Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені та інфляційних витрат за кредитним договором № 95 від 23 лютого 2007 року. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що ВАТ «Державний ощадний банк України», яке після проведених 07.06.2011 р. змін до Статуту банку, затверджених постановою КМУ від 06 квітня 2011 р. № 502 перейменовано на ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] уклали кредитний договір № 95 від 23.02.2007 р., згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 10000.00 грн зі сплатою 21% річних зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 22.02.2010 року. У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань, банк звернувся із позовною заявою до Лановецького районного суду Тернопільської області про дострокове стягнення боргу. 09 вересня 2009 року Лановецьким районним судом Тернопільської області ухвалено рішення про задоволення позовних умов банку повністю, стягнуто 11260.85 грн. У зв'язку з невиконанням позичальником рішення суду від 09.09.2009 р. банк звернувся з заявою про примусове виконання рішення суду до ДВС Лановецького районного управління юстиції. Станом на 15 вересня 2016 р. банком нараховано відповідачу пеню, яка утворилася після ухвалення рішення суду від 09 вересня 2009 року та інфляційні витрати та 3% річних від прострочених сум заборгованості. В добровільному порядку [PERSON] повернути кошти відмовляється, а тому позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 6760.99 грн; 3585.71 грн.- інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом, 1825.27 грн.- 3% річних від прострочених сум заборгованості за невиконання кредитного договору, а також судовий збір, сплачений ним. В судовому засіданні представники позивача Біла І.Д., Кушнір С.С. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити . Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики суду в судове засідання не з'являвся, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Заяв та клопотань від нього не надходило. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, з'ясував наступні обставини. ВАТ «Державний ощадний банк України», яке після проведених 07.06.2011 року змін до Статуту банку, затверджених постановою КМУ від 06 квітня 2011 року № 502 перейменовано на ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] уклали кредитний договір № 95 від 23 лютого 2007 р., згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 10000.00 грн зі сплатою 21% річних зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 22 лютого 2010 року. Відповідно до п.п.3.3.1 та п.п.3.3.2 кредитного договору відповідач зобов'язався точно в строки обумовлені цим договором повернути кредит, та належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором, відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов'язаннях. Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання Пунктом 4.2. кредитного договору встановлено, що за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплаті процентів за користування кредитом відповідач зобов'язаний сплачувати пеню в розмірі 0.05% від суми не сплаченого платежу за кожен день прострочення. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно правової позиції Верховного Суду України від 25 травня 2016 р. у справі №6-157цс16, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Підпунктом 6.7. Кредитного договору сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до 3 років для всіх грошових зобов язань позичальника. У зв'язку із невиконанням позичальником своїх зобов'язань, банк звернувся із позовною заявою до Лановецького районного суду Тернопільської області про дострокове стягнення боргу в сумі 11260,85 грн. 09 вересня 2009 року Лановецьким районним судом ухвалено рішення у цивільній справі №2-297/2009 про задоволення позовних вимог банку повністю та стягнуто з позичальника 11260,85 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 9550,00 грн., 702,24 грн. - заборгованість по відсотках, 893,65 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 114,96 грн, - пеня за прострочення сплати відсотків. У зв'язку з невиконанням [PERSON] рішення суду від 09 вересня 2009 року, банк звернувся з заявою про примусове виконання рішення суду до ДВС Лановецького районного управління юстиції, яким 14 грудня 2009 року відкрито виконавче провадження за №16586899. Станом на 15.09.2016 року банком нараховано [PERSON] пеню, яка утворилася після ухвалення рішення суду від 09 вересня 2009 року та згідно розрахунку пеня по несплачених вчасно платежах становить 7769,60 грн., в тому числі нарахована пеня за період з 09.09.2009 р. по 15.09.2016 р. - 6760,99 грн., остання оплата позичальника здійснена 31.08.2016 р. в сумі 136,29 грн. Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та трьох відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора. Їхня суть полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та знеціненні грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отриманні компенсації від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору. Таким чином, [PERSON] повинен сплатити станом на 15 вересня 2016 року за кредитний договором нараховані інфляційні втрати та 3% річних від прострочених сум заборгованості на загальну суму 5410,98 грн., а саме: 3585,71 грн. - інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом, 1825,27 грн.- 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором. Виходячи з наведенного, суд прийшов до висновку, що позивач виконав свої обов'язки та надав відповідачеві кредит, в свою чергу останній не виконав умови кредитного договору, а тому є законні підстави для задоволення позову та стягнення заборгованості за стягнення пені та інфляційних витрат, а також судових витрат по справі.

Outcome: approved