Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Одеська міська рада звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], виконавчого комітету Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Одеській області, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, у якій просила зобов'язати Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Одеській області скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 26 грудня 2011 року № ОД 14211095245, визнати недійсним свідоцтво про право власності від 22 грудня 2011 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради [PERSON] на квартиру [ADDRESS], скасувати запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], здійснений на підставі свідоцтва про право власності від 22 грудня 2011 року. В обґрунтування позову Одеська міська рада посилалась на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 серпня 2003 року [PERSON] належали квартира [ADDRESS], загальною площею 188,1 кв.м, та горище у цьому ж будинку, загальною площею 90,0 кв.м. У 2011 році відповідачкою було здійснено реконструкцію зазначеної квартири, про що свідчить декларація про готовність об'єкта до експлуатації без зміни цільового призначення та геометричних розмірів, зареєстрована Інспекцією ДАБК в Одеській області 26 грудня 2011 року № ОД 14211095245. 22 грудня 2011 року відповідачка отримала свідоцтво про право власності на об'єкт, який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі зазначеної декларації замість договору купівлі-продажу від 28 серпня 2003 року. На думку позивача дана декларація, яка стала підставою для отримання свідоцтва про право власності, була подана та зареєстрована з порушенням вимог чинного законодавства України, а видане свідоцтво про право власності суттєво порушує права та інтереси територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. Ухвалою суду від 27 січня 2015 року закрито провадження у даній справі у частині позовних вимог про зобов'язання Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Одеській області скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 26 грудня 2011 року № ОД 14211095245. Також ухвалою суду від 27 січня 2015 року було закрито провадження у даній справі у частині позовних вимог про скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], здійсненого на підставі свідоцтва про право власності від 22 грудня 2011 року. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання сповіщений належним чином, раніше звернувся до суду із заявою, у якій просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - виконавчого комітету Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання сповіщений належним чином, про поважні причини неявки у судове засідання суд не сповістив. Представник третьої особи у судовому засіданні просив позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, і з'ясувавши обставини справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних причин. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28 серпня 2003 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстровий номер 7557, набула право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 188,1 кв.м та горище у цьому ж будинку загальною площею 90,0 кв.м. Право власності [PERSON] зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 21 серпня 2004 року під № 265 в книзі 518пр-23, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4522849 від 21 серпня 2004 року. 06 грудня 2011 року за № ОД 14211095245 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Одеській області було зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації щодо реконструкції квартири [ADDRESS] без зміни цільового призначення та геометричних розмірів. Перша цифра у числі дати декларації виконана нерозбірливо, з огляду на що дату реєстрації декларації можна прочитати як «06» грудня 2011 року, так і «26» грудня 2011 року. Згідно листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Одеській області № 01/11-10673 від 29 серпня 2014 року дана декларація була зареєстрована саме 06 грудня 2011 року. Згідно п. 12 даної декларації загальна площа об'єкту складає 425,2 кв.м. 22 грудня 2011 року виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] належить гр. [PERSON] на праві приватної власності. Згідно свідоцтва, об'єкт складається з приміщень загальною площею 425,2 кв.м, житловою площею 191,1 кв.м, відображених у технічному паспорті від 1 грудня 2011 року. Свідоцтво видане на підставі декларації про готовість об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК в Одеській області від 26 грудня 2011 року № ОД 14211095245 замість договору купівлі-продажу від 28 серпня 2003 року. Згідно листа юридичного департаменту Одеської міської ради № 1513-10/вих від 15 вересня 2014 року виконавчим комітетом Одеської міської ради внесено зміни до свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS] в частині зазначення дати реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, а саме «06» замість «26». Відповідно до п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. У відповідності до ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Враховуючи те, що оскаржуване свідоцтво про право власності видане на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК в Одеській області від 26 грудня 2011 року № ОД 14211095245 замість договору купівлі-продажу від 28 серпня 2003 року, та при цьому вказана декларація на теперішній час є чинною та у встановленому законом порядку не скасована, а договір купівлі-продажу від 28 серпня 2003 року недійсним не визнавався, у суду на теперішній час відсутні підстави для висновку про невідповідність даного свідоцтва актам цивільного законодавства. Суд також зауважує, що обов'язковою умовою для оскарження свідоцтва про право власності є наявність порушення цивільних прав або інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Таким чином, Одеській міській раді законом надано право виступати від імені саме територіальної громади м. Одеси, а не окремих громадян чи їх груп. При цьому з позовної заяви не вбачається, яким саме чином видача відповідачці оскаржуваного свідоцтва про право власності порушує права чи охоронювані законом інтереси територіальної громади м. Одеси чи Одеської міської ради як суб'єктів цивільних правовідносин або власників будь-якого майна. У випадку наявності такого порушення, громадяни чи юридичні особи, права чи охоронювані законом інтереси яких порушені оскаржуваним свідоцтвом, не позбавлені права самостійно звернутись до суду із відповідним позовом. Суд також не погоджується із посиланням позивача у позовній заяві як на підставу позову на приписи ст. 376 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. При цьому за змістом п.п. 7, 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», правила статті 376 ЦК України на правовідносини щодо переобладнання квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів не можуть бути застосовані, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир. Суд також зазначає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки у відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 21, 393 ЦК України щодо свідоцтва про право власності на нерухоме майно як правового акту індивідуальної дії органу місцевого самоврядування може бути заявлена вимога про визнання його незаконним та про його скасування, а не про визнання недійсним. Подібна вимога у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України може бути заявлена щодо правочину. За таких обставин, суд доходить до висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.

Outcome: dismissed