Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

ПАТ «Ідея Банк» до звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Свій позов обґрунтовує тим, що 19 січня 2015 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №Z04.225.70958 Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 100000 грн. та інше, зі сплатою 15% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов'язання згідно кредитного договору, що підтверджується видатковим касовим ордером . Станом на дату подання позовної заяви відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Останній платіж боржником здійснено 1 січня 1900 року. Сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 20 січня 2016 року становить155539 грн. 04 коп., з яких: основний борг 96158 грн. 38 коп., прострочений борг 3841 грн. 64 коп., прострочені проценти 51071 грн.11 коп., строкові проценти 4467 грн. 93 коп. Заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № №29090422570958.980 та розрахунком заборгованості станом на 20 січня 2016 року. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Всупереч вищезгаданим нормам Цивільного законодавства та умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання перед позивачем щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків та штрафних санкцій не дотримується, тим самим порушує істотні умови кредитного договору. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі - відшкодування збитків. У відповідності до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У свою чергу під збитками законодавець у ст. 22 ЦК України розуміє витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Пунктом 2 ст. 1050 ЦК передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Отже, оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, в тому числі кредит, відсотки за користування кредитом та інші обов'язкові, тому позивач змушений звернутись за захистом своїх порушених прав та інтересів до суду. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 155539 грн. 04 коп., з яких: основний борг 96158 грн. 38 коп., прострочений борг 3841 грн. 64 коп., прострочені проценти 51071 грн.11 коп., строкові проценти 4467 грн. 93 коп. та судові витрати в сумі 2333 грн. 09 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, в позовній заяві вказав на неможливість представника позивача бути присутнім в судовому засіданні, а тому справу просив розглянути в його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідач отримав у позивача кредит в розмірі лише 42763 грн. 24 коп. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. Статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Так, до позовної заяви представником позивача додана не якісна копія кредитного договору №Z04.225.70958 від 19 січня 2015 року, з якої не можливо зробити висновок про те, на яких умовах укладався кредитний договір і чи виникло у позивача право вимагати дострокового повернення кредиту. З виписки по особовому рахунку №29096222570958.980 вбачається, що відповідач 19 січня 2015 року отримав у позивача грошові кошти в сумі 100000 грн., але у виписці не зазначено, чи здійснював відповідача оплату за кредитом та відсоткам. До позовної заяви додано розрахунок заборгованості, який виконаний станом на 20 січня 2016. Вказаний розрахунок не може бути належним доказом, який підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем, оскільки з нього не вбачається коли-саме відповідачем був здійснений останній платіж за кредитним договором та за який період часу йому нарахований прострочений борг та прострочені проценти. При цьому суд враховує, що позивач в позовній заяві вказує на те, що останній платіж відповідачем був здійснений 1 січня 1900 року, що не відповідає фактичним обставинам справи. За таких обставин суд приходить до висновку що позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача, а тому у задоволенні позову слід відмовити у звязку з його недоведеністю. На підставі наведеного ст. 1054 ЦК України, ст.11, 60, 61,88, 213-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed