Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], збільшивши свої позовні вимоги (а.с. 97-98 т. 1) та прохає стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 11377556000 від 29 липня 2008 року, яка утворилася станом на 22 квітня 2015 року, в розмірі 2 957 781 грн 37 коп. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 29 липня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого в подальшому стало ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11377556000, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 90 000 доларів США 00 центів зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,80 % на рік. Кредит був наданий строком з 29 липня 2008 року до 20 липня 2029 року. Свої зобов»язання за кредитним договором від 29 липня 2008 року ПАТ «УкрСиббанк» виконало. З метою забезпечення виконання грошових зобов»язань за кредитним договором від 29 липня 2008 року, між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого в подальшому стало ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] 29 липня 2008 року був укладений договір поруки №220423. За договором поруки [PERSON] брала на себе зобов»язання нести солідарну майнову відповідальність за виконання [PERSON] в повному обсязі взятих на себе зобов»язань за кредитним договором № 11377556000 від 29 липня 2008 року. 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором № 11377556000 від 29 липня 2008 року та договором поруки № 220423 від 29 липня 2008 року. У зв»язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов»язань за кредитним договором від 29 липня 2008 року, станом на 22 квітня 2015 року за ним утворилася заборгованість в розмірі в розмірі 2 957 781 грн 37 коп, яка включає в себе: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 966 896 грн 39 коп та заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 990 884 грн 98 коп. Прохає стягнути вказану суму заборгованості в солідарному порядку з відповідачів на користь ПАТ «Дельта Банк». Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» за довіреністю [PERSON] ( а.с. 198 т. 2) в судове засідання не з»явився, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та прохає їх задовольнити (а.с. 81-82 т. 3). Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] (а.с. 204 т. 2) в судове засідання не з»явився, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог заперечує, прохає застосувати позовну давність (а.с. 112 т. 3). Раніше в судових засіданнях представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] надавав пояснення, що він згоден з тим, що 29 липня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11377556000. За умовами кредитного договору [PERSON] був наданий кредит в розмірі 90 000 доларів США 00 центів зі сплатою процентів в розмірі 12,8 % річних. Кредитні кошти були надані на строк з 29 липня 2008 року до 30 липня 2029 року. Також 29 липня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 220423, за яким [PERSON] виступила поручителем за виконання [PERSON] зобов»язань за кредитним договором. За умовами кредитного договору [PERSON] повинен був вносити обов»язковий щомісячний платіж в розмірі, передбаченому графіком погашення заборгованості. Спочатку [PERSON] виконував умови кредитного договору, а потім став вносити платежі нерегулярно. 30 червня 2009 року ПАТ «УкрСиббанк» направило [PERSON] та його поручителю [PERSON] вимогу про погашення заборгованості за кредитними договором від 29 липня 2008 року. У вказаних вимогах було зазначено, що у разі не усунення порушень кредитного договору на 31 день з дня отримання вказаної вимоги банку, термін повернення кредиту вважається таким, що настав та банк буде вимагати дострокового виконання своїх зобов»язань за договором про надання споживчого кредиту. Вимоги банку від 30 червня 2009 року були отримані відповідачами 6 липня 2009 року. Своїми вимогами від 30 червня 2009 року банк скористався правом на дострокове повернення кредиту та змінив дату виконання основного зобов»язання - до 8 серпня 2009 року. Проте з позовом до суду ПАТ «Дельта Банк» звернулося лише 13 січня 2015 року. В той час як вимоги до [PERSON] як поручителя за кредитним договором, відповідно до ч. 4 ч ст. 559 ЦПК України, могли бути пред»явлені лише протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов»язання, який став відраховуватися з 8 серпня 2009 року. Вимоги до [PERSON] могли бути пред»явлені протягом трьох років, починаючи з 8 серпня 2009 року. Однак позивач пропустив і вказаний строк. Та обставина, що відповідачі у 2012-2014 роках вносили певні суми з метою погашення заборгованості за кредитним договором не впливає на застосування строку позовної давності, оскільки при зміні строку виконання зобов»язань усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів не мають правового значення, оскільки [PERSON] був зобов»язаний повернути кредитні кошти в повному обсязі в строк до 8 серпня 2009 року, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після 8 серпня 2009 року не підлягали виконанню. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] надав суду письмове клопотання про застосування строку позовної давності та прохає відмовити ПАТ «Дельта Банк» в задоволенні вимог до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11377556000 від 29 липня 2008 року у зв»язку із спливом строку позовної давності (а.с.167-170 т. 2). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, в той час як вона належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи (а.с. 105-110 т. 3 ). Від відповідача [PERSON] до суду надійшло письмове клопотання про застосування строку позовної давності. Своє клопотання відповідач [PERSON] обгрунтовує тим, що ПАТ «УкрСиббанк» направивши відповідачу [PERSON] та їй як поручителю 30 червня 2009 року вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитними договором від 29 липня 2008 року змінив строк виконання зобов»язання. Вимога банку була отримана ними 6 липня 2009 року, а тому строк виконання зобов»язання зменшився до 8 серпня 2009 року. Саме з цього часу протягом шести місяців ПАТ «Дельта Банк» мало право пред»явити вимогу до неї як поручителя та протягом трьох років пред»явити позов до [PERSON] як основного боржника. ПАТ «Дельта Банк» не використало своє право та звернулося до суду з позовом лише 13 січня 2015 року. Тому прохає застосувати строк позовної давності та відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» у зв»язку із спливом строку позовної давності (а.с.154-157 т. 2). Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 29 липня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого в подальшому стало ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11377556000 (а.с. 6-16). За умовами кредитного договору від 29 липня 2008 року, [PERSON] був наданий споживчий кредит в іноземній валюті в сумі 90 000 доларів США 00 центів для особистих потреб (безпосередньо не пов»язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов»язків найманого працівника), а саме на придбання нерухомості. Кредит був наданий на строк з 29 липня 2008 року до 30 липня 2029 року (п. п. 1.1.,1.2.1,1.2.2.,1.4. кредитного договору). Пунктами 1.3.1. 1.3.4., 5.1., 5.2. договору про надання споживчого кредиту №11377556000 від 29 липня 2008 року визначено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 12,80 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Процентна ставка за договором може бути змінена в порядку та на умовах, визначених договором (а.с. 7, 9 т. 1). Згідно п. 10.2. розділу 10 вищевказаного договору, протягом дії цього договору банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто неналежного виконання умов цього договору та (або) умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобов»язнь позичальника за цим договором (а.с. 14 т. 1). Згідно п 1.5. договору від 29 липня 2008 року, кредит був наданий [PERSON] шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № 26207125392202 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням (а.с. 7 т. 1). Свої зобов»язання за договором про надання споживчого кредиту № 11377556000 від 29 липня 2008 року ПАТ «УкрСиббанк» виконало (а.с. 26 т. 2). Пунктом 2.1. кредитного договору від 29 липня 2008 року визначено, що з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов»язань за вказаним договором приймається застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: трикімнатна квартира № 18, загально площею 49, 78 кв м, що знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Відрадний, 22Б, та є власністю [PERSON] та порука [PERSON] (а.с. 7 т. 1). Встановлено, що 29 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого в подальшому стало ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 220423 (а.с. 28-30 т.1). Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником. У разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктами 1.1. 1.5. договору поруки від 29 липня 2008 року передбачено, поручитель зобов»язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов»язань перед банком, що виникли згідно договору про надання кредиту № 11377556000 від 5 листопада 2007 року, в повному обсязі. Поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного основного (кредитного) договору, зокрема, сума основного (кредитного) договору 90 000 доларів США та термін його виконання до 30 липня 2029 року. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов»язаннями останнього за основним (кредитним) договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій передбачених умовами основного (кредитного) договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Причини невиконання боржником своїх зобов»язань за основним (кредитним) договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов»язань за договором (п.п. 1.1-1.5) (а.с. 28 т.1). 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами та до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11377556000 від 29 липня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] та договором поруки № 220423 від 29 липня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] ( а.с. 36-38 т. 2). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 1.1. розділу 1 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами від 8 грудня 2011 року визначено, що термін «права вимоги за кредитами» означає всі права вимоги продавця в якості кредитодавця по відношенню до позичальників в якості позичальників стосовно кредитів за відповідними кредитними договорами, а також права вимоги продавця по відношенню до осіб, що надають забезпечення за відповідними договорами забезпечення. Пунктом 2.1. даного договору встановлено, що за цим договором продавець погоджується продати права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець цим погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх. Тобто передбачено також і про продаж забезпечувальних договорів. Пунктом 2.3. розділу 2 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, який був укладений 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСибанк» та ПАТ «Дельта Банк», визначено, що права вимоги за кредитами переходять до ПАТ «Дельта Банк» з моменту підписання акту приймання-передачі прав вимоги на дату закриття (а.с. 37-38 т. 2). Акт приймання-передачі був підписаний між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» 16 лютого 2012 року (а.с. 36 т. 1). Про перехід від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11377556000 від 29 липня 2008 року [PERSON] та [PERSON] були повідомлені (а.с. 120-124, 138-141 т. 1) . Статтями ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За умовами договору про надання споживчого кредиту № 11377556000 від 29 липня 2008 року [PERSON] брав на себе зобов»язання до 28 числа кожного місяця повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 1 035 доларів США 00 центів в день сплати ануїтетних платежів (п.п. 1.2.2. п. 1.2. розділу 1 кредитного договору ( а.с. 6 т. 1 ). Однак свої зобов»язання за вищевказаним договором відповідач [PERSON] не виконував належним чином (а.с. 99 т. 1). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 5.5. розділу 5 кредитного договору від 29 липня 2008 року передбачено, що у випадку несплати позичальником чергового ануїтетного платежу у встановлений цим договором день сплати ануїтетного платежу більш ніж на один місяць, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, вставленому розділом 12 цього договору(а.с. 12 т. 1). Згідно п. 12.1 розділу 12 кредитним договором № 11377556000 від 29 липня 2008 року сторони погодили, що у випадку настання обставин, передбачених у п.п. 2.3.,4.9, 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2, 10.14 цього договору та направлення банку на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання зазначеного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким , що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку (а.с. 16 т. 1). Як вбачається з п.п. 2.1.,2.2. розділу 2 договору поруки № 220423 від 29 липня 2008 року у випадку зміни умов основного договору поручитель, підписанням цього договору (договору поруки) підтверджує свою згоду на здійснення таких змін. Сторони погодили, що зміни, які здійснені відповідно до умов цього пункту договору не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін. У випадку невиконання боржником своїх зобов»язань за основним договором кредитор має право пред»явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які останній зобов»заний виконати протягом 10-ти робочих днів з дати відправлення йому такої вимоги шляхом переказу (перерахування) коштів у розмірі, визначеному п. 1.3. договору на рахунки, вказані кредитором (а.с. 28 т. 1). 30 червня 2009 року ПАТ «УкрСиббанк» направив відповідачам листи-вимоги про погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11377556000 від 29 липня 2008 року, які були отримані [PERSON] 6 липня 2009 року. Про вказаний лист-повідомлення було також відомо [PERSON] (а.с. 194, 195 т. 1). Відповідно до ст. 262 ЦК України зміна сторін у зобов»язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Таким чином, направленням листів-вимог відповідачам ПАТ «Дельта Банк» змінило строк виконання основного зобов»язання та саме з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду з позовом на захист своїх порушених прав. Вказану правову позицію Верховний Суд України висловив у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-249цс15 від 2 грудня 2015 року, № 6-990цс15 від 27 січня 2016 року, № 6-368цс16 від 22 червня 2016 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Право на позов виникло 8 серпня 2009 року (32 день з дня отримання відповідачами вимоги банку про дострокове повернення кредиту з 6 липня 2009 року). Проте з позовом до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] та [PERSON], в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 11377556000 від 29 липня 2008 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося лише 13 січня 2015 року (а.с. 40 т. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналіз ч. 4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб»єктивного права кредитора й суб»єктивного обов»язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред»явлення позову), кредитор вчиняти не може. Таким чином, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання в повному обсязі або у зв»язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково не пред»явить вимоги до поручителя. Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постанові № 6-106цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-33цс12 від 23 травня 2012 року, № 6-190цс 14, №6-125цс14, № 6-616цс15, № 6-41цс14, № 6-53цс14 №6-6цс14, які згідно з ч. 3 ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковими для судів, що зобов»язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов»язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України). Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов»язань боржника за кредитним договором. Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобов»язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб»єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. У кредитному договорі строк виконання основного зобов»язання чітко визначений: строком повного погашення кредиту є 30 липня 2029 року. Однак у зв»язку з порушенням боржником виконання зобов»язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 30 червня 2009 року претензію вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов»язаних із ним платежів. Отже, пред»явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за користування кредитними коштами, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов»язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобов»язаний пред»явити позов до поручителя. Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов»язання, то передбачений частиною ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у рішеннях № 6-990цс 15 від 27 січня 2016 року та № 6-368цс16 від 22 червня 2016 року. ПАТ «Дельта Банк» не надано доказів пред»явлення вимог про погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11377556000 від 29 липня 2008 року до поручителя [PERSON] протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання. Відповідач [PERSON] 31 серпня 2016 року звернулася до суду з копотанням про застосування строку позовної давності (а.с. 154-157 т. 2) За наведених мотивів позов ПАТ «Дельта Банк» до поручителя [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки порука за договором поруки № 220423 від 29 липня 2008 року є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Що стосується вимог ПАТ «Дельта Банк» до відповідача [PERSON], то суд враховує, що за ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачається, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позивачем в судове засідання не надано доказів того, що між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] існувала домовленість про збільшення строку позовної давності. Статтею 260 ЦК України визначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. За наведених обставин, суд виходить із загального строку позовної давності у три роки, передбаченого ст. 257 ЦК України та відсутності доказів про існування між сторонами договору про збільшення позовної давності, як це вимагає ст. 259 ЦК України. Як вже було зазначено раніше, пред»явивши [PERSON] 30 червня 2009 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та сплату процентів за користування кредитними коштами, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов»язання та протягом трьох років, починаючи від цієї дати був зобов»язаний пред»явити позов до [PERSON] Строк виконання основного зобов»язання було змінено на 8 серпня 2009 року та саме з цього часу у позивача виникло право на звернення з позовом до суду. В той же час ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до суду лише 13 січня 2015 року (а.с. 40 т.1), тобто поза межами трирічного строку позовної давності. За статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідач [PERSON] 31 серпня 2016 року звернувся до суду з клопотанням про застосування строку позовної давності (а.с.167-170 т. 2) Суд критично оцінює посилання представника позивача ПАТ «Дельт Банк» [PERSON] на те, що суд не може прийняти до уваги клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності, так як вони не були зроблені відповідачами під час першого розгляду справи судом першої інстанції, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості з кредитним договором було передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 84-86 т. 2) та, відповідно, розгляд цивільної справи розпочався спочатку. Що стосується посилання представника позивача [PERSON] як на підставу відмови в задоволенні клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності на ту обставину, що за період з 27 квітня 2012 року до 31 липня 2014 року [PERSON] здійснював платежі за кредитним договором, що свідчить про визнання ним боргу, та, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України тягне за собою переривання перебігу строку позовної давності, то суд вважає, що після зміни 30 червня 2009 року строку виконання зобов»язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів не мали правового значення, оскільки за вимогою п. 12.1. кредитного договору [PERSON] зобов»язаний був повернути кредит в повному обсязі протягом 31 календарного дня з дати одержання вимоги від банку до 8 серпня 2009 року. Разом з тим за змістом ст. ст. 525, 526, 536, 599, ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказана правова позиція вказана у постанові Верховного Суду України № 6-249цс15 від 2 грудня 2015 року та № 6-1412цс16 від 7 вересня 2016 року. Згідно ст. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Кредитним договором № 11377556000 від 29 липня 2008 року не встановлений розмір процентів у разі зміни банком строку виконання зобов»язання (а.с. 6-16 т. 1). ПАТ «Дельта Банк» прохає стягнути заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 22 квітня 2015 року (а.с. 97-99 т. 1). Своїм правом на збільшення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» не скористалося. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки кошти за кредитним договором № 11377556000 від 29 липня 2008 року в належному розмірі повернуті не були, проценти за користування кредитними коштами підлягають стягненню з відповідача [PERSON] у межах строку позовної давності та в межах позовних вимог за період з 9 серпня 2012 року до 22 квітня 2015 року, а їх розмір має бути визначений на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд також враховує, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 2 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 3 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено строком на три місяці із 3 березня 2015 по 2 червня 2015 року включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 8 квітня 2015 року прийняте рішення № 71 «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 2 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», яким тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 3 березня 2015 року по 2 вересня 2015 року включно. 3 серпня 2015 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 147 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 2 жовтня 2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] до 2 жовтня 2015 року включно. На підставі постанови Правління Національного банку України від 2 жовтня 2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2 жовтня 2015 прийнято рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON], строком на 2 роки з 5 жовтня 2015 року до 4 жовтня 2017 року включно. Частиною 6 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що до повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відноситься вжиття передбачених законодавством заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 48 та п. 5 ч. 2 ст. 37 вищевказаного закону, уповноважена особа Фонду має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду. Таким чином з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» слід стягнути проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором № 11377556000 від 29 липня 2008 року за період з 9 серпня 2012 року до 22 квітня 2015 року, виходячи з облікової ставки Національного банку України. Позивачем ПАТ «Дельта Банк» не наданий окремий розрахунок процентів за користування кредитними коштами за період з 9 серпня 2012 року до 22 квітня 2015 року, посилаючись на те, що ПАТ «Дельта Банк» має право на стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі за період з 19 грудня 2011 року (часу придбання права вимоги за кредитним договором) до 22 квітня 2015 року. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] також прохає відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв»язку зі спливом строку позовної давності, але при цьому надав розрахунок процентів за користування кредитними коштами за період з 9 серпня 2012 року до 22 квітня 2015 року, розрахований виходячи з облікової ставки Національного банку України, за яким проценти за користування кредитними коштами період з 9 серпня 2012 року до 22 квітня 2015 року, нараховані на тіло кредиту в розмірі 88 295 доларів США 95 центів, становлять 23 825 доларів США 48 центів (а.с. 113-114 т. 3). Суд, перевіривши вказаний розрахунок, повністю погоджується з ним, так як при його проведення вірно застосована облікова ставка Національного банку України, період, на який вона була встановлена, кількість днів, за які нараховані проценти, та їх розмір. Статтею 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов»язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як орієнтує Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 у разі пред»явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. За таких обставин з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» слід стягнути проценти за користування кредитними коштами за період з 9 серпня 2012 року до 22 квітня 2015 року в розмірі 23 825 доларів США 48 центів, що у перерахунку на національну валюту України, виходячи з курсу долару США до гривні України, встановленого Національним банком України станом на 18 листопада 2016 року, за яким 100 доларів США дорівнювало 2605,3438 гривні України, становить 620 735 грн 67 коп (23 825, 48 доларів США х 26,053438 гривні України) Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір в розмірі 3 654 грн 00 коп (а.с. 5 т. 1). Позовні вимога ПАТ «Дельта Банк» задоволені на 21 % (620 735 грн 67 коп сума, яка підлягає стягненню : 2 957 781 грн 37 коп - сума, яку прохав стягнути позивач х 100). За таких обставин з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» слід стягнути понесені витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 767 грн 34 коп (3 654 грн 00 коп х 21 : 100).

Outcome: partial