Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області із позовною заявою до Управління патрульної поліції у Луганській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, третя особа інспектор взводу №2 лейтенант поліції Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Зайцев Євген Євгенович. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 05.01.2019 інспектор патрульної поліції взводу 2-ї роти Лейтенант поліції УПП в м. Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному, лейтенант поліції Зайцев Євген Євгенович виніс постанову ВР №331267 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн. Відповідно до змісту постанови [PERSON] , керуючи транспортним засобом CHEVROLET АVEO, державний номерний знак [NUMBER] , нібито порушив ПДР України, а саме: пункт 2.9. також нібито на законну вимогу пред`явити посвідчення водія відмовився, порушуючи п. 2.4 ПДР Україні. Рішенням Рубіжанського міського суду від 03.06.2019 року у справі №425/532/19 відповідна Постанова була скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите, у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Позивач вважає, що співробітнику поліції з самого початку було очевидним, що він не порушував законів та не вчиняв адміністративного правопорушення. З моменту складення постанови в справі про адміністративне правопорушення та судової тяганини позивач зазначає, що він перебував у стресовому стані. А саме: він був змушений доказувати у судовому порядку незаконність дій працівника патрульної поліції. Бездоказове ствердження співробітником поліції про вчинення ним адміністративного правопорушення, завдали йому душевних переживань і розпачу, через це позивач став дратівливим. Йому була спричинена моральна шкода в результаті довготривалої дії фізіологічних та психологічних стресів, емоційно-негативних хвилювань, які порушили його моральне благополуччя, як наслідок погіршило його стан здоров`я. Вина співробітника поліції, як психічне ставлення особи до вчиненої нею протиправної поведінки та можливих їх наслідків, у заподіянні йому шкоди була наявною. Таким чином, дії співробітника поліції, як вважає Позивач були свідомо направлені на фальсифікацію відносно нього Постанови в справі про адміністративне правопорушення, направлені на притягнення його до адміністративної відповідальності характеризується прямим умислом. Отже, співробітник поліції усвідомлював негативний характер своїх дій та передбачав настання шкідливих наслідків особисто для позивача. У результаті таких дій позивач вимушений був коригувати свої плани на майбутнє, нормальне та розмірене життя вже було не можливе, адже не зі свого бажання позивач мав у суді відстоювати свої права. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 42 500 грн., тобто у стократному розмірі від накладеного на позивача штрафу співробітником поліції. Також, позивач потребує відшкодування і матеріальної шкоди, адже вимушений був витратити 3000 грн. 00 коп. на правову допомогу. Відповідно до п.2 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування ніколи,\~завданої громадянинові\~незаконним діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Відповідно до ч.5 ст.4\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною шостою вказаної вищевказаної статті визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. В п.3 та п.4\~постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року N\~4\~« Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач також зазначає, що згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо доказування заподіяння моральної шкоди, що порушення прав особи вже саме по собі тягне моральні страждання і виникнення моральної шкоди, тому не потрібно доводити факт страждань, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права. На підставі викладеного позивач просив суд визнати дії Управління патрульної поліції у Луганській області незаконними, стягнути з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] , за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України відшкодування моральної шкоди в розмірі 42500 грн. 00 коп., а також стягнути з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] , за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3 000 грн. 00 коп. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 20.12.2019 ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/9824/19 було відкрито провадження у цій цивільній справі. 03.01.2020 року представником відповідача Державної казначейської служби України був наданий відзив на позовну заяву та подано клопотання про вирішення питання щодо процесуального статусу Державної казначейської служби України та заміни відповідача Державної казначейської служби України на Державу України в особі Державної казначейської служби України, що було вирішено на підставі ухвали суду від 03.01.2020. 03.01.2020 року та 15.01.2020 року представником відповідача Управління патрульної поліції в Луганської області був наданий відзив на позовну заяву та клопотання про слухання справи за відсутності представника відповідача. 05.03.2020 року представником позивача надано клопотання про долучення письмових доказів до справи. 23.02.2020 представником позивача надано письмове клопотання про долучення письмових доказів до справи. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що відповідач склав постанову про адміністративне правопорушення, яка була скасована судом, у зв`язку з чим позивач зазнав матеріальної шкоди та моральних страждань та у позивача виникло право на відшкодування заподіяної шкоди. Відзиви на позовну заяву Представником відповідача - ДПП УПП в Луганській області надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вимоги позивача вважають безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Просили суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та розглянути справу за їх відсутності. Представником відповідача\~Державної казначейської\~служби України\~був наданий\~відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем у якості відповідача зазначено Державну казначейську службу України, з чим не можна погодитися з огляду на наступне. Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 (зі змінами) (далі - Положення № 215) Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (п.п. 3 п. 4 Положення № 215). Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках (п. 17 Положення № 215). Пред`являючи позовну заяву до юридичної особи - Державної казначейської служби України позивачем зазначено неналежний спосіб стягнення матеріальної та моральної шкоди, а саме: з юридичної особи, оскільки Казначейство в жодних правових або будь-яких інших відносинах, ані з позивачем, ані з першим відповідачем не перебуває, тому Казначейство не може виступати у якості відповідача по справі. Таким чином, заявлена моральна шкода, у разі задоволення позову, підлягає стягненню не з юридичної особи, а з державного бюджету, що не є тотожним у процесі виконання рішення суду, відповідно і відповідачем у справі повинна виступати не Державна казначейська служба України, як юридична особа, а Держава в особі Державної казначейської служби України, оскільки Державна казначейська служба України не повинна відповідати коштами, передбаченими на утримання установи, за дії або бездіяльність органів державної влади. Щодо підстав відшкодування шкоди зазначили аналогічні підстави, що викладені у відзиві на позовну заяву представником ДПП УПП в Луганській області. Постанова суду про закриття справи про адміністративне правопорушення може доводити лише факт не вчинення адміністративного правопорушення, а не протиправність дій відповідача. Аналогічна правова позиція щодо необхідності доведення саме протиправності дій відповідача викладена у постанові Верховного Суду від 05.07.2018 по справі № 614/336/15- ц (провадження №61-19854св18). Інтереси держави полягають у забезпеченні правомірного обігу бюджетних коштів, додержанні законодавчого порядку відшкодування, а також у визнанні та фінансуванні лише законних підстав відшкодування шкоди. Безпідставне стягнення бюджетних коштів створює загрозу економічним інтересам держави, порушує порядок надходження, акумулювання та використання коштів державного або місцевого бюджету, що може призвести до неможливості фінансування видатків бюджетів, у т.ч. захищених. Просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надавав, був представлений адвокатом Ус О.О.. Представник позивача\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмове клопотання, в якому просила справу розглядати за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача\~ Управління\~патрульної поліції\~у Луганській\~області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, просив справу розглядати без участі їх представника, заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача\~ Державної\~казначейської служби\~України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом Згідно з рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.06.2019 р. провадження №2-а/425/74/19, справа №425/532/19 адміністративний позов [PERSON] до інспектора взводу роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Зайцева Євгена Євгеновича про визнання дій неправомірними, скасування\~постанови\~про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди - задоволено частково. Постанову\~серії ВР № 331267 від 05.01.2019 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 425,00 гривень - скасовано і закрито справу про адміністративне правопорушення. В задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій інспектора взводу роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Зайцева Євгена Євгеновича та стягнення з інспектора взводу роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції [PERSON] моральної шкоди в розмірі 2000,00 гривень відмовлено за необґрунтованістю. Згідно з договором про надання правової допомоги від 01.10.2019 року [PERSON] - Клієнт з Адвокатом [PERSON] уклав договір, за яким адвокат надає правову допомогу, шляхом надання консультації, складання позовної заяви про стягнення матеріальної та моральної шкоди, складення скарги на дії патрульного поліцейського та представлення інтересів Клієнта у Лисичанському міському суді з усіма відповідними повноваженнями без обмеження процесуальних прав та обов`язків. Відповідно до п. 3 цього Договору за надану юридичну допомогу Клієнт виплачує Адвокату грошову винагороду гонорар за надані послуги, у сумі 3000 грн., на момент підписання даного договору, що підтверджується квитанцією № 01 від 01.10.2019 року. Згідно з відповіддю т.в.о. начальника УПП в Луганській області від 24.01.2020 року, в ході розгляду звернення адвоката Ус О.О., на підставі зібраних матеріалів перевірки було встановлено, що в діях лейтенанта поліції [PERSON] містяться ознаки дисциплінарного проступку, у зв`язку з чим керівництвом УПП в Луганській області ДПП буде призначено службове розслідування. Мотивувальна частина Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 55 Конституції України\~передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач посилався на те, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності выдповыдачем полыцыейськуим [PERSON] йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності. Позивач змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки йому потрібно було регулярно з`являтися до суду, надавати пояснення, звернутися за допомогою до професійних адвокатів. \~ \~ \~ \~Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. \~ \~ \~ \~Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. \~ \~ \~ \~При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. \~ \~ \~ \~Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. \~ \~ \~ \~Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду , визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. \~ \~ \~ \~Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. \~ \~ \~ \~За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу), про що зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17. \~ \~ \~ \~Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. На підтвердження незаконності дій відповідача позивачем надана відповідь т.в.о. начальника УПП в Луганській області від 24.01.2020 року, в якій зазначено, що в ході розгляду звернення адвоката Ус О.О., на підставі зібраних матеріалів перевірки було встановлено, що в діях лейтенанта поліції містяться ознаки дисциплінарного проступку, у зв`язку з чим керівництвом УПП в Луганській області ДПП буде призначено службове розслідування. Втім, суду належних та допустимих доказів щодо результатів службового розслідування та притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності суду надано не було. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Суд враховує, що зазначена правова позиція підтримується Верховним Судом (постанова від 27.09.2018 року по справі №757/3239/17-ц). Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачами моральної шкоди. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди. З огляду на зазначене, необґрунтованими є посилання позивача про те, що скасування постанови серії ВР № 331267 від 05.01.2019 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень на [PERSON] за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 6 ст. 126 КУпАП, Рубіжанським міським судом Луганської області, є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди. Саме по собі накладення штрафу на особу та в подальшому скасування цієї постанови не може свідчити про встановлений факт спричинення моральної шкоди за відсутності понесеної позивачем шкоди та причино наслідкового зв`язку між нею на неправомірними діями відповідача. Окрім того, як установлено судом, постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача була майже відразу скасована та позивач особисто не брав участь у судовому розгляді при винесенні відповідного рішення Рубіжанським міським судом Луганської області. Тобто, з наведеного не вбачається моральних та душевних страждань з приводу доказування своєї невинуватості, чи тривалий розгляд судом справи, внаслідок чого порушився нормальний уклад та спосіб життя позивача, та останній був змушений докладати неймовірних зусиль для його налагодження та організації. При цьому, визначення розміру грошового відшкодування в сумі 42500 гривень на підставі наведених розрахунків, суд вважає необґрунтованим за відсутності доведеності завдання моральної шкоди. Крім того, слід зазначити, що з аргументів та доданих до позовної заяви доказів, не доведено права позивача на отримання моральної шкоди за вимогами\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури та суду». \~ \~ \~ \~Отже, позивач не довів причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку він посилається. Сам факт закриття адміністративної справи, подальше скасування постанови, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади. \~ \~ \~ \~Суд враховує, що зазначена правова позиція підтримується Верховним Судом (постанова від 27.09.2018 року по справі №757/3239/17-ц). \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження дійсності факту спричинення йому моральної шкоди незаконними діями відповідача, а тому в задоволенні позову в частині визнання незаконними дій відповідача та стягнення моральної шкоди слід відмовити. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд також погоджується з доводами відповідача Державною казначейською службою України відносно того, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем. Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 (зі змінами) (далі - Положення № 215) Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (п.п. 3 п. 4 Положення № 215). Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках (п. 17 Положення № 215). Пред`являючи позовну заяву до юридичної особи - Державної казначейської служби України позивачем зазначено неналежний спосіб стягнення моральної шкоди, а саме: з юридичної особи, оскільки Казначейство в жодних правових або будь-яких інших відносинах, ані з позивачем, ані з першим відповідачем не перебуває, тому Казначейство не може виступати у якості відповідача по справі. \~ \~ \~ \~Таким чином, заявлена моральна шкода, у разі задоволення позову, підлягає стягненню не з юридичної особи, а з державного бюджету, що не є тотожним у процесі виконання рішення суду. \~ \~ \~ \~Щодо відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на підставі Договору про надання правової допомоги від 03.10.2019 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2) ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, у звзяку з відмовою в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд доходить висновку, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у розмірі 3000 гривень. \~ \~ \~ \~Таким чином, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, суду не надав, суд доходить обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що позивача звільнено від сплати судового збору, відсутні сторони, які понесли судові витрати при вирішення справи, отже судові витрати компенсуються за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed