Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

На розгляд суду пред'явлено вказану заяву, в якій [PERSON] просить визначити додатковий строк тривалістю 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є донькою [PERSON], яка померла [INFO] та після смерті якої відкрилася спадщина на майно, що складається з земельної частк (паю) площею 6,5 умовних кадастрових гектарів, розташована на землях Сонцівської (Красненської) сільської ради Покровського (Красноармійського) району Донецької області із земель КСП ім. Свердлова. Дане майно успадковане [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON]. 21 грудня 2018 року [PERSON], маючи намір прийняти спадщину після смерті матері, - звернулася до нотаріуса, однак у відкритті спадкової справи відмовлено в зв'язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини. Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин, оскільки про вищевказане майно та спадок не була обізнана, та лише 25.11.2018 року під час ремонтних робіт в будинку, де мешкала матір, - було знайдено валізу зі старими речами, серед яких виявлено сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім'я померлого батька, спадкоємицею якого є [PERSON]. Враховуючи вищезазначене, відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, - [PERSON] звернулася до суду з заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, суду в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України адресовано заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримано. Відповідачем Сонцівською сільською радою Покровського району Донецької області, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника органу місцевого самоврядування, заперечень по суті заявлених вимог не надано. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, - приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON], [INFO], уродженка с. Красне Красноармійського району Донецької області, громадянка України, перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта - а.с. 4). Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] (родинні відносини підтверджено копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] - а.с. 5, копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] - а.с. 6). [INFO] [PERSON] померла (підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] - а.с. 8). 21 грудня 2018 року [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Другої покровської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, у вчиненні нотаріальної дії відмовлено. Згідно постанови від 21.12.2018 року державний нотаріус Радочина О.І., посилаючись на п. 3.22 п. 3 глави 10, п. 5.14 п. 4 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальної дії нотаріусами України, затвердж. Наказом МЮ № 296/5 від 22.02.2012 року, вмотивовує відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину тим, що спадкоємцем пропущений шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, а також не підтвердження факту прийняття спадкоємцем спадщини (позивач не була зареєстрована за однією адресою з померлою матір'ю) - а.с. 11. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦК України кожна особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Позивач [PERSON] порушує захист оспорюваних прав в судовому порядку в спосіб пред'явлення позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини на підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Дійсно, положенням вказаної правової норми передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Цивільний кодекс України в редакції Закону № 435-ІV від 15.01.2003 року застосовується до відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, інститут визначення додаткового строку для прийняття спадщини введено в дію з 01.01.2004 року. Однак, як слідує з матеріалів справи (копії свідоцтва про смерть) матір позивача [PERSON] - [PERSON], визначення додаткового строку для прийняття спадщини після якої заявлено, - померла [INFO]. Частина 1 ст. 58 Конституції визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Частинами 1, 3 ст. 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше й регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом ч. ч. 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01.01.2004) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно з роз'ясненнями, що викладену в постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», - відносини спадкування регулюються правилами ЦК України в редакції 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року, а у разі відкриття спадщини до вказаної дати застосовується чинне на той час законодавство. Якщо ж спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК (в ред. 2004 року) і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. В узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01.07.2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування у яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. З урахування вказаного, з огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO], правове регулювання її прийняття здійснюється на підставі 524 - 564 ЦК в редакції 1963 року. Підстав для застосування при вирішенні спору положень ст. 1272 ЦК України, на яку покликається позивач, немає. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК (в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Правом на заповіт, відповідно до ст. 534 ЦК (в редакції 1963 р.), на випадок смерті [PERSON] не скористалася, тому спадкування здійснюється за законом. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК (в редакції 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її донька [PERSON], позивач по справі. Зі змісту позовної заяви вбачають доводи [PERSON], що до спадкового майна після смерті [PERSON] входить земельна частка (пай) площею 6,5 умовних кадастрових гектарів на території Сонцівської (до перейменування - Красненської) сільської ради Покровського (до перейменування - Красноармійського) району Донецької області (із земель КСП ім. Свердлова). Так, Сертифікат на право на земельні частку (пай) серії [NUMBER] виданий 23.03.2000 року члену КСП ім. Свердлова [PERSON] на підставі розпорядження Красноаромійської райдержадміністрації від 22.03.2000 року за № 140 (копія долучена до матеріалів справи - а.с. 10). [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] - а.с. 7). Вищевказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) - виданий 23.03.2000 року, тобто вже після смерті [PERSON] (дата смерті - [INFO]). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК в редакції 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно Сонцівської сільської ради Покровського району Донецької області № 155 від 19.03.2018 року [PERSON] з 1946 року був зареєстрований і постійно мешкав за адресою: [ADDRESS], проживав разом з дружиною [PERSON] (в свідоцтві про смерть прізвище зазначено як «[PERSON]») - а.с. 9. За таких обставин, [PERSON] вважає, що склад спадкового майна після смерті матері охоплюється земельною часткою (паєм), яка належала [PERSON], померлому [INFO], спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка померла [INFO] (спадщина прийнята шляхом постійного проживання). Згідно п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК в редакції 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, прийняття спадщини - це дія спадкоємця, яка засвідчує про його згоду вступити в спадкові права та є його цивільним правом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Встановлений законом строк для прийняття спадщини є строком спеціальним, протягом якого існує саме право на спадщину. Пропуск цього строку позбавляє спадкоємця права вимагати повернення майна, що перейшло до інших спадкоємців, або права на відшкодування вартості цього майна. Так, кінцевим днем для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] є 01.02.2000 року (з урахуванням дати смерті - [INFO]). З обставин, викладених [PERSON] в позовній заяві вбачається, що в шестимісячний строк заяву до нотаріальної контори для прийняття спадщини - подано не було. Судом з урахуванням роз'яснень, наведених Верховним Судом України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. вжито заходів щодо витребування з нотаріальної контори відомостей щодо відкриття спадкової справи після смерті [PERSON]. Згідно листа Другої покровської державної нотаріальної контори № 63/01-16 від 18.01.2019 року - спадщина після смерті [PERSON], померлої [INFO] відкривалась 22.12.2000 року, номер спадкової справи 561-00; повідомити відомості про коло спадкоємців, які подали заяви про прийняття спадщини та на яку саме спадщину було видане свідоцтво про право на спадщину від 22.12.2000 року за реєстровим номером № 1505 не має можливості, оскільки спадкова справа знаходиться на зберіганні в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві (а.с. 23). На підтвердження таких відомостей надано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54799116 від 18.01.2019 р. (а.с. 24). За приписами п. 2.1 глави 10 ІІ Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, - спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], померлої [INFO] - 22.12.2000 року заведено спадкову справу № 561-00 та видано свідоцтво про право на спадщину за реєстровим номером № 1505 від 22.12.2000 року. Отримання іншої інформації (кола спадкоємців, на ім'я яких видано свідоцтво про право на спадщину, та майно, на яке видано свідоцтво) не виявляється можливим, оскільки всі документи, прийняті на зберігання залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьк, доступ до яких відсутній (місто є тимчасово окупованої територією України, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів № 1085р від 07.11.2014 року м. Донецьк Донецької області є містом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження). Згідно ст. 550 ЦК (в редакції 1963 р.) строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Разом з тим, підстави для застосування при розгляді справи за позовом [PERSON] зазначеної правової норми з наданням оцінки ступеню обґрунтованості позовних вимог (підтвердження або спростування наявності у спадкоємця перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, та визнання цих обставин поважними), - оскільки позивач не ставить перед судом питання про продовження строку для прийняття спадщини, а заклала в позов таку вимогу як визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка врегульовується нормою закону (ч. 3 ст. 1272 ЦК України в редакції 2004 року), що стосується та не може бути застосована спірних правовідносин. В даному випадку позивач [PERSON] обрала невірний спосіб захисту свого права та охоронюваного законом інтересу. За таких обставин, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити. Розглянувши по суті позовну заяву з викладенням мотивів відсутності підстав для задоволення вимог [PERSON], - суд вважає за доцільне також зазначити наступне. Так, позивач не обмежена в зверненні до суду з заявою про продовження в порядку ст. 549 ЦК в редакції 1963 р., при цьому слід звернути увагу на необхідність надання наявності поважних причин, з яких в період часу з 01.08.1999 р. (дата смерті спадкодавця) по 21.12.2018 р. (дата першого звернення спадкоємця до нотаріальної контори), тобто понад 19 років позивач не мала змогу з об'єктивних перешкод звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]. При цьому, слід врахувати, що для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини не потрібні значні матеріальні витрати, фізичні зусилля чи великий період часу. Наразі суд зазначає, що доводам [PERSON], які наведенні на обґрунтування заявлених вимог (зокрема, не подачі заяви про прийняття спадщини з причини необізнаності про спадок та помилковості щодо втрати правовстановлюючих документів на нерухоме майно - земельну частку), - не надається оцінка, щоб не створити преюдиційність висновків суду. Крім того, в такій категорії справи будуть підлягати доведення: - факт оспорювання права на спадкування в порядку, встановленому реченням 2 ч. 1 ст. 550 ЦК в редакції 1963 р. (Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину); - вчинення дій щодо фактичного прийняття спадщини (користуванні спадковим майном). Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] при пред'явлені позовної заяви сплатила в дохід місцевого бюджету судовий збір в сумі 704,80 гривні (квитанція - а.с. 1). Підстави для присудження відшкодування таких судових витрат позивачу - відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю. На підставі вищевикладеного, абз. 1 п. 4, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2004 р.), ст.ст. 524, 525, 526, 529, 530, 531, 534, 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.),

Outcome: dismissed