Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Орган опіки та піклування - Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області, звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив: - позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]; - стягнути з громадян України [PERSON] та [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на користь закладу, де перебуватимуть малолітні діти, по 250 гривень з кожного батька на кожну дитину до досягнення ними повноліття, з індексацією відповідно до закону. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в службі у справах дітей Тарутинської райдержадміністрації на обліку «діти, які опинились в складних життєвих обставинах», перебувають діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Батьки дітей - [PERSON] та [PERSON] вдруге перебувають на обліку в службі у справах дітей, як особи, які злісно ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Дана родина проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно характеристики Перемогівської сільської ради [PERSON] та [PERSON] на території села зарекомендували себе з негативної сторони, ніде не працюють, державну грошову допомогу на дітей використовують не за призначенням, вихованням дітей не займаються, повагою серед мешканців села не користуються. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, проведеного службою у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації, в будинку, де проживає родина, не створені умови для проживання, виховання, розвитку дітей. Будинок потребує капітального ремонту, водопостачання відсутнє, продукти харчування в невеликій кількості, усюди безлад, сморід, розкидані речі, немає жодної чистої кімнати, відсутні засоби особистої гігієни, батьки ведуть асоціальний спосіб життя, повністю ухилилися від виконання батьківських обов'язків. В родині відбуваються постійні сварки, бійки, приниження над дітьми, агресія з боку батька. [PERSON] та [PERSON] ніяким чином не піклуються про дітей, не проявляють заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавляться їх успіхами, станом здоров'я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток синів, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітям, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не створюють умов для отримання ними освіти. Як наслідок, 06 червня 2018 року в родині [PERSON] стався суїцидальний випадок - неповнолітній [PERSON] повісився. Зі слів сусідів та брата [PERSON] виявлено, що над загиблим [PERSON] постійно сміялися в колі сім'ї, критикували, відмовлялися слухати дитину, не проявляли любові та підтримки як до нього, так і до інших дітей. Згідно рішення виконавчого комітету Перемогівської сільської ради Тарутинського району Одеської області від 12 червня 2018 року № 42-2018, у зв'язку із загрозою життю та здоров'ю, малолітніх [PERSON] та [PERSON] вилучено з родини та влаштовано до Тарутинського центру соціально-психологічної реабілітації дітей. До закладу діти потрапили в занедбаному стані, була проведена робота з психологом центру, з якої вбачається, що в даних дітей занижена самооцінка, невпевненість, несформовані вольові якості, потреби. У дітей спостерігається підвищена тривожність, страх, який породжує агресію до навколишнього середовища. Батьки дітей не навчили елементарним навичкам самообслуговування, діти не вміють користуватися туалетом, горщиком, під час прийняття душу діти верещали, боялися води. Головою Перемогівської сільської ради, спеціалістами служби у справах дітей, фахівцями центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді неодноразово проводились бесіди з приводу належного виконання батьківських обов'язків, надані рекомендації щодо дотримання санітарно-гігієнічних норм проживання, роз'яснено про цільове використання державної грошової допомоги на дітей, батьки попереджені про наслідки невиконання обов'язків. Представник органу опіки та піклування Манакова Л.І. в судовому засіданні підтримала в повному обсязі позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, повідомила, що завжди піклувалася про дітей, а на час розгляду справи вони вже переїхали до нового місця - смт Бородіно Тарутинського району Одеської області, де їм надали будинок для проживання, який вони планують купити. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, був повідомлений належним чином, зі слів дружини [PERSON] він не має часу приходити на судові засідання, оскільки випасає кіз. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона доводиться рідною донькою відповідачам, раніше вона проживала з ними в с. Єлизаветівка, а згодом, коли створила власну сім'ю, переїхала і стала проживати окремо. Стосовно виконання своїми батьками обов'язків по вихованню дітей [PERSON] та [PERSON] пояснила, що вважає їх хорошими батьками. Ознайомившись із фотокартками, які містяться в матеріалах справи, [PERSON] пояснила, що це дійсно їх помешкання в с. Єлизаветівка, але вона там давно вже не була (а.с. 67-82). Також, свідок [PERSON] пояснила, що знайшла інший будинок для матері з батьком та братів в смт Бородіно Тарутинського району Одеської області, де умови кращі, домовившись із власницею будинку про те, що вони куплять його за 13 тисяч гривень із розстрочкою у два роки. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що обіймає посаду голови Перемогівської сільської ради Тарутинського району Одеської області. За час проживання сім'ї [PERSON] в с. Єлизаветівка відповідачів охарактеризував з вкрай негативної сторони, пояснив, що відповідачі ніде не працюють і не бажають працювати, за дітьми взагалі не дивляться та не піклуються, що й стало причиною суїциду малолітнього [PERSON] Більше того, внаслідок такого відношення з боку батьків малолітній [PERSON] став дуже агресивно реагувати на оточуючих, що робить його небезпечним для інших дітей. В будинку, де вони проживали, взагалі не створено умов для проживання, причому в такий стан будинок привели саме відповідачі. Допитана свідок [PERSON] пояснила, що вона працює на посаді головного спеціаліста служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області. Сімя [PERSON] вже давно перебуває на обліку як неблагополучна, і ще в 2013 році орган опіки та піклування звертався до суду із позовом про відібрання дітей, оскільки відповідачі з дітьми на той час проживали в смт Тарутине і в будинку постійно був безлад, брудний посуд тощо, а батьки взагалі за дітьми не слідкували. Тоді суд відмовив в задоволенні позовних вимог, тому що сім'я [PERSON] під час розгляду справи перебралася для проживання до с. Єлизаветівка, але як показав час, на новому місці проживання нічого не змінилося. Свідок [PERSON] пояснив, що доводиться вітчимом відповідачу [PERSON] і завжди допомагав їй, її чоловіку та дітям, яких вважав за власних онуків. Пояснив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином виконували свої батьківські обов'язки. Свідок [PERSON] пояснив, що обіймає посаду Бородінського селищного голови і сім'я [PERSON] нетривалий час проживає на території селища в будинку, який їм для безкоштовного проживання надала власниця, яка проживає в м. Миколаїв. Цей будинок придатний для проживання, в ньому є необхідні умови, а щодо відповідачів та виконання ними своїх батьківських обов'язків він пояснити не може, позаяк вони у селищі Бородіно проживають нетривалий час. В судовому засіданні також було з'ясовано думку малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], який пояснив, що хоче проживати з матір'ю та батьком. Заслухавши пояснення сторін, малолітньої дитини, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER], [NUMBER] батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13, 14). Згідно Акту про вилучення дітей від 27 червня 2018 року, на підставі рішення виконавчого комітету Перемогівської сільської ради Тарутинського району Одеської області від 12 червня 2018 року № 42-2018, дітей вилучено та влаштовано до Тарутинського центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської райдержадміністрації (а.с. 6, 10). За змістом характеристик відповідачі за місцем мешкання характеризуються незадовільно (а.с. 8, 9). Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 06 червня 2018 року, складеного ТВО начальника служби у справах дітей [PERSON] за повідомленням поліції, [PERSON] та [PERSON] ніде не працюють, живуть за рахунок коштів на дітей, часто варяться, батько випиває (а.с. 12). Відповідно до листа ТВО директора Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Шляхової С.П. від 03 липня 2018 року, при влаштуванні дітей [PERSON] та [PERSON] діти були одягненні в брудні речі, тіло немите з неприємним запахом, волосся липке, немите, нігті чорні, діти бояться води (а.с. 16). Згідно до висновку Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавити відповідачів батьківських прав по відношенню до дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). За змістом медичних довідок Тарутинської ЦРЛ [PERSON] та [PERSON] на обліку в наркологічному кабінеті не перебувають (а.с. 28, 29). Відповідно до довідки Центру соціально-психологічної реабілітації дітей [PERSON] та [PERSON] з 27 червня 2018 року перебувають у Центрі на повному державному забезпеченні. Батьки [PERSON] та [PERSON] неодноразово відвідували дітей (а.с. 30). Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов № 149 від 09 липня 2018 року, складеного соціальним інспектором [PERSON], будинку [ADDRESS], комісія визначила повернути дітей з Тарутинського притулку до батьків (а.с. 31 - 46). Згідно направлення від 11 червня 2018 року, [PERSON], 2006 року народження, направлено на госпіталізацію до психіатричної лікарні ( а.с. 52). Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть № 68 та повідомлення слідчого від 12 червня 2018 року, [PERSON], 2003 року народження, помер у себе вдома в с. Єлизаветівка Тарутинського району Одеської області внаслідок повішення, і за цим фактом кримінальне провадження закрито (а.с. 54, 56). Відповідно до характеристик від 26 липня 2018 року [PERSON] та [PERSON] Васильовч нетривалий час проживають в селищі Бородіно, за час проживання скарг не надходило (а.с. 58, 59). Також, представником позивача надано суду фотокартки житла, де проживали діти разом з відповідачами в с. Єлизаветівка Тарутинського району Одеської області, справжність яких підтвердила свідок [PERSON], житло перебуває в стані, непридатному для життя дітей (а.с. 67-82). Відповідно до характеристик Перемогівського сільського голови та Тарутинського селищного голови відповідачі зарекомендували себе виключно з негативної сторони (а.с. 83-85). Як вбачається з рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2013 року, у 2013 році вже вирішувалося питання дітей у відповідачів, проте в задоволенні позову органу опіки та піклування було відмовлено, оскільки сім'я [PERSON] змінила на час розгляду справи місце проживання з смт Тарутине на с. Єлизаветівку Тарутинського району, де умови були кращі (а.с. 86-87). Відповідно до Актів про відвідування батьками дітей [PERSON] та [PERSON] від 01 та 03 серпня 2018 року мати дітей - [PERSON], вдруге та втретє передала дитині пачку сигарет, коли вихователі відволікалися (а.с. 89, 90, 91). Як вбачається з Висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 29 червня 2018 року, [PERSON], 2006 року народження, має легку розумову відсталість, а його мати, [PERSON], подала письмову заяву про відмову від його обстеження (а.с. 93 - 95). З характеристик на відповідачів, виданих Перемогівським сільським головою [PERSON], вбачається, що [PERSON] та [PERSON] характеризуються з негативної сторони стосовно виконання своїх батьківських обов'язків (а.с. 105, 106). Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 14 серпня 2018 року з доданими фотокартками, на час обстеження 14 серпня 2018 року відповідачі не пустили до будинку та на подвір'я комісію, скликану службою у справах дітей (а.с. 107-110). Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя...., і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 6 вказаної Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід'ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (ст. 19 Конвенції про права дитини). За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. При цьому відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв'язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошено, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійсненні цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Європейський суд з прав людини у рішеннях неодноразово зауважував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (Хант проти України, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Як передбачає ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У частині 2 пункту 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життю, здоров'ю. Підставами для відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки, незалежно від суб'єктивних причин такого положення, вини батьків. Враховуючи встановлені у цій справі фактичні обставини, зміст рішень спеціальних органів, поведінку відповідачів при здійсненні виховання дітей, у тому числі відмову відповідача [PERSON] у направленні дитини [PERSON] на медичне обстеження, хоча він цього потребує, суд уважає, що у цій справі доведено винну поведінку [PERSON] та [PERSON], що стосується невиконання батьківських обов'язків, а саме незабезпечення умов для здоров'я, необхідного харчування для дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, незабезпечення умов проживання для дітей, відсутність спілкування з дітьми, які знаходяться під вихованням держави в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Судом на підставі досліджених доказів встановлено системність та тривале існування в часі вказаних порушень прав дітей, оскільки відповідачі (у справі з 2013 року) постійно переїжджали разом з дітьми з одного будинку до іншого, однак так і не створили для них належних умов, що свідчить про наявність саме суб'єктивних факторів відношення відповідачів до власних дітей та свого життя, а не об'єктивних (відсутність коштів, роботи тощо). Суд також критично ставиться до наданого відповідачем Акту обстеження матеріально-побутових умов № 149 від 09 липня 2018 року, складеного соціальним інспектором [PERSON], будинку [ADDRESS], яким визначено повернути дітей з Тарутинського притулку до батьків, позаяк соціальний інспектор не наділений повноваженнями надавати такі висновки, тим більше він прямо суперечить висновку органу опіки та піклування про необхідність позбавити відповідачів батьківських прав (а.с. 31 - 46). Водночас, беручи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, зважаючи на винну поведінку відповідачів, характер такої поведінки, те, що відповідачі не допускали щодо своїх неповнолітніх дітей якихось насильницьких проявів, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині позбавлення відповідачів батьківських прав, попередивши їх про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Окрім цього, суд вважає, що така міра виховного характеру як відібрання малолітніх дітей у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав буде сприяти більш ретельному і відповідальному батьківському ставленню відповідачів до виховання та утримання малолітніх дітей, яке на сьогодні у них відсутнє. Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України при задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). З урахуванням зазначених норм, відповідачі зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від факту її відібрання (тимчасового поміщення до державного закладу) та сплачувати визначені судом аліменти. В зв'язку із цим задоволенню підлягають вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Враховуючи, що подано заяву про захист прав малолітніх осіб, судовий збір за ці вимоги не справляється в силу положень п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». Водночас, у зв'язку із задоволенням позовних вимог стосовно стягнення аліментів на дітей судові витрати по справі, що складаються з судового збору у розмірі 1409,60 грн., від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову, підлягають стягненню з відповідачів. Враховуючи викладене,

Outcome: partial