Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі Лютарської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області (по тексту - орган опіки та піклування, позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (по тексту [PERSON] , відповідач 1), [PERSON] (по тексту [PERSON] , відповідач 2); треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Служба у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації, Ізяславський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, Центр соціально психологічної реабілітації дітей «Подолянчик» служби у справах дітей Хмельницької обласної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відносно дочки [PERSON] [INFO] (по тексту [PERSON] ), передачу її до Центру соціально психологічної реабілітації дітей «Подолянчик» служби у справах дітей Хмельницької обласної державної адміністрації та стягнення аліментів на її утримання в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так за покликанням позивача малолітня дитина відповідачів [PERSON] за рішенням органу опіки та піклування була відібрана в останніх з огляду на наявність умов, які свідчили про загрозу її життю та здоров`ю та тимчасово влаштована до дитячого відділення Ізяславської ЦРЛ, а в подальшому вже до Центру соціально психологічної реабілітації дітей «Подолянчик» служби у справах дітей Хмельницької обласної державної адміністрації На думку позивача вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог слід врахувати, що відповідачі 1 та 2 характеризуються за місцем свого проживання негативно, вживають алкогольні напої, залишають дитину без догляду дорослих, не піклуючись про стан її здоров`я, фізичний розвиток, не створюючи належних умов для утримання та проживання. За покликанням позивача батьки дитини проживають в незадовільних умовах, зловживають алкогольними напоями з іншими особами, що свідчить про неналежне виконання відповідачами батьківських обов`язків та загрозу життю та здоров`ю малолітньої дитини. Як вважає оран опіки та піклування є усі законні підстави, передбачені ст. 150 та п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення відповідачів 1, 2 батьківських прав та стягнення з них в порядку ст.ст. 180, 182, 184 СК України аліментів на утримання дитини. Представником відповідача 1 подано відзив на позов, згідно з якими позов заперечує повністю. У своєму відзиві зазначає, що викладені позивачем обставини не відповідають дійсності, так як будь-які докази в їх обгрунтування по своїй суті відсутні. Як вважає представник відповідача 1 заявлений позов суперечить інтересам дитини, так як батьки не позбавлені можливості виконувати свої батьківські обов`язки та створюють належні умови для дитини виходячи зі свого матеріального стану. Позивач на відзив подав відповідь на відзив, в якій вказав на неправдивість викладеної відповідачем 1 інформації, наполягаючи на підставності заявлених позовних вимог. У свою чергу відповідачем 1 в особі її представника подано заперечення з покликанням на відсутність підстав для задоволення позову та відсутність будь-яких доказів щодо можливого перебування в стані алкогольного сп`яніння, на що покликається орган опіки та піклування. У судових засіданнях представник позивача вказувала на покращення як житлових умов відповідачів, так і поліпшення їх відношення до ситуації, яка виникла в зв`язку з відібранням їх дитини. Просила врахувати обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, постановити рішення згідно вимог чинного законодавства. У судових засіданнях відповідачі 1 та 2 вказували, що по змозі створюють необхідні умови для проживання та розвитку своєї дитини та категорично заперечують щодо позбавлення їх батьківських прав. Просили врахувати, що доводи позивача про зловживання спиртним не є повністю об`єктивними, так як, якщо і його вживали, то не в тій мірі, що свідчить про зловживання та без присутності дитини. Представник третьої особи 1 вказала на наявність підстав для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, оскільки на її думку поточне покращення справ в сім`ї останніх не свідчить про усунення тих загроз для дитини, які існували на момент відібрання дитини. Таку ж позицію підтримала і представник третьої особи 2 в судовому засіданні, в якому брала участь. Третя особа 3 явку свого уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, хоча про дату час та місце судового розгляду був повідомлений в установленому процесуальному порядку. Своєю письмовою заявою від 29.01.2020 року повідомив, що відповідачі 1 та 2 відвідували свою доньку [PERSON] з 17.09.2019 року - моменту її прибуття до установи - 10 разів. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів 1 та 2, третіх осіб в особі їх представників, показання свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог судом враховано наступне. Як встановлено судом та вбачається з свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] , виданого 22.12.2014 року виконавчим комітетом Лютарської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області серія [NUMBER] №236012, остання являється дочкою [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту обстеження умов проживання відповідачів 1 та 2 від 09.09.2019 року по [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не створюють належних умов для виховання та утримання дитини, підтримують відносини з особами, які ведуть аморальний спосіб життя. За даними акту обстеження вбачається, що батьки не займаються вихованням дитини та не стежать за станом її здоров`я. Також відображено і те, що на момент обстеження в будинку було не прибрано, частково забезпечено харчування для дитини, батьки знаходилися в стані алкогольного сп`яніння, тоді як дитина знаходилася у своєї баби. Суд констатує, що по своїй суті в основі акту обстеження проживання від 09.09.2019 року покладені обставини, які не притаманні для його проведення, оскільки містяться відомості щодо характеризуючих даних відповідачів 1 та 2, в тому числі щодо способу їх життя та кола спілкування, і тільки виходячи з самого короткочасного обстеження, і лише частково міститься інформація щодо самого обстеження. У відповідності до рішення виконавчого комітету Лютарської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області №26 від 09.09.2019 року вирішено негайно відібрати дитину [PERSON] від батьків [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з тим, що умови проживання загрожують її життю та здоров`ю. Згідно висновку органу опіки та піклування в особі Лютарської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 10.09.2019 року №363 останнім констатується доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх дитини [PERSON] . Крім того, як вбачається з характеристики-довідки Лютарської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області №365 від 10.09.2019 року відповідачі 1, 2 по справі характеризуються негативно. Суд враховує, що така характеристика містить відомості, які викладені в акті обстеження умов проживання від 09.09.2019 року. Згідно довідок Лютарської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області №851, №852, №853 від 11.09.2019 року вбачається, що ані відповідачі 1 та 2, ані їх дочка [PERSON] у своїй особистій праватній власності не мають будь-якого нерухомого майна. Слід вказати, що за приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Долучені позивачем акт обстеження та характеристика не підтверджує відомостей, які вони містять у своєму тексті, в тому числі щодо перебування будь-яких осіб в стані алкогольного сп`яніння або ж зловживання алкогольними напоями. На думку суду, вказані вище докази не є достатніми, так як у своїй сукупності не дають змоги дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Як визначає ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, частина шоста вказаної статті чітко регламентує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на ту обставину, що відповідач 1 та 2 зловживають чи зловживали алкогольними напоями, більше того згідно довідок Ізяславсько ЦРЛ від 14.11.2019 року №528 та від 18.11.2019 року №539 стверджено, що останні на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті не знаходяться. \~ \~ \~ \~Показання свідків [PERSON] та [PERSON] , допитаних в ході судового розгляду не дозволяють прийти до висновку про антисоціальну спрямованість відповідачів по справі, навпаки вказали, що останні постійно чимось зайняті, в цілому характеризували позитивно як хороших батьків. На думку суду показання свідків не суперечать даним характеристики Михлянського дошкільного закладу (дитячого садка) «Малятко». Так, згідно такої характеристики [PERSON] володіє соціальними навиками згідно свого віку, самостійно користується туалетним приладдям, є активною, мовлення відповідає віковій нормі, мала благополучний, охайний, без особливостей, вигляд, який завжди відповідав сезонним та погоднім умовам. Як вбачається з даної характеристики [PERSON] без фізичних відхилень, хворіла рідко, натомість її батьки заклад відвідували регулярно, приводили та забирали вчасно. При цьому, батьки без спротиву завжди йшли на контакт, цікавилися успіхами дочки, відвідували батьківські збори та свята, сплачували необхідні кошти на харчування та виконували усі рекомендації та поради педагогів. На переконання суду вказана характеристика містить повні дані щодо взаємовідносин між дитиною, батьками та виховним закладом, так як сформована виходячи з фактичного півторарічного спостереження над дитиною та не може бути не врахованою при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав. Також суд враховує наступне. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Ассамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про\~\~права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (по тексту - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі\~статтею 5 Сімейного кодексу України\~(по тексту -\~СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України\~передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша\~статті 151 СК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах\~8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Сімейним кодексом України\~визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 164 СК України\~мати, батько може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Суд констатує, що при вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дитини, бажання спілкуватись і брати участь в їх вихованні. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що\~\~відповідачі 1 та 2 ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, натомість їхня поведінка, в тому числі під час судового розгляду свідчить про протилежне. Ті обставини, на які покликається позивач в обгрунтування позовних вимог, не свідчать про те, що батьки не бажають брати участі в утриманні й вихованні дитини, тобто свідомо, умисно нехтують батьківськими обов`язками. На думку суду висновок органу опіки є необґрунтованим та не містить будь-яких посилань на належні і допустимі докази, на підставі яких було встановлено, що умови проживання, створені батьками загрожують життю та здоров`ю дитини [PERSON] . При визначенні найкращих інтересів дитини в даній конкретній справі враховано, що інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, оскільки така сім`я не є особливо непридатною або неблагополучною. Стаття 19 СК\~України визначає, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За таких обставин, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування від 10.09.2019 року, оскільки цей висновок невмотивований\~та суперечить інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Тим самим, слід констатувати, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення їх батьківських прав відносно малолітніх дітей, позивачем не надано, в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав слід відмовити. З огляду на відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, то похідні позовні вимоги про передачу дитини до Центру соціально психологічної реабілітації дітей «Подолянчик» служби у справах дітей Хмельницької обласної державної адміністрації та стягнення аліментів також не підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України\~відсутні підстави для розподілу судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed