Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернулось з позовом до [PERSON] , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «АТЛ» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач в своїй позовній заяві зазначав, що 30.11.2010 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «АТЛ», ідентифікаційний код 32312185 було укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2005191. Пунктом 1.1.1.\~кредитного договору\~встановлено,\~що надання\~кредиту здійснювалось\~окремими частинами,\~кожна частина\~окремо -\~«Транш»,\~а у\~сукупності -\~«Транші»,\~на умовах\~визначених цим\~договором в\~межах невідновлювальної\~кредитної лінії\~з максимальним\~лімітом заборгованості\~125000000,00\~гривень,\~який змінюється\~(зменшується)\~відповідно до\~Графіку зменшення\~максимального ліміту,\~наведеного у\~п. 1.1.3 цього договору, який є невід`ємною частиною цього договору, зі сплатою за користування кредитом 20% річних та кінцевим терміном повернення не пізніше 25.12.2015 р. включно. Банк виконав свої зобов`язання та надав, відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «АТЛ» кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 125000000,00 гривень зі сплатою за користування кредитом 20% річних та кінцевим терміном повернення 25.12.2015 р. У подальшому сторонами неодноразово вносилися зміни та доповнення до договору кредитної лінії шляхом укладення додаткових угод. Кредитором свої зобов`язання за кредитним договором повністю виконані, у той самий час у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у боржника виникла заборгованість, а саме: станом на 10.07.2019 р. за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005191 від 30.11.2010 р. - заборгованість за простроченим кредитом складає 50587468,85 грн.; заборгованість за простроченими процентами становить 25106209,51 грн. Загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 10.07.2019 р. складає 75693678,36 гривень. З метою забезпечення виконання вказаного вище кредитного договору серед іншого був укладений іпотечний договір №BKJI-2005191/S-18 від 15.09.2011 р., укладений між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В., зареєстрований в реєстрі за номерами 3004, (іпотекодавець - [PERSON] ), предметом іпотеки за яким є: земельна ділянка, загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер 3221284001:01:031:0057, яка розташована: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. 15 вересня 2011 року відомості про реєстрацію іпотеки та заборони відчуження на вищевказану земельну ділянку, а також відомості про іпотекодержателя - АТ «Дельта Банк» були зареєстровані у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, що підтверджує права іпотекодержателя - позивача у цьому процесі на можливість звернення стягнення. Доказом реєстрації прав, як обов`язкової підстави чинності іпотеки за АТ «Дельта Банк» є Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30.10.2018 р. №143219697. Заставна вартість предмета іпотеки була визначена шляхом проведення незалежної оцінки предмету іпотеки і відповідно до п. 2.3.2 іпотечного договору експертна оцінка проведена ТОВ «Консалтінгова компанія Бі Еф Сі» ТОВ «Експертцентр» і становить 349936,00 гривень. Строк виконання ТОВ «АТЛ» зобов`язань перед АТ «Дельта Банк» за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005191 від 30.11.2010 р. настав 25.12.2015 р., однак боржник - ТОВ «АТЛ» не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, відсотків. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, підтверджує відсутність тривалий час виплат за договором кредитної лінії станом на дату подання цієї позовної заяви, у тому числі свідчить про свідоме невиконання боржником умов кредитного договору, а тому доведеним є факт порушення умов кредиту та відповідне право іпотекодержателя звернутись за захистом своїх прав до суду та задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки. Таким чином, у зв`язку з тим, що у дату настання строку виконання кредитного договору (25.12.2015 р.) зобов`язання не було виконано, АТ «Дельта Банк» вимагає протягом 30 календарних днів, з моменту направлення вимоги про усунення порушення в порядку ст.ст.35-37 Закону України «Про іпотеку», погасити заборгованість за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005191 від 30.11.2010 р., яка становить 75693678,36 гривень. 16.11.2018\~р.\~на адресу\~ [PERSON] \~та TOB\~«АТЛ» була\~надіслана вимога\~про усунення\~порушення в\~порядку ст.ст.\~35-37\~Закону України\~«Про іпотеку»\~з попередженням\~про звернення\~стягнення у\~випадку невиконання\~умов вимоги. Враховуючи, що тридцятиденний строк сплинув, умови договору кредитної лінії №ВКЛ-2005191 від 30.11.2010 р. боржником та іпотекодавцем виконані не були, вказане свідчить про необхідність звернення за захистом до суду. Посилаючись на викладене, позивач просив суд в рахунок часткового погашення заборгованості за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005191 від 30.11.2010 р. - заборгованість за простроченим кредитом складає 50587468,85 грн.; заборгованість за простроченими процентами становить 25106209,51 грн. Загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 10.07.2019 р. на загальну суму 75693678,36 грн. звернути стягнення за іпотечним договором №ВКЛ-2005191/S-18 від 15.09.2011 р., укладеним між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В., зареєстрований в реєстрі за номерами 3004, на предмет іпотеки: земельну ділянку, загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер 3221284001:01:031:0057, яка розташована: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд шляхом продажу майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» та з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою піною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року залучено до участі в справі правонаступника позивача АТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт». В судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» адвокат Ковалевський Р.В. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області. В судове засідання представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Направили до суду письмові пояснення, в яких позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи ТОВ «АТЛ» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 30 листопада 2010 року між АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Форінт», та ТОВ «АТЛ» укладено кредитний договір №ВКЛ-2005191, за умовами якого банк надав ТОВ «АТЛ» грошові кошти, а ТОВ «АТЛ», як позичальник зобов`язався кредитні кошти повернути в строк та порядку встановленому кредитний договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено іпотечний договір №BKЛ-2005191/S-18 від 15.09.2011, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В., зареєстрованим за реєстровим №3004. 28 грудня 2015 року постановою Господарського суду м. Києва ТОВ «АТЛ» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.08.2018 у справі №910/30921/15 затверджено реєстр вимог кредиторів, в тому числі визнано та включено до реєстру вимог кредиторів вимоги ПАТ «Дельта Банк» на суму 572873855,70 грн., з яких 2756,00 грн. - перша черга, 100529531,35 грн. четверта черга, 244785682,54 грн. - шоста черга, 227555885,51 грн. - окремо, як забезпечені заставою майна боржника. Згідно вказаної ухвали суду, вимоги АТ «Дельта Банк» вкладаються з заборгованості за договором кредиту №BKЛ-2005191 від 30.11.2010 в розмірі 196685114 грн. 63 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 50587468 грн. 85 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 4398526 грн. 15 коп., три проценти річних від суми простроченого кредиту - 248557 грн. 12 коп., заборгованість по процентам - 24873368 грн. 55 коп., пеня за несвоєчасне повернення процентів - 2671833 грн. 47 коп., три проценти річних від суми прострочених процентів - 155360 грн. 49 коп., штраф - 113750000 грн. 00 коп. Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Наявність заборгованості ТОВ «АТЛ» перед ТОВ «ФК «Форінт» підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, окрім того наявність такої заборгованості за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005191 від 30.11.2010 р. та її розмір встановлені ухвалою Господарського суду м. Києва, що набрала законної сили, отже в розумінні положень статті 82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають повторному доказуванню при розгляді питання наявності заборгованості та її розміру. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотека є окремим видом застави, а саме заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Заставодавцем, відповідно до ч. 1 ст. 583 ЦК України, може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника (п. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку»). Положеннями ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи факт наявної та непогашеної в обумовлений строк заборгованості за кредитними договорами, зобов`язання TOB «АТЛ» вважається такими, що прострочене - оскільки строк погашення кредитних зобов`язань настав. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права. Згідно з ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Статтею 41 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» (із врахуванням змін, які внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», що введений в дію з 04.02.2019 р.), у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах); у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Тобто, нормою матеріального права (ст. 39 ЗУ «Про іпотеку») встановлено, що у разі визначення способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. З огляду на наведене, суд знаходить позовні вимоги позивача обґрунтованими та вважає за можливе в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що поданий позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved