Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог 17.01.2020 до Шполянського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганського обласного Управління юстиції у м. Луганську, актовий запис №12. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище - « [PERSON] ». В обґрунтування позову позивач зазначає, що 09.01.2001 уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганського обласного Управління юстиції у м. Луганськ, про що складено відповідний актовий запис №12. Від шлюбу подружжя має двох дітей - [PERSON] 2005 року народження та [PERSON] 2015 року народження. В процесі спільного проживання між позивачем та відповідачем виникали суперечки в зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, що негативно впливало на настрій та емоційний стан позивачки, викликало моральний дискомфорт. Подальше продовження шлюбних стосунків суперечить інтересам позивача, а тому збереження шлюбу неможливі Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 29.01.2020 було відкрито провадження та призначено підготовче засідання. У судове засідання позивач не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі та підтримав позовні вимоги викладені у позовній заяві повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій позовні вимоги визнав, та просив справу розглядати без його участі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружилися 09.01.2001, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис №12. Прізвище дружини, після реєстрації шлюбу, залишилося [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 09.01.2001 виданим міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганського обласного Управління юстиції. (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 06.04.2005 року, виданого відділом реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції, [INFO] народився син - [PERSON] , про що в Книзі реєстрації актів про народження 06.04.2005 складено відповідний актовий запис №342. Батьками дитини записані: [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 06.10.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області, про що 06.10.2015 складено відповідний актовий запис №156. Батьками дитини записані: [PERSON] , та [PERSON] (а.с.11). На примирення позивач не згідна, та бажає розірвати шлюб в найкоротший строк. Подальше збереження сім`ї суперечить інтересам позивача. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Згідно зі ст. 51 Конституції України, та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч.ч.2,3 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК (2947-14).При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК України; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до п.3. ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Розірвання шлюбу відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Така ж позиція висловлена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до норм ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом з`ясовано, що немає згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, тобто не має їх вільної і повної згоди на шлюб, примирятися подружжя не бажає. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які в сторін відсутні. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б спільним інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, і шлюб розривається. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вирішує повернути позивачу з бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 384,20 грн. відповідно до ст. 142 ЦПК України та стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору. Комісія банку в розмірі 40,00 грн., стягненню не підлягає, оскільки вона не є судовими витратами в розумінні ст. 133 ЦПК України На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.24, 56, 105, 110-113, ч.2 ст. 114 СК України,

Outcome: approved