Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Орган опіки та піклування Дружківської міської ради звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON], третя особа - Дружківський дитячий будинок-інтернат, про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка [PERSON], [INFO] року народила дочку [PERSON]. Відомості про батька у свідоцтво про народження дитини записані зі слів матері. За станом здоров'я малолітня [PERSON] потребує стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування, освітніх та реабілітаційних послуг, у зв'язку з чим за заявою матері дівчинка була поміщена до дитячого будинку-інтернату. Таким чином, з 04.11.2013 року і до теперішнього часу дитина перебуває у зазначеному закладі. На момент влаштування [PERSON] до державного закладу її мати [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]. Протягом усього періоду перебування доньки у державному закладі, мати жодного разу не відвідувала доньку, з нею не листувалася, не телефонувала, не цікавилася її станом здоров'я, участі у вихованні та утриманні доньки не приймала, долею не цікавиться. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини вирішено питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої доньки [PERSON] Просять позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON] аліменти на користь малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передати малолітню [PERSON] органу опіки та піклування Дружківської міської ради для вирішення питання щодо її подальшого влаштування. В судове засідання представник Органу опіки та піклування Дружківської міської ради не з'явився, про день та час розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, надали заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутності їх представника, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена шляхом опублікування інформації про виклик на сайті суду. Причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Дружківського дитячого будинку-інтернат в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, надали заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутності їх представника, проти винесення заочного рішення не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER], видане виконкомом Петропавлівської с/ради Шахтарського району Донецької області 01.06.2005 р.). Батько дитини - [PERSON] - записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № [NUMBER] від 13.11.2013 р.). З 04 листопада 2013 року неповнолітня [PERSON], [INFO] знаходиться у Дружківському дитячому будинку-інтернату на повному державному забезпеченні (довідка № 435 від 25.09.2015 р.). Протягом усього часу перебування [PERSON] у державному закладі, мати дитини [PERSON] жодного разу її не відвідувала, з нею не листувалася, не телефонувала, не цікавилась її станом здоров'я, ніякої участі у вихованні не приймала, долею дитини не цікавилася, що підтверджується актом про невідвідування дитини від 25.09.2015 р. На адресу відповідачки [PERSON] направлялося нагадування № 5р від 05.05.2014 р. про відвідування дитини. Однак, відповідачка ніяких дій, направлених на зміну ситуації, не вчинила, на нагадування не відреагувала. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Орган опіки та піклування Дружківської міської ради надав суду висновок № 16-0640/2-01 від 22.03.2016р. про доцільність в інтересах малолітньої дитини позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON], [INFO], оскільки вона самоусунулася від виконання батьківських обов'язків, без поважних причин з народження не опікується дитиною, не займається її вихованням, лікуванням та реабілітацією. Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, в тому числі підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами. Згідно принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна зростати, окрім іншого, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що є підставою відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню в інтересах малолітньої дитини. При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, вона має право бути поновленою у батьківських правах відносно своєї доньки відповідно до положень ст.169 СК України. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов'язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідачка працездатна, мешкає у багатодітній родині, допомогу на утримання дитини не надає. За таких підстав суд вважає обґрунтованими позовні вимоги і в частині стягнення з відповідачки аліментів на утримання доньки. На підставі викладеного та

Outcome: approved