатно у власність житлову квартиру [ADDRESS], а [PERSON] прийняла на ім'я своєї малолітньої доньки - [PERSON] вказану квартиру (а.с.35-36). Станом на 05.06.2018 року в зазначеній вище квартирі ніхто не проживає, іноді ночує відповідач, опалення газо та водопостачання відключені, відсутні умови для проживання, що підтверджується актом контрольного обстеження житлово-побутових умов від 05.06.2018 року (а.с.34). [PERSON], [INFO], яка проживала за адресою: [ADDRESS], знаходиться на обліку у лікаря фтизіатра, отримує курс профілактичного лікування, лікарню дівчинка відвідує з родичами. Крім того [PERSON] відвідує санаторну групу комунального дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 4 «Русалонька» з 06.06.2018 року, батько - [PERSON] участі в догляді за дитиною не приймає, що підтверджується довідками, наданими Комунальною установою охорони здоров'я «Центром первинної медико-санітарної допомоги» Рубіжанської міської ради Луганської області від 31.05.2018 року № 01-26-80 та від 25.07.2018 року № 01-26-106, Комунальним дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу № 4 «Русалонька» управління освіти Рубіжанської міської ради Луганської області від 28.08.2018 року № 86 та від 28.08.208 року № 87 (а.с.37, 39-41). Згідно інформації, наданої 19.07.2018 року Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області за № 3/3518, [PERSON], [INFO], на обліку в УПСЗН не перебуває, та на дитину [PERSON], [INFO], ніяких видів допомоги не отримує (а.с.38). Висновком органу опіки та піклування Рубіжанської міської ради від 10.09.2018 року за № 681 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його доньки - [PERSON], [INFO] (а.с.77). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини проголошує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно приписів ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В положеннях ч. ч. 3, 4 ст. 155 СК України закріплено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом роз'яснень, викладених у п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування Рубіжанської міської ради про позбавлення батьківських прав, визнання відповідачем позову, а також докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає можливим позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, однак оскільки позивач звільнений на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору, його має бути стягнуто з відповідача в дохід держави у розмірі 50 %, тобто у розмірі 881,00 грн.

Outcome: approved