Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій АТ КБ\~«ПриватБанк» просить\~стягнути з\~ [PERSON] \~заборгованість за\~кредитним договором\~від 06.02.2011\~року в\~сумі 109939,16\~гривень. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Між сторонами укладено договір № D01FF326101131 від 29.09.2012 року про відкриття кредитної картки на отримання грошових коштів зі сплатою базової відсоткової ставки по кредитному ліміту. 06.02.2014 року між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н. Відповідно до якої, [PERSON] отримала кредит у сумі 4811,52 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 2 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. [PERSON] не надавала своєчасно АТ КБ «ПриватБанк» кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. За посиланням ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] не в повному обсязі сплачувала борг за кредитом та відсотки, в зв`язку з чим утворено заборгованість станом на 05.08.2020 року у сумі 10124,27 гривень, що змусило ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому порядку захищати свої майнові інтереси. Ухвалою суду від 16.09.2020 року за позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відкрито провадження, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 51). Відзив на позовну заяву відповідачем [PERSON] в порядку ст. 278 ЦПК України не подано. Сторони на виклик до суду не з`явилися. Позивач АТ «КБ «ПриватБанк» про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України, представником позивача Кіріченком В.М. зазначено в позовній заяві, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримано, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки невідомі, судом вжито максимальні заходи для її повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Суду повернуто поштове повідомлення № 8530205785980 з довідкою УДППЗ «Укрпошта», - адресат відсутній за вказаною адресою, що в розумінні п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням про розгляд справи. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини. 29.09.2012 року [PERSON] оформила в акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» заяву № D01FF326101131 про відкриття кредитної картки (а.с. 8) 06.02.2014 року між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Згідно умов генеральної угоди: 1) п. 1: погоджено реструктуризацію заборгованості за договором № D01FF326101131 від 29.09.2012 року: - п. 1.1.2: зменшено розмір заборгованості за договором № D01FF326101131 до 5531,52 гривень; - п. 1.1.3: дата кінцевого погашення заборгованості 31.08.2014 року; 2) приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт: - п. 2.1: банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 4811,52 гривень на строк 6 місяців, з 06.02.2014 року по 31.08.2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплаті відсотків в розмірі 0,001 % щомісячно на суму залишку заборгованості по кредиту; погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця платежем в сумі 801,92 гривень (а.с. 9) В Генеральній угоді зазначено, що [PERSON] ознайомилась та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року. Витяг з вказаних правил позивачем долучено до матеріалів справи (ас. 11-37) Заперечень від відповідача [PERSON] , що нею укладено вказані договори з АТ КБ «ПриватБанк» та отримано кредитні кошти під час розгляду судом справи не надійшло. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказане свідчить, що підписані заява № D01FF326101131 від 29.09.2012 року, Генеральна угода від 06.02.2014 року породжують між сторонами договірні відносини. Підписання відповідачем заяв засвідчує її ознайомлення та згоду з Правилами та Умовами надання банківських послуг, а також підтверджує її згоду на те, що вказані документи в цілому складають договір про надання банківських послуг. Приймаючи такий висновок, суд відступає від правової позиції, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі №175/4576/14-ц, яка хоча і стосується застосування норм права у подібних правовідносинах, однак фактичні обставини розглядуваної справи не є аналогічними справі, яка переглянута судом касаційної інстанції. Так, в зазначеному правовому висновку Верховного Суду, встановлена відсутність підтвердження прийняття відповідачем умов, якими передбачено розмір процентів за користування кредитом, тобто сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору у зв`язку з чим Умови та Правила надання банківських послуг, а також Правила користування платіжною картою, що не містили підпису відповідача не можуть розцінюватись як частина кредитного договору. Разом з тим, в розглядуваній справі, судом беззаперечно встановлено протилежні обставини, зокрема факт підписання відповідачем Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, в зв`язку з чим дані документи (докази), а також Умови та Правила надання банківських послуг розцінюються як невід`ємна частина кредитного договору, укладеного між сторонами. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. В позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що [PERSON] допущено порушення виконання прийнятих на себе договірних зобов`язань, станом на 05.08.2020 року укладено кредитну заборгованість в сумі 10124,27 гривень, з яких: 2874,87 тіло кредиту, 1,76 гривень відсотки за користування кредитом, 7247,64 гривень пеня. Суд надає оцінку викладених АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтувань позовної заяви з позиції слушності аргументів, належності і достатності доказів, врахування позиції відповідача [PERSON] , якою факт порушення умов договору не оспорювався, та приписів норм права, що підлягають застосуванню до спірних відносин сторін. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах встановлених договором, а позичальник, зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З аналізу правових норм параграфу 1 глави 71 ЦК України (саме ці положення застосовуються до кредитних відносин) випливає, що кредит надається суб`єктам кредитування всіх форм власності у тимчасове користування на умовах, передбачених кредитним договором. Закон України «Про банки і банківську діяльність» визначає банківський кредит як будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів із такої суми. АТ КБ «ПриватБанк» уклавши 06.02.2014 року з [PERSON] . Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, та надавши кредитні кошти (тобто виконавши своє основне зобов`язання) отримав право на повернення позикових коштів, процентів, а відповідач взяла на себе зобов`язання виконання всіх умов договору. В порушення погоджених сторонами умов договірних відносин відповідач [PERSON] не виконувала умови зазначеної Генеральної угоди від 06.02.2014 року, порушила передбачені терміни погашення кредиту, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 45-46). Станом на 05.08.2020 року борг за тілом кредиту 2874,87 гривень, вказана сума підлягають присудженню до стягнення. Згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється. Укладаючи 06.02.2014 року Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт сторонами погоджено, що АТ КБ «ПриватБанк» надано [PERSON] кредит в сумі 4811,52 гривень зі сплатою за користування коштами процентів 0,001% щомісячно. Так, відповідно до розрахунку суми заборгованості відповідача за кредитним договором, наданого відділом підтримки інформації за кредитними операціями (з урахуванням графіку погашення кредиту) розмір несплачених процентів за користування кредитом розрахований на ставкою 0,01 % річних (0,01 % * 12 місяців), станом за період з 06.02.2014 року по 05.08.2020 року дорівнює 1,76 гривень (несплачені проценти на прострочену заборгованість). Умови кредитного договору в частині зміни розміру відсоткової ставки не переглядались і не змінювались, а тому у суду не має сумніву щодо достовірності нарахованого розміру несплачених процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню в судовому порядку. \~ \~ \~ \~ Розглядаючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з [PERSON] пені, - суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно п. 2.8 Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт при порушення позивачем зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах та правилах за кожен день прострочки. Згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг у випадку виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 гривень, Клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується: пеня = базова процентна ставка по договору / 30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) + 50 гривень (одноразово). Згідно п. 2.2 Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт при порушенні позичальником строків погашення заборгованості більш ніж 31 день, - позичальник сплачує банку штраф в розмірі 00,0 гривень. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 05.08.2020 року нараховано загальну суму пені та комісію 7247,64 гривень, штрафу 00,0 гривень. З вищевказаного вбачається, що пеня і штрафи нараховані ПАТ КБ «ПриватБанк» за одне й те ж саме порушення - за порушення відповідачем строків виконання зобов`язання, тобто у цьому випадку має місце подвійне стягнення, що законом забороняється. В правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003 цс-15 від 21.10.2015 р., та постанови Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у справі № 6-1374цс17 від 11.10.2017 року (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України) зазначено, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Разом з тим, суд вважає не потрібним надавати правову оцінку умовам договору між сторонами щодо покладання на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності в спосіб стягнення неустойки, оскільки до спірних відносин в частині вимог позивача стягнення пені, штрафів підлягає застосуванню положення Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Згідно ст.\~2\~Закону України\~№ 1669-VІІ\~«Про тимчасові\~заходи на\~період проведення\~антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Покровськ Донецької області. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до таких населених пунктів належить м. Покровськ Донецької області. Крім того, райони проведення АТО були визначені іншими нормативно-правовими актами, зокрема, наказом Служби безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення». Згідно з цим наказом районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Згідно відомостей в паспорті місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Національний банк\~України своїми\~листами від\~13\~жовтня 2014\~року №\~47-411/58939\~та 05\~листопада 2014\~року №\~18-112/64483\~наголошував банкам\~України про\~неухильне дотримання\~вимог Закону\~України №\~1669-VІІ\~«Про тимчасові\~заходи на\~період проведення\~антитерористичної операції»\~від 02\~вересня 2014\~року щодо\~не нарахування\~пені та\~штрафів за\~договорами кредиту під час антитерористичної операції. Отже, незважаючи на те, що дія Переліку пунктів, де проводиться антитерористична операція розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р була зупинена, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в тому числі і його ст. 2, яка забороняє нарахування штрафних санкцій на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами, підлягає застосуванню, оскільки цей закон не скасований, а також у зв`язку з тим, що прийняті інші нормативні акти, що визначають райони проведення АТО. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нарахована неустойка (пеня) за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків. Таким чином є підстави для застосування в цій частині вимог норму ч. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та постановити рішення про відмову в задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] пені. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі задоволення позову на відповідача. Позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково на суму 2876,63 гривень, тобто на 29 % від заявлених вимог (2876, 63 / 10124,27 * 100 %), тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, дорівнює 609,58 гривень (2102 * 29 / 100).

Outcome: partial