Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного Кредитного договору б/н від 21.07.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, що передбачені договором. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, [PERSON] банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. Відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт надає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою [PERSON]. Власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачений п. 2.1.1.5.7 Умов та Правил надання банківських послуг. Також вказує, що пунктом 1.1.3.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни [PERSON] та інших невідємних частин Договору, за умови інформування Позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору. Згідно статтей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених умов договору відповідач зобовязання за договором належним чином не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 18.12.2017 року має заборгованість в сумі 24351 грн. 82 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 4975 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом 2098 грн. 63 коп.; пені 15880 грн. 48 коп.; штрафу (фіксована частина) 250 грн.; штрафу (процентна складова) 1147 грн. 71 коп. А тому, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 21.07.2008 року в сумі 24351 грн. 82 коп. та судовий збір. Ухвалою суду від 01.03.2018 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судове засідання представник позивача, не зявився не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Разом з позовною заявою позивачем подано письмове клопотання про розгляд справи у відсутність представника, в якому він одночасно вказує, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України», однак судова повістка повернулася на адресу суду з відміткою «за терміном зберігання». Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими\~ст. 280-282 ЦПК України,\~за відсутності відповідача [PERSON], повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не зявився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивача щодо такого порядку розгляду справи, викладеної в клопотанні, поданому до суду разом із позовом. \~\~\~\~ Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що 21.07.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, [PERSON]. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] кредитні кошти отримав та користування ними, однак своє зобовязання за Кредитним договором б/н від 21.07.2008 року не виконав, оскільки не здійснював платежів достатніх для погашення його договірних зобовязань з оплати кредиту та відсотків за його користування, в звязку з чим станом на 18.12.2017 року має заборгованість по тілу кредиту в сумі 4975 грн., по відсотках за користування кредитом в сумі 2098 грн. 63 коп., суд приходить до висновку про стягнення вказаних сум з відповідача на користь позивача. Разом з тим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] штрафних санкцій, виходячи із наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Як вбачається з заяви Позичальника [PERSON] від 21.07.2008 року останній зобовязався сплачувати [PERSON] штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову у випадку порушення термінів платежів, передбачених договором більше ніж на 120 днів, у звязку з чим Банк буде змушений звернутися до суду. Застосування позивачем за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором двох стягнень у вигляді штрафу свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15) та від 11.10.2017 (справа №347/1910/15-ц). А тому, враховуючи вимоги ст. 61 Конституції України в якій\~зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а також вимоги ч. 3 ст. 509 ЦК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача одного штрафу, а саме штрафу в розмірі 250 грн. (фіксована частина). Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача інших, заявлених позивачем сум заборгованості, а саме: пені за прострочене зобовязання 15880 грн. 48 коп., суд приходить до висновку про відмову в цій частині позову, виходячи із наступного. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, витяг з яких надано до матеріалів справи, однак ці Умови та Правила не могли діяти на момент укладення Кредитного договору з відповідачем, а саме станом на 21.07.2008 року, та бути йому доведеними, оскільки з них вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» діє на підставі ліцензії НБУ № 22 від 22.07.2009 року, якої в 2008 році ще не було отримано. Доказів того, що Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, витяг з яких надано до матеріалів та які стали діяти вже після укладення між сторонами Кредитного договору, доводилися до відома відповідача [PERSON] суду не надано. До того ж цими Умовами та Правилами не конкретизований розмір пені, яку повинен сплатити Позичальник у випадку порушення умов кредитування, а лише зазначено, що така сплачується відповідно до встановлених [PERSON] (п. 2.1.1.12.6.1). Натомість такі [PERSON], в якості доказів, суду позивачем надані не були, незважаючи на те, що суд листом від 12.04.2008 року звертав увагу позивача на необхідність надання суду таких доказів. Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Всупереч вимог ст.ст. 80, 81, 95 ЦПК України, позивачем не доведена належними та допустимими доказами підставність нарахування відповідачу [PERSON] пені, зокрема що з відповідачем погоджувалися Умови та Правила надання банківських послуг, [PERSON], які були б складовою частиною укладеного між сторонами 21.07.2008 року договору та за якими Позичальник брав би на себе зобовязання зі сплати пені. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] в частині стягнення пені в сумі 15880 грн. 48 коп. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1762 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial