Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

ПАТ «БрокбізнесБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.08.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір [NUMBER] про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки, за умовами якого позивач видав відповідачу платіжну карту системи MasterCard World та ПІН-код до неї, а також відкрив поточний (картковий) рахунок [NUMBER] в національній валюті України, та зобов'язався здійснювати його обслуговування. 14.08.2013 р. між відповідачем та позивачем було укладено додаткову угоду №1 про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів, які є невід'ємною частиною договору. за умовами кредитного договору банк зобов'язався надати власнику рахунку грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом заборгованості в сумі 12000,00 грн. на строк з 14.08.2013 р. по 13.08.2015 р. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 32,0% річних, на споживчі цілі. Кредитна лінія є відновлювальною в межах поточного ліміту заборгованості за умови погашення власником рахунку суми основного боргу за кредитною лінією та процентів за користування кредитними коштами. Проценти за користування кредитними коштами нараховуються банком починаючи з дати фактичного використання цих коштів. Проценти нараховуються щомісячно в межах строку кредитування на суму фактичного залишку заборгованості із розрахунку фактичної кількості днів місяці та році. Власник рахунку сплачує банку проценти за користування кредитними коштами щомісячно не пізніше 25 числа, наступного за місяцем, в якому вони нараховані. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та видав відповідачу 15.08.2013 р. кошти в сумі 11999,50 грн. Однак відповідач порушив умови кредитного договору станом на 12.03.2015 р. прострочена заборгованість становить 17882,09 грн. За умовами кредитного договору у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією та/або строків сплати процентів за користування кредитними коштами, а також інших платежів, власник рахунку сплачує банку штраф за кожен факт такого порушення у розмірі 100,00 грн. За порушення відповідачем грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем нараховано штраф в загальній сумі 13500,00 грн., що складається з 1400,00 грн. - штраф за прострочення сплати основного боргу (кредиту) та 12100,00 грн. - штраф за прострочення сплати процентів. Також відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем за порушення грошових зобов'язань відповідачу нараховано 3% річних в загальній сумі 505,75 грн., що складається з 402 грн. 34 коп. - 3% річних за прострочення сплати основного зобов»язання кредиту; 103 грн. 41 коп. - 3% річних за прострочення сплати відсотків по кредиту та інфляційні втрати в загальній сумі 5366,28 грн., що складається з 4234,43 грн. 43 коп. - інфляційні втрати за весь час прострочення сплати заборгованості по кредиту; 1131 грн. 85 коп. - інфляційні втрати за весь час прострочення сплати заборгованості по процентах. На даний час розпочато процедуру ліквідації банку, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «БрокбізнесБанк» - Куреного О.В. В судове засідання представник позивача не з'явився, зазначивши в позовній заяві про розгляд справи у його відсутність та надавши письмову заяву у які, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача, просить справу розглянути на підставі доказів, наявних у справі (а.с. 42, 73-зворот). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача відповідно до ст. 158 ч.2 ЦПК України, враховуючи що сторона скористалась своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, не заперечив проти стягнення з нього 11997 грн. 86 коп. - основного боргу (кредиту); 6498 грн. 19 коп. - заборгованість за відсотками. В іншій частині позов не визнав, просив в задоволенні решти вимог відмовити. Суду пояснив, що він дійсно в межах зарплатного 14.08.2013 року уклав кредит із ПАТ «БрокбізнесБанк» та отримав у вигляді кредитного ліміт на платіжну карту у сумі 12000 грн., на споживчі цілі. Кошти на погашення кредиту списувались автоматично їз його заробітної плати та готівкою через касу банку ним жодного разу не вносились. Однак, з часу початку ліквідації банку, його роботодавець перейшов на обслуговування у ПАТ «Укргазбанк» та відрахування із його зарплатної карточки на погашення кредиту перестали здійснюватись. Позивач підійшов у відділення ПАТ «БрокбізнесБанк», де йому працівник усно повідомив, що після процедури ліквідації буде визначено банк та [PERSON] письмово повідомлять про те у який банк та на який рахунок здійснювати погашення кредиту. Потім в державі почались революційні події, під час яких відповідач приймав участь як працівник правоохоронних органів. Після отримання позову із суду мирним шляхом врегулювати спір йому не вдалося, оскільки сплатити навіть частину заборгованості він не може. При винесенні рішення просив врахувати, що його вини у простроченні виплат немає, банк не повідомив йому, куди вносити кошти, а також скрутне матеріальне становище: винаймає кватиру в м.Вінниці, за які сплачує дві тисячі гривень щомісячно, отримує середній дохід - зарплату приблизно три тисячі гривень на місяць, дружина офіційно не працює, перенесла операцію, а тому просив а разі повного чи часткового задоволення позову розстрочити суму заборгованості на один рік рівними частками. Факти укладання договору, суму отриманого кредиту, розрахунки банку не оспорив. Оглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 14.08.2013 року укладено договір [NUMBER] про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки, за умовами якого позивач на підставі заяви анкети (а.с. 59) видав відповідачу платіжну карту системи MasterCard World та ПІН-код до неї, а також відкрив поточний (картковий) рахунок [NUMBER] в національній валюті України, та зобов'язався здійснювати його обслуговування згідно переліку послуг та на умовах, викладених в тарифах (а.с. 46-48, 60-62) Згідно п. 3.2. договору використання платіжної картки і обслуговування рахунку регулюється цим договором, Правилами користування Платіжною карткою, Тарифами, чинним законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та правилами міжнародної платіжної системи. Згідно п. 6.2.3. договору на першу вимогу банку безумовно сплачувати суми, еквівалентні сумам всіх проведених за основною та додатковими платіжними картками операцій, с3уми нарахованих комісій, нарахованих процентів та всіх інших зобов'язань в повному обсязі, що виникають під час обслуговування Рахунку, суми збитків, що понесені банком в результаті використання платіжної картки і порушення умов кредитного договору, а також суми коштів помилково зарахованих на рахунок. Згідно п.7.1.1. договору неотримання виписки не звільняє власника рахунку від виконання умов кредитного договору. Згідно п. 9.1. договору кредитний договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором. Також 14.08.2013 р. між відповідачем та позивачем було укладено додаткову угоду №1 про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів до договору[NUMBER] про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки від 14.08.2013 року. Відповідно до п. 1 угоди, на умовах визначених додатковою угодою, банк надає власнику рахунку грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом у сумі 12000,00 грн. на строк з 14.08.2013 р. по 13.08.2015 р. зі сплатою процентів за користування кредитною лінією у розмірі 32,00% річних на споживчі цілі. Процентна ставка за користування кредитною лінією є фіксованою. Розмір кредитної лінії складає 12000 грн. на час видачі із поступовим її зменшенням згідно графіку, що викладений у п.2 угоди. Згідно п. п. 6., 7. Угоди проценти за користування кредитною лінією нараховуються банком у валюті рахунку починаючи з дати фактичного використання кредитних коштів. Проценти нараховуються щомісячно в межах строку користування кредитним лімітом, на суму фактичного залишку заборгованості, із розрахунку фактичної кількості днів в місяці та році. Нарахування процентів за користування кредитним лімітом здійснюється за поточний календарний місяць в останній робочий день місяця. Власник рахунку сплачує банку проценти за користування кредитною лінією щомісячно не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти. Згідно п.8 угоди кредитна лінія є відновлювальною в межах поточного ліміту, встановленого умовами додаткової угоди, за умови погашення власником рахунку суми основного боргу за кредитною лінією (частково або в повному обсязі) та процентів за користування нею. Згідно п.п.11., 12. Угоди заборгованість за кредитною лінією, проценти за користування нею та штрафи власник рахунку сплачує за рахунок коштів, що надходять на його рахунок [NUMBER] в АТ «Брокбізнесбанк», МФЛ 300249, як заробітна плата та інші виплати і надходження. Банк дебетує рахунок [NUMBER] на суму заборгованості за кредитною лінією, нарахованих процентів та штрафів без додаткового погодження з власником рахунку згідно права банку на договірне списання. У випадку недостатності коштів на рахунку [NUMBER] в АТ «Брокбізнесбанк» для погашення основного боргу за кредитною лінією, нарахованих процентів за користування нею та штрафів власник рахунку зобов'язаний в термін не пізніше 5 банківських дінв з дня зарахування заробітної плати погасити заборгованість згідно вимоги банку. Згідно п. 14 угоди у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією та/або строків сплати процентів за користування кредитною лінією, а також інших платежів власник рахунку сплачує банку штраф за кожний факт такого порушення в розмірі 100 грн. Сплата штрафу не звільняє власника рахунку від виконання всіх зобов'язань за договором та додатковою угодою, штраф стягується щомісячно до моменту усунення такого порушення. Згідно п. 16 угоди у разі несплати власником рахунку двох платежів за додатковою угодою, що йдуть підряд, термін повернення кредитної лінії вважається таким, що настав, і відповідно, власник рахунку зобов'язаний повернути кредитну лінію, сплатити проценти за користування кредитною лінією. Згідно п. 19 угоди банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати нарахованих процентів, штрафу, а також вимагати відшкодування збитків банку в випадку невиконання чи неналежного виконання власником рахунку своїх зобов'язань за договором та додатковою угодою. Згідно п.30 угоди власник рахунку свідчить та гарантує, що перед укладенням додаткової угоди банк повідомив власника рахунку у письмовій формі про особу та місцезнаходження банку, кредитні умови (мету кредитування, форму забезпечення кредиту, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, тип процентної ставки, суму на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту, строк на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредиту та його умови переваги та недоліки пропонованих схем кредитування). Згідно п. 34 угоди сторони домовились, що строк позовної давності до вимог за додатковою угодою (в тому числі щодо стягнення неустойки) становить 10 років. Із довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту (а.с. 51) вбачається, що погашення кредиту здійснюється 25 числа кожного місяця, причому погашення тіла кредиту здійснюється починаючи з 25.09.214 року, а до того здійснюється лише погашення відсотків. Постановою НБУ від 10.06.2014 року №339 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» (а.с.54) Відповідно до рішень виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів №45 від 11.06.2014 та №103 від 21.05.2015 року розпочато ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк», уповноваженою особою фонду призначено Куреного О.В. на період до 10.06.2016 року (а.с.55, 77) Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором [NUMBER] від 14.08.2013 року вона кладає 11997 грн. 86 коп. - основного боргу (кредиту); 6498 грн. 19 коп. - заборгованість за відсотками; 1400 грн. - штраф за несвоєчасне погашення основного зобов»язання; 12100 грн. - штраф за несвоєчасне погашення відсотків; 402 грн. 34 коп. - 3% річних за прострочення сплати основного зобов»язання кредиту; 103 грн. 41 коп. - 3% річних за прострочення сплати відсотків по кредиту; 4234,43 грн. 43 коп. - інфляційні втрати за весь час прострочення сплати заборгованості по кредиту; 1131 грн. 85 коп. - інфляційні втрати за весь час прострочення сплати заборгованості по процентах, на загальну суму 37868 грн. 08 коп., яку позивач просить стягнути із відповідача. Дані розрахунки не оспорені відповідачем. Судом вказан розрахунки перевірені та повністю приймаються уваги із таких міркувань. Заборгованість за тілом кредиту відповідачем не погашалась. Погашення відсотків здійснювалось із порушенням встановленого порядку, зокрема не було здійснено перше погашення відсотків 25.09.2013, а тому банком вірно нараховано пеню за вказану прострочку відповідно до п. 14 угоди. Останній платіж за відсотками відповідачем здійснено 10.01.2014 року, однак не погашено заборгованість за відсотками, що нараховані у листопаді 2013 року. Також після двох підряд несплат заборгованості за відсотками у відповідача з 28.01.2014 року відповідно до п. 16 угоди настав термін повернення кредитної лінії та сплати відсотків за користування нею. Тому банком вірно здійснено розрахунок неустойки за прострочення основного зобов»язання з 28.01.2014 року за 14 випадків прострочки та штрафів за несвоєчасне погашення процентів починаючи з 26.09.201 за 25 днів прострочки та з 26.12.2013 року по час здійснення розрахунку за 121 випадок прострочки відповідно до п. 14 угоди. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами є зобов'язальними, і регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено ст. 610 ЦК України. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідачем не було дотримано вимог договору, кредит ним належним чином не погашався, у зв»язку із скрутним матеріальним становищем, в результаті чого на ним утворилась заборгованість у виді несплаченого тіла кредиту та процентів за користування кредитом,, яка підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення заборгованості за неустойкою, то суд виходить із того, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов'язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов'язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов'язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов'язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов'язання. У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Аналізуючи вказав положення закону, положення норм кредитного договору щодо нарахування штрафів та розрахунок, у якому вказано про розрахунок пені, неустойки, суд вважає, що вказані у розрахунку нарахування пені по суті є неустойкою у виді штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. Виходячи з аналізу ст. 1 та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредит, з приводу якого подано позов є споживчим кредитом. Відповідно до ст.ст.626 ч.1, 627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. При цьому сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов»язковим для виконання сторонами. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. А отже, до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів». Позовна давність до вимог за додатковою угодою збільшена відповідно до п. 34 угоди згідно ст. 259 ЦК України за письмовою домовленістю сторін до 10 років та сторонами не заявлено про застосування позовної давності під час вирішення спору в суді. Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із спливом строку виконання. Так як у кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється відповідними періодичними платежами, то початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його. Тому, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення неустойки у виді штрафу за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в нарахованій сумі 13500 грн. підлягає до повного задоволення, підстав для застосування ч.3 ст. 551 ЦК України не вбачається, оскільки розмір неустойки не перевищує розміру збитків (тіла кредиту та відсотків) за договором, відповідачем не доведено наявності інших обставин, що мають істотне значення. Суд не приймає твердження відповідача про відсутність його вини у простроченні платежів як підстави для відмови у стягненні неустойки, 3% річних та інфляційних втрат. Статтею 625 Цивільного кодексу України (далі -- ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із змісту вказаних норм вбачається, що вказані нарахування носять компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11), а відтак ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Відповідачем не доведено суду випадку прострочення кредитора, кошти, належні до сплати не внесені ним на депозит нотаріуса, відомостей про невиконання грошового зобов»язання іншою особою, на яку боржником покладено його виконання у цивільній справі відсутні. Таким чином кошти 402 грн. 34 коп. - 3% річних за прострочення сплати основного зобов»язання кредиту; 103 грн. 41 коп. - 3% річних за прострочення сплати відсотків по кредиту; 4234,43 грн. 43 коп. - інфляційні втрати за весь час прострочення сплати заборгованості по кредиту; 1131 грн. 85 коп. - інфляційні втрати за весь час прострочення сплати заборгованості по процентах підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Отже суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «БрокбізнесБанк» у повному обсязі на суму 37868 (тридцять сім тисяч вісімсот шістдесят вісім)грн. 08 коп. станом на 12.03.2015 року. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з чим погодився в своїй ухвалі від 30.06.201 року Апеляційний суд Вінницької області, судові витрати у виді судового збору у сумі 378 (триста сімдесят вісім) грн. 68 коп. відповідно до норм ст. 88 ЦПК України підлягаюь стягненню з відповідача на користь держави. Щодо усного клопотання [PERSON] щодо розстрочки стягнених сум на один рік рівними платежами, то суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає. Так, відповідно до ст. 217 ЦПК УКраїни, суд, ухвалюючи рішення, може зокрема розстрочити його виконання, про що зазначає в рішенні. При заявлені вказаного клопотання відповідач послався на незадовільне матеріальне становище, що свідчить про неможливість погашення ним боргу, однак жодних доказів такого матеріального стану не надав, чим позбавив суд можливості виначити співмірність доходу відповідача та місячних платежів при розстроці виконання рішення суду. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 261 ч.5, 526, 530, 536, 549 ч.2, 610, 611, 612 ч.1, 614 ч.ч.1,2, 625, 626 ч.1, 627, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України,

Outcome: approved