Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач свої вимоги мотивував тим, що 24.04.2015 року між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг і тарифів банку. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, його заборгованість за кредитом станом на 25.09.2016 року складає 11869,61 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором від 24.04.2015 року в розмірі 11869,61 грн. та судові витрати, повязані з оплатою судового збору в сумі 1378,00 грн. Представник позивача ПАТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, проти заочного порядку розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань до суду не надав. Таким чином, з огляду на положення ч.4 ст.169 ЦПК України, з урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд дійшов висновку про необхідність заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надані суду докази, приходить до таких висновків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 634 ЦПК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 24.04.2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач погодився, що зазначена заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження своїх вимог, позивачем надано суду розрахунок заборгованості за договором від 24.04.2015р., довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти у якій відображено старт карткового рахунку 06.02.2012р., тарифи банку, а також витяг із Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-911 від 17.08.2010. Проаналізувавши вказані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вони не підтверджують факту укладення кредитного договору саме між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] і отримання відповідачем грошових коштів саме в ПАТ «Акцент-Банк». Крім того в своїх письмових поясненнях представник позивача підтвердив факт підписання відповідачем анкети-заяви ПАТ КБ «Приватбанк». За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ «Акцент-Банк» є не доведеними, а тому позов ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed