Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-15 00:00:00

Орган та піклування Буринської районної державної адміністрації Сумської області звернувся до суду з цим позовом, уточнивши який вказали, що у них на обліку перебувають троє малолітніх дітей відповідачки як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах з причини невиконання їх матір`ю батьківських обов`язків. [PERSON] зловживає спиртними напоями, не забезпечує належних умов проживання, харчування та виховання дітей. Старша донька відповідачки [PERSON] фактично із самого народження проживає в сім`ї свого діда [PERSON] .. Двоє менших дітей неодноразово залишалися відповідачкою без нагляду, голодні та брудні через зловживання нею алкогольними напоями та ведення аморального способу життя. У зв`язку з загрозою їхнього життя та здоров`я, 17.12.2019 року вони були влаштовані до Обласного центру соціально-психологічної реабілітації міста Шостка. Посилаючись на те, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, просили позбавити її батьківських прав по відношенню до трьох дітей, передавши дітей їхньому дідусю [PERSON] , призначивши його їхнім опікуном. Крім цього, просили стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердили обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково. Пояснила, що вона дійсно зловживала алкогольними напоями, але в теперішній час не п`є. Декілька разів відвідувала молодших дітей у реабілітаційному центрі. Просила не позбавляти її батьківських прав, оскільки вона змінила своє ставлення до дітей. Третя особа [PERSON] пояснив, що відповідачка є його дочкою. Вона зловживає спиртними напоями, у зв`язку з чим проходила відповідне лікування, але результату не було. Просив призначити його опікуном відносно дітей. Вважав, що краще для дітей буде коли відповідачку позбавити батьківських прав по відношенню до них. Свідок [PERSON] пояснив, що він працює дільничним офіцером поліції Буринського ВП. Близько п`яти років знає відповідачку. Неодноразово, разом із працівниками служби у справах дітей та сільської ради, відвідував за місцем проживання відповідачку та дітей. [PERSON] систематично зловживає спритні напої, двоє менших дітей проживали із нею. Вони були недоглянуті, в будинку брудно, умови для проживання дітей незадовільні. У зв`язку з небезпекою для їх здоров`я та життя діти були відібрані від матері та передані до реабілітаційного центру. Поведінка [PERSON] після цього також не змінилася. Вислухавши пояснення сторін та свідка, дослідивши надані докази і давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8-10). З 2015 року діти відповідачки перебувають на обліку служби у справах дітей Буринської РДА як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах з причини неналежного виконання їхньою матір`ю обов`язків по вихованню дітей, зловживанням нею спиртними напоями, що вбачається з показів представника позивача та листа Успенської сільської ради (а.с.21). Старша донька відповідачки [PERSON] , фактично після народження проживає у сім`ї свого діда [PERSON] , який повністю забезпечує та виховує її (а.с.104). Менші діти [PERSON] та [PERSON] , проживали з відповідачкою до часу, коли 17.12.2019 року вони були відібрані від матері через невиконання останньою батьківських обов`язків та влаштовані до обласного центру соціально-психологічної реабілітації, що підтверджується направленням служби у справах дітей Сумської обласної державної адміністрації (а.с.30). З інформації Успенського закладу дошкільної освіти (дитячий садок) «Сонечко» Буринської міської ради Сумської області вбачається, що [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своїх дітей [PERSON] та [PERSON] . Останні, коли відвідували дитячий садок, мали неохайний зовнішній вигляд, зношений та брудний одяг. Мати дітей декілька разів з`являлася до закладу у стані алкогольного сп`яніння (а.с.22). Згідно з довідкою Успенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів про стан виконання батьківських обов`язків [PERSON] стосовно [PERSON] , остання проживає з дідусем, який регулярно відвідує школу, цікавиться навчанням дівчинки і є її основним вихователем. Мати дитини нехтує її вихованням, участі у навчальному процесу не бере, поведінкою не цікавиться (а.с.23). Відповідно до інформації фахівця із соціальної роботи, довідок-характеристик Успенського старостинського округу за період 2016-2019 років, актів обстеження житлово-побутових умов, вбачається, що [PERSON] часто вживає спиртні напої на очах у дітей, які залишаються не доглянутими та голодними. На ґрунті зловживання спиртними напоями в сім`ї [PERSON] виникають сварки із її співмешканцем, на зауваження щодо необхідності покращення своєї поведінки та відношення до дітей не реагує, належних умов для проживання та виховання дитини не створила (а.с.24-29,31-39,57) Рішеннями комісії з питань захисту прав дитини Буринської РДА від 29.08.2016 року, 26.03.2019 року та 28.01.2020 року [PERSON] зобов`язувалася пройти лікування від алкоголізму, її також попередили про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків відносно дітей (а.с.41-43). Відповідачка з 03.04.2019 року перебуває на диспансерному обліку в лікаря нарколога Буринської ЦРЛ з діагнозом F 10.0 (хронічний алкоголізм) і проходила у квітні 2019 року курс амбулаторного лікування від алкогольної залежності, що підтверджується довідкою Буринської ЦРЛ (а.с.49,115). 23.11.2019 року та 04.09.2020 року [PERSON] органами Національної поліції була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 та ч.2 ст.178 КУпАП за появу у громадському місці у п`яному вигляді (а.с.55). 17.12.2019 року малолітніх дітей відповідачки [PERSON] та [PERSON] направлено до Обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей через невиконання нею батьківських обов`язків (а.с.30,47,88). З повідомлення директора вказаного центру вбачається, що діти поступили до закладу в занедбаному стані, брудні, без навичок використання засобів особистої гігієни (не мали уяви про зубну щітку та зубну пасту), не забезпечені одягом та взуттям відповідно до сезону. За час перебування дітей в даному центрі відповідачка декілька разів їх відвідувала, частково забезпечила речами першої необхідності (а.с.48,58,59). Висновком органу опіки та піклування Буринської РДА встановлено доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до всіх трьох її дітей (а.с.60-62). Даючи оцінку наведеному, суд вважає встановленим, що відповідачка на протязі 2015-2020 років не належно виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своїх малолітніх дітей, без поважних причин не піклується про стан їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, є хронічною алкоголічкою, а її лікування від цієї залежності належного результату не дало. При цьому, вона неодноразово попереджалася службовою у справах дітей та іншими уповноваженими органами про відповідальність за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, однак належних висновків не зробила і продовжує свідомо нехтувати ними та зловживати спиртними напоями. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування про неї. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно пункту 2 частини 1 статті 164 цього Закону мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У міжнародному та національному законодавстві (ст.3 Конвенції про права дитини 1989 року, ст.ст.51, 52 Конституції України, ст.ст. 2-4, 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року) закріплено принципи пріоритету захисту прав та забезпечення інтересів дітей в усіх діях щодо них, у тому числі при вирішенні судових спорів. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. В силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі права, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Одним з фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою (принаймні, в якості останньої інстанції), оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості і належної процедури. Аналізуючи наведені вище положення нормативних актів та норми міжнародного права, повно та всебічно встановивши фактичні обставини справи, враховуючи характер винної поведінки відповідачки, наявність сумнівів у її спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки, суд приходить до висновку, що оскільки вона є хронічною алкоголічкою та ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей свідомо нехтуючи ними, діючи в інтересах дітей, для захисту їх життя, здоров`я та емоційного стану, суд приходить до висновку, що збереження батьківства [PERSON] в теперішній час суперечить інтересам дітей, і до неї необхідно застосувати крайній захід впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. При цьому, орган опіки та піклування вважав доцільним призначити опікуном дітей їхнього дідуся (батька відповідачки) [PERSON] (а.с.106-107). Останній характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є пенсіонером, за станом здоров`я може виконувати обов`язки опікуна, і ним створено належні умови для проживання та виховання дітей, що підтверджується довідками Буринської міської ради, актом обстеження житлово-побутових умов, довідкою про судимість, довідкою про доходи, медичним висновком (а.с.95-100,105) Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. За змістом ч.4 ст.63 цього Кодексу опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Враховуючи, що старша з дітей [PERSON] фактично із народження проживає у сім`ї свого дідуся [PERSON] , який повністю забезпечує та виховує її, з метою збереження родинних відносин між дітьми та виходячи з їхніх якнайкращих інтересів, суд вважає за можливе призначити їхнім опікуном [PERSON] .. Вирішуючи питання стягнення аліментів з відповідачки на утримання дитини, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями ст.181 цього ж Кодексу способи виконання обов`язку утримання дитини визначаються домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у часті від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За таких обставинах, з врахуванням положень ст.183 СК України, суд вважає, що з відповідачки на утримання дітей необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. З врахуванням положень ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судові витрати щодо судового збору в розмірі 4204грн., від сплати яких позивач був звільнений в силу Закону при поданні позову.

Outcome: approved