Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Орган опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації в інтересах малолітніх [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Станично-Луганської РДА про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], перебувають під опікою рідного дядька [PERSON], [INFO] та мешкають за адресою: [ADDRESS] Розпорядженнями голови Станично-Луганської райдержадміністрації від 21 серпня 2012 року № 507, 508 малолітнім було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Мати дітей [PERSON] померла [INFO] року, батько дітей - відповідач [PERSON] 10 січня 2013 року виїхав за кордон та по теперішній час перебуває у Російській Федерації. За цей період часу відповідач [PERSON] дітей жодного разу не навідував, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. На підставі викладеного, представник позивача Органу опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації просить суд позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] і стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на їх утримання. Сторони в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про день та час судового засідання були повідомлені належним чином. За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.2,3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER] яке видане 04 травня 2007 року Виконкомом Петрівської селищної Ради Ст-Луганського району Луганської області на ім'я [PERSON] [INFO], відповідач [PERSON] зазначений батьком дитини, матір'ю - [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER], яке видане 04 серпня 2008 року виконавчим комітетом Петрівської селищної Ради Станично-Луганського району Луганської області на ім'я [PERSON] [INFO], відповідач [PERSON] зазначений батьком дитини, матір'ю - [PERSON] З матеріалів позовної заяви вбачається, що малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], перебувають під опікою рідного дядька [PERSON], [INFO] та мешкають за адресою: [ADDRESS] Розпорядженнями голови Станично-Луганської райдержадміністрації від 21 серпня 2012 року № 507 та № 508 малолітнім було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі Актів про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я, або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту чи знайдену дитину від 17 серпня 2012 року. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 28 вересня 2011 року Виконавчим комітетом Петрівської селищної ради Станично-Луганського району Луганської області, мати дітей [PERSON] померла [INFO] року. Згідно інформації Станично-Луганського ВП ГУНП від 05 грудня 2017 року № 8460/111/44-2017, в ході досудового розслідування щодо встановлення місцезнаходження [PERSON] було встановлено, що даний громадянин 10 січня 2013 року перетнув державний кордон України па потязі Луганськ-Москва та по теперішній час перебуває у Російській Федерації. З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 11.01.2018 №153, вбачається, що з 10 січня 2013 року [PERSON] дітей жодного разу не навідував, з синами контактів не підтримує, їх життям не цікавиться, матеріальні потреби дітей не задовольняє, не піклується про фізичний, психічний, моральний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, захопленнями, успіхами не цікавиться, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з синами в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не падає дітям доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, а отже комісія вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] З Розпорядження голови Станично-Луганської райдержадміністрації від 10 вересня 2012року № 538 вбачається, що опікуном над малолітніми [PERSON] та [PERSON], призначено [PERSON], [INFO]. Актом обстеження житлових умов від 13.06.2017 підтверджується той факт, що малолітні [PERSON] та [PERSON], перебувають під опікою [PERSON] та мешкають за адресою: [ADDRESS] Вирішуючи спір, видається зазначити наступне. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухиленні від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09). Оцінюючи докази у їх сукупності, суд засуджує поведінку та ставлення відповідача до власних дітей - малолітніх [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], який ухиляється від виконання батьківських обов'язків стосовно синів та вважає доведеним факт такого ухилення, а тому приходить до висновку про необхідність позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та стягнути з [PERSON], [INFO] на користь законного представника [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] аліменти на утримання [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved