Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що з 20 червня 2003 року між нею [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області. Як зазначає в позовній заяві позивачка, що спочатку їхнє сімейне життя складалось добре, проте протягом останніх років сімейні стосунки між ними погіршились, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок та, як наслідок до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідно до позовної заяви, у шлюбі народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З серпня 2019 року позивачка постійно працює та проживає з донькою у м.Одеса. Донька ходить до Одеського ліцею «Гармонія» та з червня 2020 року чоловік проживає окремо. Спору в позивача з відповідачем про місце проживання молодшої доньки немає. Позивачка також зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного. Більш того, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Рішення про розірвання шлюбу прийняла остаточно і змінювати його не має намірів, оскільки примирятись з відповідачем вони пробували неодноразово, однак все безрезультатно. З урахуванням наведеного в позовній заяві позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою та просить в прохальній частині: 1. Рзірвати шлюб між нею [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20 червня 2003 року Виконавчим комітетом Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області. 2. Неповнолітню доньку [PERSON] залишити проживати з нею. 3. Змінити її прізвище на дошлюбне [PERSON] . 4. Розглянути справу без її участі. Після надходження справи до суду та після виконання вимог абзацу 2 частини 1 статті 187 ЦПК України головуючим суддею 06 квітня 2021 року було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено проведення судового засідання на 06 травня 2021 року (а.с.18-19). Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачеві про його процесуальній права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2021 року відповідач [PERSON] отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву разом з доданими документами. При цьому, 06 травня 2021 року відповідач надав через канцелярію Ананьївського районного суду Одеської області письмову заяву (а.с.23), в якій просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, оскільки потребував правової допомоги. Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату 06 травня 2021 року головуючим суддею по справі було задоволено та призначено проведення наступного судового засідання на 03 червня 2021 року, про що на місці без видалення в нарадчу кімнату було постановлено відповідну ухвалу (а.с.26). Проте, станом на 03 червня 2021 до суду від відповідача не надходив відзив на позовну заяву та зустрічний позов. З урахуванням викладеного та ч.8 ст.178 ЦПК України, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання 03 червня 2021 року сторони по справі не з`явилися. Суд враховує клопотання позивачки [PERSON] , яке міститься в прохальній частині позовної заяви про розгляд справи без її участі (а.с.2-3). Відповідач у судове засідання не з`явився. При цьому, відповідно до поданої 06 травня 2021 року відповідачем заявки про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення на зазначений номер телефону судом було направлено судову повістку про виклик до суду на 03 червня 2021 року у вигляді текстового повідомлення. Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про доставку SMS відповідачеві [PERSON] було доставлено SMS-повідомлення 06 травня 2021 року (а.с.35). З наведеного вбачається, що відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання був сповіщений належним чином, будь-яких заяв та клопотань на адресу суду від нього не надходило, причини своєї неявки не повідомляв. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, неодноразово був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Ананьїв Одеської області, та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданий 20 серпня 2003 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.11). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 29 травня 1997 року Ананьївським РВ\~УМВС України\~в Одеській\~області (а.с.24), та довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданої 02 квітня 2021 року Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради за №381 (а.с.17). Судом встановлено, що 20 червня 2003 року Виконавчим комітетом Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області було зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем, про що у було складено відповідний актовий запис №09, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 02 лютого 2021 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.4). Встановлено, що від вказаного шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей, а саме: - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01 грудня 2008 року Ананьївською Першою сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.5); - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 липня 2003 року Ананьївською Першою сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.6). Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що предебачено частиною 1 статті 4 ЦПК України. Зі змісту частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З позовної заяви вбачається, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного. Більш того, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Рішення про розірвання шлюбу позивач прийняла остаточно і змінювати його не має намірів, оскільки примирятись з відповідачем вони пробували неодноразово, однак все безрезультатно. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймаючи до уваги ті обставини, які зазначені в позовній заяві, що сім`я позивачки та відповідача розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Частиною 1 статті 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В прохальній частині позовної заяви позивачка [PERSON] просить суд змінити її прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». При цьому, з оригіналу свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 02 лютого 2021 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.4), вбачається, що дошлюбне прізвище позивачки до укладення шлюбу з відповідачем було « [PERSON] ». Будь-яких інших доказів позивачкою на підтвердження того, що до укладення шлюбу з відповідачем її дошлюбне прізвище було « [PERSON] » до позовної заяви та під час розгляду справи суду не надано. З урахування вищенаведеного, та відсутністю доказів про те, що дошлюбне прізвище позивачки є « [PERSON] », тому судом під час розгляду справи не вирішується питання про відновлення позиваці її дошлюбного прізвище, та вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім того, в прохальній частині позовної заяви позивачка просить суд також неповнолітню дочку [PERSON] залишити проживати з нею. Проте, як зазначає сама позивачка в позовній заяві, що у шлюбі в них народилося двоє дітей: - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та спору з відповідачем про місце проживання молодшої доньки немає. Тому, враховуючи позовну заяву, суд приходить до висновку за недоцільне розглядати вимогу позивача про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, оскільки даний спір між сторонами відсутній. Пунктом 1 частини 1 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судовий збір за подачу до суду позовної заяви в розмірі 908 гривень 00 копійок за вимогу про розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до статті 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: partial