Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.10. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї [ADDRESS] , зареєстровано чотири особи, у тому числі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Статтею 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Конституційний суд України у своєму рішенні №5-рп/99 від 03.06.1999р. у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» зазначив, що ЖК України, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов`язки наймача жилого приміщення та членів його сім`ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов`язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім`ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім`ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов`язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. Відтак суд вважає, що відповідачі по справі є членами сім`ї позивача за кровним спорідненням. Отже, виходячи з приписів ч.1 ст.405 ЦК України у відповідачів виникло право користування житловим будинком [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , з тих підстав, що вони є членами його сім`ї. [PERSON] та [PERSON] постійно проживали з позивачем до серпня 2017. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною 2 ст.406 ЦК України встановлено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Спеціальною підставою припинення права членів сім`ї власника житла на користування цим житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що між сторонами була досягнута домовленість про встановлення інших умов втрати відповідачами права на проживання у будинку позивача, а ні ж його відсутність без поважних причин понад один рік. З акту від 16.02.2021і суд вбачає, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але не проживає у ньому з серпня 2017 року, тобто понад один рік. Вказані обставини також визнані відповідачем - [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved