Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк», звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, вказали УДМС України у Волинській області. Позов мотивували тим, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 28.11.2014 року в рахунок погашення заборгованості перед банком в розмірі 139\~465,25 грн. за кредитним договором №3334 від 20.09.2007 року звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Чернишевського, 44 та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Під час виконання рішення суду було встановлено, що в іпотечній квартирі крім власника [PERSON] зареєстровані інші відповідачі у справі. Відповідачам надсилалась письмова вимога про виселення та звільнення житлового приміщення, однак остання була залишена без уваги. Наявність зареєстрованих осіб ускладнює процедуру реалізації предмета іпотеки, порушує права позивача і унеможливлює виконання рішення суду. А тому, просить суд виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] (від імені якого діють законні представники [PERSON] та [PERSON]В.), [PERSON] (від імені якого діють законні представники [PERSON] та [PERSON]В.), [PERSON], [PERSON], [PERSON] з житлового приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку в УДМС України у Волинській області. Ухвалою суду при відкритті провадження у справі до участі в ній в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Службу у справах дітей Луцької міської ради. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві підстав. Просив позов задовольнити. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав та заперечував щодо його задоволення. Представники Служби у справах дітей вказували на те, що 1/2 частина житлового будинку в м. Луцьк по вул. Чернишевського, 44 є єдиним житлом неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] Житло було набуте не за рахунок кредиту. Діти вже там проживали. Вважають за неможливе виселення дітей без надання іншого житла. Від третьої особи УДМС України у Волинській області на адресу суду надійшли письмові заперечення, в яких вказано на те, що позовні вимоги в частині зобовязання УДМС України у Волинській області про зняття з реєстраційного обліку в житловому приміщенні є безпідставними, а тому в їх задоволенні просять відмовити. Розгляд справи проводити у відсутності представника УДМС України у Волинській області. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 28.11.2014 року (а.с. 16-18) у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості перед банком в розмірі 139\~465,25 грн. за кредитним договором №3334 від 20.09.2007 року звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 36,00 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., що знаходиться в м. Луцьк, по вул. Чернишевського, 44 та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та Договором конкретного користування. Рішення відповідачами не оскаржувалось, набрало законної сили і перебуває на виконанні (а.с. 67). З довідки місцевого обчислювального центру від 10.06.2015 року (а.с. 33) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] 18.06.2015 року банком було направлено усім відповідачам вимоги про звільнення житлового приміщення в добровільному порядку (а.с.19). Однак такі вимоги відповідачами виконані не були. За змістом ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина 3 ст. 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Як виняток допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР). Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону №\~898-IV, так і частини другої статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Саме до цього зводяться правові висновки, зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 березня 2015 року (справа №\~6-39цс15), яка згідно зі статтею 3607 ЦПК України є обовязковою для судів, що зобовязані узгодити свою судову практику з рішеннями Верховного Суду України. Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Судом встановлено, що право власності на передану в іпотеку 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в м. Луцьк по вул. Чернишевського, 44, набуте [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 10.09.1999 року. Тобто, дане житло не було придбане за рахунок кредитних коштів. Відповідно до висновків Верховного Суду України у випадку виселення з іпотечного майна, що не було придбане за рахунок кредиту, мешканцям необхідно надати інше житло. З повідомлення Луцької міської ради від 23.10.2015 року №1.1-8/6052 (а.с.69) вбачається, що станом на день розгляду справи судом в житловому фонді Луцької міської ради вільні житлові приміщення (квартири, кімнати в гуртожитках) відсутні. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що, оскільки, іпотечне майно було придбане не за рахунок кредитних коштів, інші жилі приміщення, які мають бути надані особам одночасно з виселенням відсутні, в задоволенні позову про виселення відповідачів слід відмовити. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed