Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №0804/09 від 03 квітня 2008 року в сумі 67684,84 долари США, що за курсом 22,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10 грудня 2015 року складає 1549305,97 грн., та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився. У поданій до суду заяві просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно. Про місце і час розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином. Заяви з проханням розглянути справу у його відсутність до суду не подавав. Письмових заперечень на позов не подавав. Причину неявки суду не повідомив. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на ствердження своїх позовних вимог, зокрема, підстави дострокового стягнення всієї суми по кредиту, строк виконання якого ще не настав, докази розрахунку розміру заборгованості по кредиту, відсотках. Відсутні первісні бухгалтерські документи, котрі б стверджували розмір заборгованості. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, якщо інше не встановлено договором між сторонами. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У відповідності до п.6.8 Кредитного договору - строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, за даним Договором встановлюється Сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до п.12 Договору поруки - сторони прийшли до згоди, що строк в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється у 5 (п'ять) років. Вважає, що позовна давність щодо сплати кредиту, відсотків, комісії спливла ще 24 червня 2014 року, а щодо сплати [PERSON] пені та штрафу - 24 червня 2010 року. Адже із змісту кредитного договору випливає, що останнє погашення заборгованості по договору мало відбутися до 24 червня 2009 року. Саме з цього моменту почався перебіг строку позовної давності у відповідності із ст.261 ЦК України (в позивача виникло право на предявлення позову). Просив відмовити у задоволенні позову. За клопотанням представника відповідача [PERSON], позивачем надано до суду, та досліджені судом як докази: рішення Рівненського міського суду від 24.12.2009р. у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави; рішення Рівненського міського суду від 29.04.2010р. за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення ; рішення Рівненського районного суду від 12.05.2014р. у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 03 квітня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0804/09, за яким останній отримав від позивача кредит в сумі 25000 доларів США з терміном повернення кредиту , відсотків та винагороди відповідно до Графіка погашення кредиту ( додаток №1 до договору ), але не пізніше 02 квітня 2018 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором № 0804/09 03 квітня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки. Відповідно до ст.554 ЦК України та п.4 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У відповідності до ст.ст.525, 526, абз.1 ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до ст.ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно умов кредитного договору та вимог ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України у разі порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів та інших платежів. В супереч умовам кредитного договору та наведеним нормам закону відповідачем [PERSON] порушено строки погашення заборгованості по кредиту. 20 грудня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав відповідачам письмове повідомлення про порушення основного зобов'язання з вимогою про погашення заборгованості по кредиту. Однак відповідачі, як позичальник, так і поручитель, свої зобов'язання не виконали та заборгованість не погасили. Оскільки розрахунок заборгованості по кредиту проведений позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов укладеного кредитного договору, відповідача не надано достовірних доказів на його спростування, тому вказаний розрахунок приймається судом до уваги. Згідно роз'яснень, даних у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. За даними НБУ станом на 16.04.2018р. курс 1 долара США до 1 грн. України становив 26.00 грн. Згідно умов кредитного договору та умов договору поруки, при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи відсотками, позивач має право стягнути таку заборгованість з поручителя [PERSON] яка, відповідно до вимог статті 554 ЦК України, відповідає перед позивачем як солідарний боржник. Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні. У даній справі, позивачем вимога щодо стягнення пені нарахована в іноземній валюті без визначенням її еквіваленту у гривні, тому суд вважає, що позивачем порушено вищезазначені вимоги чинного законодавства. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 24.12.2009р. у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави задоволено позов та звернено стягнення на предмет застави ; рішенням Рівненського міського суду від 29.04.2010р. у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення, задоволено позов та звернуто стягнення на належне на праві власності відповідачу заставне майно ; рішенням Рівненського районного суду від 12.05.2014р. у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення задоволено позов та в рахунок погашення боргу звернуто стягнення на іпотечне майно належне боржнику на праві власності. У зазначених справах вимог до поручителя [PERSON] не предявлялося. Суд прийшов до висновку, що представник відповідачки [PERSON] [PERSON] безпідставно вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності при предявленні вимоги до поручителя. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Так, судом встановлено, що повідомлення про дострокове погашення боргу, та у разі його непогашення звернення з відповідним позовом до суду, [PERSON] та [PERSON] було надіслане 20.12.2015р. Позовна заява подана до суду 11.02.2016 р., тобто в межах 2 місяців з моменту направлення повідомлення відповідачам , тому шестимісячний строк предявлення позову не порушено, а відтак посилання на його пропуск є безпідставними. Таким чином, оцінивши в сукупності достовірно встановлені судом докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Підлягає до стягнення солідарно заборгованість з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 0804/09 від 03 квітня 2008 року в сумі 39\~234 (тридцять девять тисяч двісті тридцять чотири) долара США 67 центів, що складається : 23845,39 доларів США заборгованості за кредитом та 15389,28 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом, що станом на 16.04.2018 року за курсом НБУ складає (26,12 грн. до один долар США ) 1 024 809 (один мільйон двадцять чотири тисячі вісімсот девять ) грн. 58 коп. В частині стягнення неустойки (штраф, пеня) позов до задоволення не підлягає. У відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору, які підтверджені документально пропорційно задоволеній до стягнення сумі боргу. На підставі наведеного, ст..ст.525, 526, 530, 554, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial