Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 26 червня 2014 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення, сторони при оголошенні рішення відсутні. 18 березня 2014 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. 25 березня 2014 року представником позивача [PERSON] подано до суду уточнену позовну заяву , в якій вказав, що у [INFO] помер [PERSON], чоловік позивача та батько неповнолітнього їх сина [PERSON]. 28 листопада 2012 року в порядку спадкування неповнолітній [PERSON] отримав спадщину у вигляді земельної ділянки площею 26,1 га посвідчено Державним Актом на право власності на земельну ділянку кадастровий №2322784400:05:002:0053, яка розташована на території Мар'янівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області. При житті [PERSON] дав доручення дружині голови СФГ «Світоч» [PERSON] строком на три роки з правом передоручення термін доручення до 31 січня 2006 року. [PERSON] в свою чергу заключила вище вказаний договір оренди землі зі своїм чоловіком на сорок дев'ять років. Про існування даного договору її не чого не було відомо. Вважає, що даний договір є незаконним та таким що підлягає скасуванню. Просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 27 січня 2004 року, укладений [PERSON] та селянсько-фермерським Господарством «Світоч» за підписом [PERSON], що зареєстрований в Куйбишевському районному відділі ЗРФДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» 14.09.2004 року за №36. Скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 27 січня 2004 року, укладений [PERSON] та селянсько-фермерським Господарством «Світоч» за підписом [PERSON], що зареєстрований в Куйбишевському районному відділі ЗРФДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» 14.09.2004 року за №36. Стягнути з селянсько-фермерського Господарства «Світоч» понесені судові витрати. Позивач [PERSON] в інтересах малолітньої дитини [PERSON] була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась. Розгляд справи проведено судом за відсутності позивача, але при участі його представника, що відповідає положенням стст.27,38,44 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позивачем вимоги, підтримав на тих підставах, що викладені в позові. Представники відповідача в особі голови СФГ « Світоч» [PERSON] в судовому засіданні повідомив про те, що відповідач СФГ «Світоч» позов не визнав. Вважав, що підставою для відмови в задоволенні позову є наявність спірного договору оренди землі усіх його істотних умов, з приводу яких сторонами було досягнуто згоди. Орендодавець [PERSON] при житті бажав щоб саме СФГ « Світоч» обробляло його земельний пай та надавало йому орендну плату. В усній розмові з [PERSON] останній був згоден на укладення договору оренди його паю на сорок дев'ять років. У зв'язки з постійним перебуванням [PERSON] у іншому місті перебування надав довіреність [PERSON] на право користування і розпорядження даної земельної ділянки. Померлий [PERSON] знав про існування даного договору про оренду земельної ділянки строком на сорок дев'ять років і ніяких заперечень до нього не мав. Після смерті [PERSON] земельну ділянку почав обробляти інший фермер зі згоди [PERSON] яка є опікуном малолітнього [PERSON], останній успадкував вище вказану земельну ділянку після померлого батька [PERSON]. Тому вважає що позовні вимоги позивача та його представника є незаконними та не обґрунтованими, просить в задоволені позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав доводи [PERSON], суду пояснив, що померлий [PERSON] знав про існування договору про оренду Землі строком на сорок дев'ять років укладеним від його імені між ним та СФГ «Світоч» в особі голови [PERSON] та не заперечував проти такого договору. Договір про оренду землі був укладений у січні 2004 року, [PERSON] помер [INFO] отже останній п'ять років отримував орендну плату за оренду земельного паю, наміру розірвати вище вказаний договір останній не мав. Тому вважає що позов є безпідставним та не відповідає дійсності, просить суд відмовити в задоволені позову. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її чоловік [PERSON] є головою СФГ «Світоч», він обробляв земельну ділянку [PERSON] та сплачував останньому орендну плату. [PERSON] часто був відсутній в межах Куйбишевського районну, тому запропонував їй отримувати орендну плату за земельну ділянку та вчиняти інші дії стосовно даної земельної ділянки та надав їй довіреність на право користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою від свого імені. Коли [PERSON] отримував орендну плату за вище вказану земельну ділянку,то вони з ним домовились про передачу земельної ділянки [PERSON] строком на сорок дев'ять років для обробці даної земельної ділянки . 27 січня 2004 року вона від імені [PERSON] уклала договір оренди земельної ділянки з головою СФГ «Світоч» строком на сорок дев'ять років, [PERSON] про цей договір знав заперечень до нього ніяких не мав. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. . Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно державних актів на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП №048052 від 31 серпня 2001 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №493 відповідно, [PERSON] був власником земельної ділянки №493 площею 26,10 га, яка розташована на території Мар'янівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області (а.с.15). 31 січня 2003 року [PERSON] надав довіреність [PERSON] на право користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою розміром 26,10 га яка знаходиться на території Мар'янівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області строком на ТРИ роки (а.с.16). 27 січня 2004 року між [PERSON] та СФГ «Світоч» укладено договір оренди землі, згідно умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв у тимчасове платне володіння та користування вищевказану земельну ділянку строком на сорок дев'ять років, договір підписано [PERSON] яка не зазначена як доручена особа орендодавця [PERSON] яка мала право на укладення договору від його імені(а.с.10-12). Пунктами 8 договору оренди передбачено, що земельні ділянки надаються в оренду строком на сорок дев'ять років. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про оренду землі» в редакції чинній на час укладення договору оренди між сторонами. Згідно із частиною 3 статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до частини 2 статті 60 СК Украйни вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи із того, що спірний договір оренди землі укладений [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу, а тому відповідно до вимог частини 3 статті 238 ЦК України [PERSON] уклала договір оренди землі у своїх інтересах та в інтересах своєї сім'ї, оскільки за правилами статті 60 Сімейного кодексу України земельна ділянка стає об'єктом права спільного сумісного користування [PERSON] і [PERSON] Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та вимогам норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Також судом встановлено що договір оренди землі від 27 січня 2004 року за підписами [PERSON] та голови СФГ «Світоч» [PERSON] укладено на бланку Затвердженого Кабінетом Міністрів України віз 3 березня 2004 року №220 (а.с.10 верхній правий кут) а саме договір укладений ще не надрукованому примирнику договору. Згідно ч.2 ст.14 Закону України «Про оренду землі» типова форма договору оренди землі затверджується Постановою Кабінетів Міністрів України №220 від 03 березня 2004 року. . Згідно статті 203 частини 1,4,5 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам державиі суспільства, його маральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідодством про смерть виданий виконкомом Вершинської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області від [INFO] (а.с.8). Згідно державних актів на право приватної власності на землю серії ЯТ№ 498285 від 28 листопада 2012 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №232278441000634 відповідно, [PERSON] є власником земельної ділянки №232278441000634 площею 26,1000 га, яка розташована на території Мар'янівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області (а.с.9). Таким чином, суд дійшов до переконання про те, що при укладенні договорів оренди землі сторонами не було дотримано істотної умови щодо права спільного сумісного користування [PERSON] і [PERSON] земельної ділянки №232278441000634 площею 26,1000 га, яка розташована на території Мар'янівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області та є власністю [PERSON]. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч.2 ст.84 ЦПК України). Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Outcome: approved