Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Патентний повірений [PERSON] та ТзОВ «МАША І МЄДВЄДЬ» - [PERSON], звернувся до Рівненського міського суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідача припинити здійснювати публічний показ та розповсюдження журналу «Узори вишивок» випуск 270 (4) з порушенням немайнових та виключних майнових прав [PERSON] та ТОВ «Маша і Мєдвєдь» у приміщенні відділення поштового зв'язку РІВНЕ-28 (вул. Соборна, 26, м. Рівне) та надати інформацію про особу-постачальника журналу «Узори вишивок» випуск 270 (4), стягнути компенсацію в розмірі 12180 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що Українське ДП поштового зв'язку «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції Українського ДП поштового зв'язку «Укрпошта» в порушення немайнових та виключних майнових прав [PERSON] та ТзОВ «МАША І МЄДВЄДЬ» на зображення персонажа «Маша», шляхом публічного показу, здійснив розповсюдження продукції аудіовізуального твору «Маша та Ведмідь». У судовому засіданні представник позивача - ТзОВ «МАША І МЄДВЄДЬ» Калініченко Н.А. позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. В судове засідання позивач [PERSON] та представник - патентний повірений [PERSON] не з'явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, однак патентний повірений подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та вказав суду, що дані товари відповідач не виготовляв, оскільки за договором отримав їх від ФОП [PERSON] Позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними. В задоволенні позову просив відмовити. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ФОП [PERSON] та ТзОВ «Видавничий дім «Діана плюс» у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що дійсно в узорах вишивки проілюстрований мультиплікаційний персонаж «Маша». Заслухав учасників процесу, дослідив письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 квітня 2014 року у відділенні поштового зв'язку Укрпошти м. Рівне по вул. Соборній, 56, було здійснено розповсюдження журналу «Узори вишивок» випуск 270 (4), в якому міститься зображення персонажа «Маша» із аудіовізуального твору «Маша та Ведмідь», що підтверджується фіскальним чеком за покупку «Узори вишивок» №5619 від 01 квітня 2014 року. Вказаних персонажів із однойменного мультиплікаційного серіалу «Маша і Ведмідь» своєю творчою працею створив [PERSON], що є його авторським правом на ліцензійних товарах із зображеннями персонажів «Маша» і «Медведь». За ліцензійним договором №ЛД-1/2010 від 08 червня 2010 року виключні майнові права на художні твори (зображення головних персонажів аудіовізуального твору) «Маша» і «Медведь» [PERSON] передав ТзОВ «Маша і Мєдвєдь», що зареєстроване за законодавством Російської Федерації. Згідно умов вказаного договору ліцензіар має виключні права на використання створених одноособовою творчою працею ліцензіара малюнків «Маша» і «Мєдвєдь», які використовуються у створенні персонажів аудіовізуального твору - анімаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь», ці малюнки, а також DVD-диск із записом сказаних малюнків та першої серії анімаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь» слугують для ідентифікації предмета Договору і є його невід'ємною частиною, а ліцензіат зацікавлений у використанні зображень даних персонажів (за Договором далі - твори) в своїй комерційній діяльності та бажає придбати на умовах Договору виключне право на використання персонажів (преамбула Договору). Надає ліцензіату на термін дії Договору за оплачувану ліцензіатом винагороду право використання творів у встановлених Договором межах на умовах виключної ліцензії, тобто без збереження за ліцензіаром права видачі ліцензій на використання творів способами, передбаченими Договором, іншим особам (пункт 1.1 Договору). Гарантує, що він особисто створив твори, є їх єдиним автором, на момент передачі прав за Договором ліцензіар є власником наданих ліцензіату прав на твори, при створенні творів ним дотримані охоронювані законом інтелектуальні права інших осіб (пункт 1.2 Договору). Право використання творів способами, передбаченими Договором, надаються ліцензіаром ліцензіату на території всіх країн світу на термін з дати укладення Договору до 30.06.2025 року включно (пункт 2.1 Договору). Надає ліцензіату право використовувати твори як разом, так і окремо такими способами. Відтворювати твори, тобто виготовляти один чи більше екземпляри творів та (або) їх частини в будь-якій матеріальній формі, у тому числі шляхом візуального запису без обмеження тиражу; «будь-яка матеріальна форма» - це у тому числі будь-які промислові вироби (сувеніри, предмети галантереї, текстильні, трикотажні вироби, ігри, іграшки та ін.), пам'ять ЕОМ без залежності від способу дії, оптичні диски, цифрові диски, носії високої чіткості, машинозчитувальні носії, магнітні стрічки, фото-кіно плівки будь-яких форматів, а також інші носії як відомі на момент укладення Договору, так і ті, що стануть відомими протягом строку дії Договору з рівня техніки: розповсюджувати екземпляри творів, здійснювати публічний показ, імпортувати оригінали чи екземпляри творів, надавати в прокат оригінали чи екземпляри творів, публічно виконувати, сповіщувати в ефір чи по кабелю, здійснювати переклад чи іншу переробку, доводити до загального відома, використовувати шляхом включення до інших творів (підпункти 2.2.1 - 2.2.11 Договору); Ліцензіат має право видавати субліцензії без попередньої згоди ліцензіара, реєструвати твори або їх частини, назви та персонажів як торговельні марки (пункти 2.5 - 2.7 Договору); Договір набирає чинності з дати його підписання і діє протягом всього строку надання прав на використання творів, встановлених пунктом 2.1 Договору, які діють протягом строку дії виключних прав на складені об'єкти, в які будуть включені твори (персонажі, частини, елементи) (пункт 9.1 Договору). Пунктом 2.10 зазначеного договору передбачено, що якщо треті особи порушать виключне право ліцензіата і таке порушення буде зачіпати права ліцензіара, що передбачені вказаним договором, то ліцензіат та ліцензіар зобов'язуються спільно захищати свої права. Зображення персонажа «Маша» є частиною аудіовізуального твору, що може використовуватись самостійно, а тому у відповідності до ст.9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визнається окремим твором та підлягає самостійному захисту. На схемі для вишивання під назвою «Маша», що розміщена у журналі «Узори вишивок» випуск 270 (4), використано (відтворено) зображення персонажа «Маша». На це вказують зображення наведені у додатку до Ліцензійного договору №ЛД-1/2010 від 08 червня 2010 року та висновок Львівського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року № 2030. Дозволу на використання зображення персонажа «Маша», у тому числі й без зазначення імені автора [PERSON], не надано ні видавцю, ні розповсюджувачам журналу «Узори вишивок» випуск 270 (4), у якому міститься зображення персонажа «Маша». Відповідно до статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» №2709-IV від 23.06.2005 іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Згідно ст. ст. 4, 37 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. До правовідносин у сфері захисту прав інтелектуальної власності застосовується право держави, у якій вимагається захист цих прав. Як убачається із п «д» ч.1 ст.3 Закону України «Про авторське право і суміжні права» дія цього закону поширюється на твори та об'єкти суміжних прав, які охороняються відповідно до міжнародних договорів України. Відповідно до Закону України №34/95-ВР від 27 січня 1995 року в Україні ратифіковано Угоду про співробітництво в галузі охорони авторського права і суміжних прав. Відповідно до ст.2 вищезазначеної Угоди, учасницями якої є Україна та Російська Федерація, Держави-учасниці застосовують Всесвітню конвенцію про авторське право 1952 року як до творів, створених після 27 травня 1973 року, так і до творів, що охоронялися за законодавством Держав - учасниць до цієї дати, на тих же умовах, які встановлені національним законодавством щодо своїх авторів. Статтею 1 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року визначено, що кожна Договірна Держава зобов'язується вжити всіх заходів, необхідних для забезпечення достатньої і ефективної охорони прав авторів і всіх інших власників авторських прав на літературні, наукові і художні твори, зокрема, твори живопису, графіки. Випущені в світ твори громадян будь-якої Договірної Держави, рівно як і твори, вперше випущені в світ на території такої Держави, користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку така Держава надає творам своїх громадян, які вперше випущені в світ на її власній території. Не випущені в світ твори громадян кожної Договірної Держави користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку ця Держава надає творам своїх громадян, що не випущені в світ (ст. 2 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року). Під «випуском у світ» у розумінні цієї Конвенції слід розуміти відтворення в якій-небудь матеріальній формі і надання невизначеному колу осіб примірників твору для читання або ознайомлення шляхом зорового сприйняття. (ст. 6 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року). Російська Федерації є учасницею Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів 1971 року з 13.03.1995, Україна є учасницею цієї ж Конвенції з 25.10.1995 р. Відповідно до статті 1 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів 1971 року країни, до яких застосовується Конвенція, утворюють Союз для охорони прав авторів на їх літературні і художні твори. Відповідно до статті 5 вказаної Конвенції щодо творів, з яких авторам надається охорона на підставі цієї Конвенції, автори користуються в країнах Союзу, крім країни походження твору, правами, які надаються нині або будуть надані в подальшому відповідними законами цих країн своїм громадянам, а також правами, особливо надаваними цією Конвенцією. Користування цими правами і здійснення їх не пов'язані з виконанням будь-яких формальностей; таке користування і здійснення не залежать від існування охорони в країні походження твору. Отже, крім установлених цією Конвенцією положень, обсяг охорони, рівно як і засоби захисту, що забезпечують автору охорону його прав, регулюються виключно законодавством країни, в якій виникає потреба в ній. Положення Закону України «Про авторське право і суміжні права» спрямовані на захист особистих немайнових прав і майнових прав, зокрема, осіб, які мають авторське право. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими. Відповідно ст. 437 ЦК України, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Згідно ст. 7 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб'єктами авторського права є автори та особи, яким автори передали свої авторські майнові права. Стаття 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачає, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», розповсюдження об'єктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої об'єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об'єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об'єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором. В ст. 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права» зазначено, що автору належать такі особисті немайнові права, як право на ім'я та право вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора. Особисті немайнові права автора не можуть бути передані (відчужені) іншим особам. За змістом статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону № 3792: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом). Отож, використання твору без дозволу суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, передбаченим пунктом «а» статті 50 Закону № 3792, за яке пунктом «г» частини другої статті 52 цього Закону передбачена можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат. Відповідно до п. п. 11, 44 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав. Відповідно до пункту «б» статті 50 Закону N 3792-XII ( 3792-12 ) розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами. Постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. N 1185 «Про затвердження Національного стандарту № 4 «Оцінка майнових прав інтелектуальної власності» (Національний стандарт N 4,( п.3), визначено, що контрафактна продукція - продукція або примірник, які випускаються, відтворюються, публікуються, розповсюджуються, реалізуються тощо з порушенням майнових прав інтелектуальної власності. Пунктом 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», роз'яснено, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 й не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт «г» частини другої статті 52 Закону № 3792-ХІІ), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», розмір мінімальної заробітної плати станом на дату постановлення рішення у справі становить 1218,00 гривень. При визначені розміру компенсації суд виходить з загальних засад цивільного законодавства, що встановлені статтею 3 ЦК України, зокрема справедливості, добросовісності та розумність, з урахуванням вимог п. «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», яким встановлено мінімальний розмір компенсації. З огляду на те, що даний позов пред'явлений з приводу одного факту порушення, допущеного відповідачем, у відділені поштового зв'язку РІВНЕ-28 (м. Рівне, вул. Соборна, 26), суд вважає, що з відповідача слід стягнути мінімальний розмір компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що становить 12180 грн. 00 коп. Разом з тим, право на відшкодування збитків (майнової шкоди), або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсації залишається за особою, якій у зазначених випадках передані (відчужені) майнові права чи передані виключні права на використання твору. Як роз'яснено у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 4 червня 2010 року № 5, суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону N 3792-XII), шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. Враховуючи те, що дозволу на використання зображення персонажа «Маша» відповідач від позивачів не отримував, тому він зобов'язаний припинити порушення авторського права та виплатити компенсацію за допущене ним порушення на об'єкт авторського права, яке полягає у розповсюдженні продукції з використанням зображення персонажа «Маша».

Outcome: approved