Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 08 червня 2012 року між ними був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000.00 гривень зі сплатою 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк належним чином виконав зобов'язання по видачі кредиту, однак відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 31 жовтня 2016 року прострочена заборгованість складає 24 205,50 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 1859,07 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 17617,60 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3100,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 1128,83 грн. У звязку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 червня 2012 року в сумі 24 205,50 грн., а також судові витрати у розмірі 1 378,00 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, проте від нього до суду надійшла заява, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, підтверджує обставини викладені в позовній заяві, просить суд позов задовольнити та розглянути справу у відсутності представника позивача. Вiдповiдач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомляв і не просив суд відкласти розгляд справи. За таких обставин, за згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки грошове зобов'язання виконано боржником не було, то мало місце порушення вимог ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. Стаття 612 ЦК України вказує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 08 червня 2012 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000.00 гривень зі сплатою 30.00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 08 червня 2012 року прострочена заборгованість складає 22 576,67 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 1859,07 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 17617,60 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3100,00 грн. Вказані розміри заборгованості виникли на підставі умов, передбачених кредитним договором та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. На думку суду не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення із відповідача 500 гривень штрафу (фіксована частина) та штрафу 1128.83 гривень (процентна складова), виходячи із наступного. Пунктом 1.1.5.32 Відповідальність сторін - встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання, зокрема у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Пунктом 1.1.5.23 даного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Враховуючи вищевикладене штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. А тому, виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів слід відмовити. Отже, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 22 576,67 грн., що складається із заборгованості за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом та заборгованості за пенею та комісією. У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідача слід стягнути судові витрати у справі. На пiдставi викладеного, ст.ст. 509, 524-526, 530, 532, 533, 536, 546, 612, 1050, ЦК України,

Outcome: partial