Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

На розгляді в Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] (треті особи - приватний нотаріус Дніпровського МНО Михеєва Т.М., Садівниче товариство «Родник») про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом, усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення. Ухвалою Амур-Нижньодніпровському районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2020р. виділено в окреме провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] (треті особи - приватний нотаріус Дніпровського МНО Михеєва Т.М., Садівниче товариство «Родник») про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення (а.с. 2). Ухвалою Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська від 08.12.2020р. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] (треті особи - приватний нотаріус Дніпровського МНО Михеєва Т.М., Садівниче товариство «Родник») про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення направлено за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 36). 12.01.2021р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищевказана цивільна справа (а.с. 38). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. від 16.01.2021р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 40). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона є власницею 3/8 частин двокімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 54,3 м.кв., житловою - 29,3 м.кв, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Інші 5/8 частин квартири належать на праві власності відповідачеві [PERSON] , який зареєстрований і проживає у вказаній квартирі. [PERSON] одноосібно користується квартирою, перешкоджає позивачці у вселенні. Позивачка неодноразово зверталась до органів поліції з приводу перешкоджання в реалізації права власності, однак змушена була звернутися із позовом до суду. На підставі викладеного, просила усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення. Відповідач позовні вимоги не визнав. 11.02.2021р. представник відповідача - адвокат Патика А.В. (діє на підставі ордеру від 09.02.2021р. - а.с. 45) надав відзив на позовну заяву (а.с. 42 - 44), також 15.02.2021р. надав доповнення до відзиву (а.с. 48 - 49) у яких вказав, що позивачка ніколи не зверталася до відповідача з проханням вселитися, а останній не перешкоджав у користуванні квартирою, відповідних доказів позивачка не надала. Позивачка не є членом його сім`ї, ніколи не проживала у квартирі і не була зареєстрована. Відповідач є особою похилого віку, [INFO] , інвалідом II групи, страждає на тяжкі захворювання та потребує постійного стороннього догляду. З ним постійно проживає онук [PERSON] , який за ним доглядає. Відповідач займає одну кімнату, онук іншу, третьої житлової кімнати в квартирі немає. Спільне проживання сторін неможливе, оскільки між ними існує конфлікт. Позивачка замінила ключі від дачного будинку, 5/8 часток якого належить відповідачеві, і який є предметом спору в справі, що знаходиться на розгляді в Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська. Позивачка за життя матері добилася від матері заповіту. Насправді позивачка не потребує кімнати для проживання, оскільки забезпечена житлом, а звертаючись до суду із цим позовом бажає схилити відповідача і його рідних сплатити компенсацію вартості її частки за квартиру і дачний будинок. Просив відмовити в задоволені позовних вимог. Позивачка 04.03.2021р. надала заперечення на відзив (а.с. 59 - 61), у яких наполягала на задоволені позову. Зазначила, що відповідач дійсно чинить їй перешкоди у користуванні житлом, з приводу чого вона двічі зверталася на спецлінію «102» національної поліції, що підтверджено листом ГУНП в Дніпропетровській області від 20.09.2019р. Звернула увагу на те, що відповідач невірно застосовує до спірних правовідносин норми ст.ст. 61, 64, 65, 99 ЖК УРСР, оскільки позивачка не є членом сім`ї відповідач, а є саме співвласником житлового приміщення і має повне право користуватися своєю часткою на свій розсуд. Це право не залежить ані від дозволу відповідача ані від наявності його реєстрації у квартирі. Посилалася на позицію Верховного Суду у постанові від 19.03.2018р. по справі №331/749/17-п, згідно із якою особисті відносини сторін не можуть виступати законною підставою для обмеження права власності позивача. Вважала, що наявність іншого житла не є перешкодою в реалізації права на володіння, користування і розпорядження належним на праві власності іншим житловим приміщенням. Наполягала на задоволенні позову. 09.03.2021р. відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, у якому наполягав на тому, що відповідач не чинить перешкод позивачці у вселені, остання у будь-який час може приїхати до квартири і вселитися, однак повинна мати на увазі, що з позивачем завжди знаходиться сиділка і онук через стан його здоров`я. Сторони у наданих суду 16.03.2021р. заявах просили завершити розгляд справи без їх участі і без фіксації технічними засобами (а.с. 71-72). Суд, вислухававши в судовому засіданні сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Встановлено, що позивачці [PERSON] на праві власності належить 3/8 частин двокімнатної квартира [ADDRESS] загальною площею 54,3 м.кв., житловою - 29,3 м.кв на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського МНО від 21.12.2018р. за реєстровим № 942 (а.с. 24). Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 25). Інші 5/8 частин квартири належать на праві власності відповідачеві [PERSON] , що сторонами не заперечується. Сторонами також не заперечується і та обставина, що відповідач [PERSON] зареєстрований і проживає у цій квартирі. Як пояснила позивачка під час розгляду справи, відповідач [PERSON] є чоловіком її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Коли їй (позивачці) було 13 років, відповідач став проживати з ними однією сім`єю. Відповідач на даний час одноосібно користується квартирою, перешкоджає їй у вселенні. Мати за життя залишила їй ключі від квартири, але після смерті матері відповідач змінив замки від дверей, про що повідомив телефоном, а також сказав, що квартира його, позивачці слід звертатися до суду. Позивачка з цього приводу зверталася до органів поліції. Також пояснила, що вже 40 років вона зареєстрована і проживає у [ADDRESS] . Однак на даний час хоче повернутися жити у квартиру, оскільки не бажає більше проживати з невісткою. Зазначила, що цілком зможе проживати разом із [PERSON] , оскільки знає його з 13-ти років, він виховував її дітей. У квартирі знаходяться її особисті речі, подарунки, які вона дарувала матері. Квартира є двокімнатною, тому вона зможе проживати в одній кімнаті. Як видно з листа ГУНП в Дніпропетровській області від 20.09.2019р. № 12/8-6419, позивачка 06.09.2019р. зверталась на спецлінію «102» ГУНП із заявою про те, що вітчим [PERSON] не пускає її до квартири, не дозволяє вступити в права спадкування (повідомлення зареєстроване до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події від 06.09.2019 за №32414). 13.09.2019р. позивачка зверталась із повідомленням на спецлінію «102» ГУНП про те, що [PERSON] не лає пройти до квартири за адресою: [ADDRESS] , інформацію про те, що є відповідні документи про право власності на квартиру чоловік не сприймає (повідомлення зареєстроване до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події від 13.09.2019 за №33347) (а.с. 30). Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплено положення, відповідно до яких громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Згідно частин 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Судом встановлено, що квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності. Між сторонами не досягнуто згоди щодо спільного користування квартирою, однак квартира має бути у вільному користуванні обох сторін. Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками. Суд вважає доведеними і обґрунтованим позовні вимоги позивачки про усунення перешкод у вселення її до спірної квартири, оскільки на момент розгляду справи встановлено, що відповідач проживає у спірній квартирі, а позивачка у ній не проживає, однак має намір вселитися. Проте з боку відповідача чиняться перешкоди у вселенні, що видно, у т.ч. з листа ГУНП, яким підтверджено, що позивачка зверталася до органів поліції з приводу її недопуску до квартири. Позивачка підтвердила це і під час розгляду справи і пояснила, що не може наразі потрапити до квартири, оскілки відповідач змінив замки, що останнім не спростовано. Наявність конфліктних відносин, обставини щодо проживання у квартирі родичів відповідача, перебування особи, яка доглядає за відповідачем не можуть зумовлювати відмову у задоволенні позовних вимог про вселення, оскільки відсутні для цього правові підстави. З урахуванням викладеного, вимоги позивачки підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд виходить з того, що позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с. 6). На підставі викладеного,

Outcome: approved