Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 11\~014,11 грн за кредитним договором від 10.07.2012 (далі кредитний договір). У обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного кредитного договору, [PERSON] отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та позивачем договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в обумовленому сторонами розмірі. У свою чергу, [PERSON] зобовязання за договором не виконав, оскільки своєчасно не надавав позивачу кошти для погашення кредиту, у звязку із чим станом на 29.02.2016 [PERSON] мав заборгованість в сумі 11\~014,11 грн. З огляду на викладене, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою від 13 травня 2016 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 1 червня 2016 року. Проте надіслана [PERSON] поштова кореспонденція повернулася до суду з відміткою про те, що адресат помер (а.с. 49). Із копії спадкової справи № 461/15, витребуваної судом за клопотанням представника позивача вбачається, що 7 березня 2015 року [PERSON], тобто відповідач у цій справі помер, спадщину після нього прийняла його дочка [PERSON] (а.с. 59-65). Ухвалою суду від 16 червня 2016 року за клопотанням представника позивача [PERSON] залучено як правонаступника померлого відповідача [PERSON] (а.с. 89). Також до суду найшла уточнена позовна заява, у якій позивач, посилаючись на зазначені вище обставини, а також на те, що [PERSON], як правонаступник прав та обовязків [PERSON] зобовязана задовольнити вимоги банку, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 10 липня 2012 року в сумі 3835,11 грн (а.с. 71-73). Представник позивача у судове засідання не зявився, проте у письмовому клопотанні та в уточненій позовній заяві (а.с. 38, 71-73), представник позивача [PERSON] просить суд розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявлялася. До суду повернулася поштова кореспонденція, яка була надіслана [PERSON] за адресою місця її проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку: вул. Комарова, 16, с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області з відміткою про те, що адресат за зазначеною адресою не проживає (а.с. 96-130). Згідно із ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а відтак, ураховуючи згоду представника позивача слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. [PERSON] отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-32). Умовами укладеного між позивачем та [PERSON] договору передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Так, відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг). Згідно з пунктом 2.1.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку позичальник повинен виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Умов і Правил, боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку, зокрема з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобовязань. Відповідно до п. 1.1.2.4 Умов та правил, при незгоді із зміною Правил та/або Тарифів, позичальник зобовязується звернутися в банк для розірвання договору та погасити виниклу заборгованість. На підставі п. 1.1.3.2.3 Умов та правил, банк має право на зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно з п. 1.1.2.7 Умов та правил. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в обумовленому сторонами розмірі. У свою чергу, [PERSON] зобовязання за договором не виконував, допустивши заборгованість за кредитом. Із копії спадкової справи № 461/15 вбачається, що 7 березня 2015 року [PERSON], тобто відповідач у цій справі помер, спадщину після нього прийняла його дочка [PERSON], яка в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини подала відповідну заяву до нотаріальної контори (а.с. 59-65). Згідно з поданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 7 березня 2015 року, тобто на день смерті становила 3835,11 грн, яка складається з: 282,40 грн заборгованість за кредитом; 1602,71 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом та 1950 грн заборгованість за пенею (а.с. 74-76). Установленим судом обставинам відповідають кредитні та спадкові правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися його смертю. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] і вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки в установлені законом строки подала про це відповідну заяву до нотаріальної контори, а тому усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися з його смертю належать [PERSON] з часу смерті [PERSON] Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, судом установлено факт порушення прав позивача на виконання умов кредитного договору, а тому порушене право підлягає судовому захисту. Таким чином, позов слід задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 3835,11 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати у розмірі 1378 грн (а.с. 1).

Outcome: approved