Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 23 грудня 2014 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 01 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом до ТОВ «Прогрес». Під час розгляду справи по суті двічі уточнювала заявлені вимоги та остаточно прохає розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 06 липня 2009 року між нею та відповідачем, який було зареєстровано 18 вересня 2009 року Розівським відділом Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», зобов'язавши ТОВ «Прогрес» повернути земельну ділянку. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, [PERSON] послалась на порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою, що є підставою для розірвання договору в судовому порядку на її вимогу. Прохала стягнути з відповідача заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 9670 грн. 42 коп., у тому числі 7593 грн. 19 коп. - заборгованість станом на 01 січня 2014 року, 1792 грн. 21 коп. - пеня за невнесення орендної плати у строки, визначені договором, 285 грн. 02 коп. - три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов'язання. Також, у заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] повідомила судові про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві, прохала їх задовольнити, надавши відповідні пояснення. Позицію позивача [PERSON] підтримала її представник [PERSON], надавши судові відповідні пояснення. В судовому засіданні повноважні представники відповідача Комар Г.І. та Юхименко Г.П. повідомили судові про те, що відповідач позов не визнає, мотивуючи тим, що орендар ТОВ «Прогрес» належним чином виконує свої обов'язки за договором оренди земельної ділянки та не має перед позивачем - орендодавцем [PERSON] заборгованості з виплати орендної плати. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст.2 Закону України «Про оренду землі»). Згідно чч.1,2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За положеннями ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закону), який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні щодо даних правовідносин, на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду, зокрема, в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24, 25 Закону, та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України, іншими законами України. Стаття 141 ЗК України визначає систематичну несплату орендної плати як одну з підстав припинення права користування земельною ділянкою. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 12 грудня 2012 року у справі №6-146цс12 визначено, що за змістом стст.13,21,24,32 Закону України «Про оренду землі», ст.141 ЗК України договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку, суд виходить із того, що позивач [PERSON] не довела належними та допустимими доказами системності порушень з боку відповідача умов договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати. Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП №045063 від 06 липня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №302, [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) є власником земельної ділянки кадастровий номер 2324981800:02:006:0015, площею 6,7899 га, яка розташована на території Карло-Лібкнехтівської сільської ради Розівського району Запорізької області (а.с.7,8,9-11). 06 липня 2009 року [PERSON] уклала з ТОВ «Прогрес» договір оренди земельної ділянки, який є чинним, та за яким вищевказану земельну ділянку передала орендарю в користування терміном на 49 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір оренди зареєстровано у Розівському відділі Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18 вересня 2009 року за відповідним номером (а.с.12-15,104-111). Відповідно до п.п.9,11 договору орендар за користування земельною ділянкою зобов'язався щорічно (за період з 10 вересня по 31 грудня поточного року), виплачувати орендодавцю орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.12,104). Розмір орендної плати сторонами не переглядався. Частиною п'ятою статті 22 Закону визначено, що внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що у 2009 році орендар ТОВ «Прогрес» сплатив орендодавцю [PERSON] на її прохання грошові кошти на загальну суму 15000 грн. (без врахування утриманого податку з доходів фізичних осіб). Відповідно до видаткового касового ордеру від 02 червня 2009 року частина грошових коштів в сумі 4000 грн. була сплачена орендарем до часу укладення договору оренди земельної ділянки, але при цьому сторони дійшли згоди з цього питання та зазначили призначення платежу як «за оренду земельного паю за 2009 рік». За видатковим касовим ордером від 03 грудня 2009 року орендодавець [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 11000 грн. як «аванс орендної плати за землю» (а.с.25,50). Заперечення відповідача ТОВ «Прогрес» про те, що орендна плата у 2009 році сплачена [PERSON] у більшому розмірі, ніж це передбачено умовами договору, а тому надлишок грошових коштів сплачено наперед за 2010 рік, на думку суду, не є переконливими та спростовуються поясненнями сторін і письмовими доказами по справі, зокрема, видатковим касовим ордером від 02 червня 2009 року з відповідним призначенням платежу. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що орендар ТОВ «Прогрес» сплатив орендодавцю [PERSON] орендну плату за 2009 рік в розмірі 4000 грн., що не суперечить вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору оренди земельної ділянки. Крім того, відповідач ТОВ «Прогрес» послався на те, що у 2009 році він не користувався земельною ділянкою, оскільки вона була зайнята посівами соняшнику, у зв'язку з чим не повинен був сплачувати орендну плату за 2009 рік. З вказаної причини ним було здійснено перерахунок орендної плати за 2009 рік та фактично внесення орендної плати відповідач розпочав з 2010 року. Проте, вказане спростовується доказами по справі, а саме, складеним 18 вересня 2009 року актом прийому-передачі земельної ділянки за договором оренди від 06 липня 2009 року, відповідно до якого ТОВ «Прогрес» прийняло земельну ділянку в оренду в задовільному стані придатному для її використання згідно з цільовим призначенням (а.с.15,111). Внесена орендарем ТОВ «Прогрес» згідно видаткового касового ордеру від 03 грудня 2009 року орендна плата за землю в розмірі 11000 грн. як «аванс орендної плати за землю» охоплює період, який починається з 2010 року. При цьому, посилання позивача та її представника на те, що у 2010 році орендна плата відповідачем не вносилась згідно податкового та бухгалтерського обліку, на думку суду, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються даними видаткового касового ордеру від 03 грудня 2009 року, який є належним та допустимим доказом, та який підтверджує фактичне отримання позивачем [PERSON] грошових коштів в сумі 11000 грн. наперед в рахунок майбутньої орендної плати без зазначення конкретного періоду. За період 2010-2013 рр. орендар ТОВ «Прогрес» повинен був внести орендну плату (без врахування утриманого податку з доходів фізичних осіб) в розмірі 14714 грн. 74 коп., що підтверджується розрахунком відповідача від 29 жовтня 2014 року №658 (а.с.49). Разом з цим, орендарем внесена орендна плата за вказаний період в розмірі 11000 грн., а тому, ТОВ «Прогрес» станом на 01 січня 2014 року має заборгованість перед [PERSON] з виплати орендної плати лише за 2013 рік, яка становить 3714 грн. 74 коп., виходячи з розрахунку: 14714 грн. 74 коп. - 11000 грн. = 3714 грн. 74 коп.. Таким чином, суд, надавши оцінку наявним у справі доказам і відповідно до стст.13,21,22,24,32 Закону, ст.141 ЗК України, ст.651 ЦК України дійшов висновку про недоведеність позивачем системності порушень з боку відповідача умов договору оренди землі щодо сплати орендної плати, яка б могла бути підставою для розірвання договору згідно чинного законодавства. З огляду на викладене, позов [PERSON] в частині вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов'язання відповідача ТОВ «Прогрес» повернути земельну ділянку задоволенню не підлягають. Слід зазначити, що відповідач ТОВ «Прогрес», посилаючись на письмову розписку від 16 липня 2009 року, стверджував про передачу [PERSON] грошових коштів в рахунок орендної плати в більшому розмірі, а саме, в сумі 15500 грн.. Проте, надана розписка не містить даних про отримання позивачем цих грошових коштів саме в рахунок орендної плати. За своїм змістом розписка посвідчує бажання [PERSON] продати належну їй земельну ділянку ТОВ «Прогрес» за вказану суму, а тому не є належним доказом у спірних правовідносинах між сторонами, які пов'язані з орендою землі (а.с.51,88). Що стосується вимог позивача [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті орендної плати, пені за її невнесення у строки, визначені договором, а також трьох процентів річних від простроченої суми за порушення грошового зобов'язання, то вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вже зазначалось вище, заборгованість орендаря ТОВ «Прогрес» з виплати орендної плати підтверджена в сумі 3714 грн. 74 коп. Сторони за договором оренди земельної ділянки передбачили, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі подвійної ставки Національного Банку України (далі - НБУ) від несплаченої суми за кожен день прострочення, включаючи день оплати (п.14 договору). З матеріалів справи вбачається, що орендна плата за 2013 рік у повному розмірі орендарем не була сплачена у визначені договором строки (до 31 грудня 2013 року), а тому, враховуючи вимоги позивача [PERSON], ТОВ «Прогрес» повинно сплатити пеню за період з 01 січня 2014 року по 21 грудня 2014 року в розмірі 731 грн. 35 коп., виходячи з розрахунку: 1) за період з 01 січня 2014 року по 14 квітня 2014 року: 3714 грн. 74 коп. (сума заборгованості) * (13% (подвійна ставка НБУ за вказаний період) / 365 (кількість днів в році)) * 104 (кількість днів прострочення) / 100% = 137 грн. 60 коп.; 2) за період з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року: 3714 грн. 74 коп. (сума заборгованості) * (19% (подвійна ставка НБУ за вказаний період) / 365 (кількість днів в році)) * 93 (кількість днів прострочення) / 100% = 179 грн. 83 коп.; 3) за період з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року: 3714 грн. 74 коп. (сума заборгованості) * (25% (подвійна ставка НБУ за вказаний період) / 365 (кількість днів в році)) * 119 (кількість днів прострочення) / 100% = 302 грн. 78 коп.; 4) за період з 13 листопада 2014 року по 21 грудня 2014 року: 3714 грн. 74 коп. (сума заборгованості) * (28% (подвійна ставка НБУ за вказаний період) / 365 (кількість днів в році)) * 39 (кількість днів прострочення) / 100% = 111 грн. 14 коп.; 5) 137 грн. 60 коп. + 179 грн. 83 коп. + 302 грн. 78 коп. + 111 грн. 14 коп. = 731 грн. 35 коп.. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання - своєчасно не сплатив орендну плату за землю в грошовій формі, тому суд має підстави для стягнення з ТОВ «Прогрес» на користь позивача [PERSON] трьох процентів річних від простроченої суми за період з 01 січня 2014 року по 21 грудня 2014 року в розмірі 108 грн. 39 коп., виходячи з розрахунку: 3714 грн. 74 коп. (сума заборгованості) * 3% * 355 (кількість днів прострочення) / 365 (кількість днів в році) / 100% = 108 грн. 39 коп.. Таким чином, позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення грошових коштів в сумі 4554 грн. 48 коп., де 3714 грн. 74 коп. - заборгованість по орендній платі за 2013 рік, 731 грн. 35 коп. - пеня за невнесення орендної плати у строки, визначені договором, 108 грн. 39 коп. - три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України при вирішенні спору суд розподіляє судові витрати між сторонами. Враховуючи те, що позов [PERSON] задоволено частково, суд присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з ТОВ «Прогрес» в сумі 114 грн. 73 коп., виходячи з розрахунку: 4554 грн. 48 коп. (розмір задоволених позовних вимог) * 243 грн. 60 коп. (сума сплаченого судового збору) / 9670 грн. 42 коп. (розмір заявлених позовних вимог) = 114 грн. 73 коп.. Крім того, при пред'явленні позову до суду [PERSON] за вимогою про розірвання договору оренди земельної ділянки, в задоволенні якої відмовлено, судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. сплачено не було. За таких обставин суд вважає за необхідне прийняти рішення про стягнення з позивача [PERSON] в дохід держави несплачений судовий збір у відповідному розмірі.

Outcome: partial