Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» (надалі Позивач) звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі Відповідач), в якому просить стягнути з Відповідача на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість у розмірі 3 059, 13 грн. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника. Відповідач в судове засідання не зявилась, про місце і час розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить конверт з реклмендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, який повернувся на адресу суду з відміткою поштового органу за закінченням терміну зберігання. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подано, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 28 березня 2012 року між АТ Ощадбанк в особі ТВБВ №10008/040 м. Івано-Франківськ та [PERSON] укладено Договір №46 про відкритття фізичній особі поточного рахунку для зарахування заробітної плати/пенсії та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово кредитною платіжною схемою. 27 червня 2013 року між АТ Ощадбанк в особі ТВБВ №10008/040 м. Івано-Франківськ та [PERSON] укладено Додатковий договір №1 до Договору №416500 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання палатіжної картки за дебетово-кредитною схемою. Згідно з п.1.1.4 Договору банк встановлює Клієнту Кредит в сумі 2 500 грн. Строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24% річних і сплачується щомісячно. Відповідно до п.4.4 Договору, Клієнт зобовязаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі: -закінчення строку дії платіжної картки та не продовження її дії на новий строк, -звільнення з організації, з якою Банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат. Згідно з п. 8.2 Договору №46 від 28.03.2012 року клієнт несе повну відповідальність за всі дії Держателів БПК та за погашення заборгованості Договору всім належним йому майном, в тому числі грошовими коштами. Як підтверджується матеріалами справи, Банк в повному обсязі виконав зобовязання, визначені кредитним договором. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Як встановлено Судом, Позичальник [PERSON] неналежно виконувала взяті на себе за кредитним договором зобовязання. Вищевказана обставина підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості за договором №46 від 28.03.2012 року, станом на 08.11.2016 року (а.с. 18). Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вищевказаним договором Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за договором № 46 від 28.03.2012 року належним чином та у встановлені строки. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного договором № 46 від 28.03.2012 року. Враховуючи вищезазначене, Судом встановлено, що станом на 08.11.2016 року по кредиту позичальника [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором №46 від 28.03.2012 року в розмірі 3 059,13 грн., яка складається з: -заборгованість за кредитом 2 497,83 грн., -заборгованість за відсотками 549,44 грн., -сума 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом - 9,95 грн., - сума втрат від інфляції 1,91 грн. Враховуючи вищевказані положення закону, а також факт неналежного виконання громадянином [PERSON] зобовязань за договором №46 від 28.03.2012 року Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з громадянки [PERSON] на користь ПАТ Державний ощадний банк України заборгованості за договором №46 від 28.03.2012 року в розмірі 3 059,13 грн. Проаналізувавши матеріали справи, положення кредитного договору, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ Державний ощадний банк України заборгованості за договором №46 від 28.03.2012 року в розмірі 3059, 13 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність заборгованості за договором про надання банківських послуг у зазначеному розмірі. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищезазначене, Суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відповідача на користь ПАТ Державний ощадний банк України витрат по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 548 ч. 1, 549, 551 ч.3, 611, 612, 1054 ЦК України,

Outcome: approved