Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 06 вересня 2012 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № Е/V0789б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилається на те, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, а тому станом на 31 березня 2016 року має заборгованість у розмірі 16 079,02 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1 541 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 10 495 грн., заборгованість за пенею та комісією 2 800 грн., а також штраф (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 741,86 грн. У звязку з наведеним просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, проте від нього до суду надійшла заява, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, підтверджує обставини викладені в позовній заяві, просить суд позов задовольнити та розглянути справу у відсутності представника позивача. Вiдповiдач [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак, звернувся до суду із заявою та просив суд справу розглянути в його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки грошове зобов'язання виконано боржником не було, то мало місце порушення вимог ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. Стаття 612 ЦК України вказує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 06 вересня 2012 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № Е/V0789б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31 березня 2016 року становить у розмірі 14 836 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 1 541 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 10 495 грн., заборгованість за пенею та комісією 2 800 грн. Звертаючись до суду із даним позовом позивач просить суд втягнути із відповідача також штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 741,86 грн. Однак, суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг встановлено, що при порушенні позичальником будь якого з грошових зобовязань, передбаченим даним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання, зокрема у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Пунктом 2.1.1.12.6.1 даного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань на сумі від 100 грн. У той самий час, згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. А тому, виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів слід відмовити. У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати по оплаті судового збору. На пiдставi викладеного, ст.ст. 509, 524-526, 530, 532, 533, 536, 546, 612, 1050, ЦК України,

Outcome: partial