Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що відповідач у справі є її чоловіком, з яким 11 травня 2003 року в Гандрабурівській сільській раді Ананьївського району Одеської області зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу складено відповідний актовий запис №02. Як зазначає позивачка в позовній заяві, що [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживає з нею. Сімейно-шлюбні відносини вона з відповідачем припинила, не проживають разом більше року, не мають наміру поновлювати шлюб. Позивачка зазначає, що вона дійшла до висновку про необхідність в розірванні шлюбу з урахуванням неправомірної поведінки відповідача в сім`ї, який зловживав спиртними напоями, на цьому ґрунті між ними виникали конфлікти. Крім того, відповідач ухилявся від участі у веденні домашнього господарства, таким чином, позивачка змушена була виконувати не тільки жіночу, але й чоловічу роботу по господарству. Це також не зміцнювало їхню сім`ю, а навпаки призводило до цілком обґрунтованого обурення з боку позивачки. Позивачка вважає, що оскільки перспектив щодо змін в поведінці [PERSON] немає, нею прийнято рішення про розірвання шлюбу. З урахуванням наведених обставин в позовній заяві позивачка [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою та просить в прохальній частині: 1. Шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] 11 травня 2003 року в Гандрабурівській сільській раді Ананьївського району Одеській області, актовий запис №02, розірвати. 2. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». 3. Витрати, пов`язані з розірванням шлюбу, залишає за собою. Ухвалою від 27 січня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи та призначено проведення судового засідання на 23 березня 2021 року (а.с.19-20). Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачеві про його процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. Відповідно до наявного в матеріалах справи супровідного листа 27 січня 2021 року рекомендованим відправленням за вихідним №491/848/20/516/2021 на зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву разом з доданими до неї документами (а.с.22). У судове засідання 23 березня 2021 року сторони по справі не з`явилися. При цьому, в матеріалах справи міститься клопотання позивачки [PERSON] від 28 вересня 2020 року (а.с.9), в якому вона просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився. Поштовий конверт за вихідним №491/848/20/516/2021, в якому містилася ухвала про відкриття провадження у справі, позовна заява з доданими до неї документами, котрий направлявся на зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] був повернутий з довідкою ф.20 АТ «УКРПОШТА» «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.24). При цьому, відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Аналогічні положення закріплені в пункті 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, яким визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За наведених обставин відповідач вважається таким, що отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. При цьому, відповідач в установлений ч.7 ст.178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву та зустрічну позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачкою у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка та зареєстрована в с.Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 10 вересня 2004 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.5). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець та зареєстрований за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Гандрабури, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 02 січня 2002 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.8), та довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданої Ананьївською міською радою 05 січня 2021 року за №66 (а.с.18). Судом встановлено, що позивачка та відповідач 11 травня 2003 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №02, що підтверджується оригіналом свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 11 травня 2003 року Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.4). Встановлено, що позивачка та відповідач від вказаного шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 вересня 2003 року Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.7). Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що предебачено частиною 1 статті 4 ЦПК України. Зі змісту частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З позовної заяви вбачається, що сімейно-шлюбні відносини позивачка з відповідачем припинила, не проживають разом більше року, не мають наміру поновлювати шлюб. Зокрема, позивачка зазначила, що вона дійшла до висновку про необхідність в розірванні шлюбу з урахуванням неправомірної поведінки відповідача в сім`ї, який зловживав спиртними напоями, на цьому ґрунті між ними виникали конфлікти. Крім того, відповідач ухилявся від участі у веденні домашнього господарства, таким чином, позивачка змушена була виконувати не тільки жіночу, але й чоловічу роботу по господарству. Це також не зміцнювало їхню сім`ю, а навпаки призводило до цілком обґрунтованого обурення з її боку позивачки. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймаючи до уваги ті обставини, які зазначені в позовній заяві, що сім`я позивачки та відповідача розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Частиною 1 статті 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням ч.1 ст.113 СК України та бажання позивачки, суд вважає за доцільне залишити позивачці її шлюбне прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховуючи бажання позивачки, вважає за можливе залишити судові витрати по справі за позивачкою. Згідно зі статтею 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до статті 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved