Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-02 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» звернулося в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача по справі ПАТ КБ «Надра»-[PERSON] позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити та стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник відповідача по справі [PERSON]-[PERSON] позов визнав частково, однак просить зменшити суму кредитної заборгованості, застосувавши позовну давність щодо стягнення пені. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не прибула, однак від неї поступила заява в якій просить справу слухати в її відсутність, заперечує проти задоволення позову. Представник відповідача по справі [PERSON]-[PERSON] позов не визнав і просить в позові відмовити, оскільки він безпідставний. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з”ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст.ст. 3, 59 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень;обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що 01.09.2008 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] було укладено договір кредитування комерційного автотранспорту №1003/МК, відповідно до умов якого банк зобов’язався надати позичальнику кредит на придбання автотранспорту в сумі 249000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,7% з кінцевим терміном повернення до 30.08.2013 р. (а.с.3-8). В забезпечення виконання зобов”язань по кредитному договору відповідач по справі [PERSON] передав у заставу тягач марки «МАN ТGA 01», 2001 р.в., реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований ВРЕР в м. Надвірна при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області 23.08.2008 р., який належить останньому на підставі свідоцтва про реєстрацію СРГ 802200 виданого ВРЕР 23.08.2008 р. ( а.с.9-10). Крім того, з метою виконання зобов’язання за кредитним договором 01.09.2008 року було укладено також договори поруки з [PERSON] та [PERSON] (п.1.4 Договору поруки) згідно з якими поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов’язань у повному об’ємі всім належним йому майном на праві власності та грошовими коштами(а.с.11-12). Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов’язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов’язань боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов’язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов’язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що відповідачі по справі свої зобов’язання за кредитним договором належним чином не виконували, внаслідок чого в них станом на 25.12.2012 року утворилася заборгованість по кредиту в сумі 633804 грн. 63 коп., яка складається з: 246544 грн. 25 коп. – заборгованість по кредиту; 214614 грн. 18 коп. – заборгованість по відсотках за користування кредитом; 33634 грн. 93 коп. – індекс інфляції; 118919 грн. 59 коп. – пеня за порушення сплати ануітетного платежу; 20091 грн. 68 коп. – штрафу (а.с.16 – 18). Згідно розрахунку доданого до позовної заяви вбачається, що позичальник, він же відповідач по справі [PERSON] після укладення кредитного договору від 01.09.2008 року здійснив тільки одноразове погашення тіла кредиту 06.10.2008 року в сумі 2455 грн.75 коп., а наступний раз платіж мав бути проведений в листопаді місяці 2008 року. У зв’язку з несплатою наступного чергового платежу в листопаді місяці 2008 року позивачем по справі-ПАТ КБ «Надра» почалися нараховуватися відсотки за прострочення плати кредитних коштів(ас.7-8). На підставі до п.2 договору поруки від 01.09.2008 року укладеного між банком та відповідачем по справі [PERSON], то кредитор набуває права вимагати від поручителя [PERSON] виконання зобов’язань, що випливає з кредитного договору при умові, якщо встановлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов’язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов’язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов’язання позичальника в цілому тощо. Тобто на думку суду за умовами п.2.1 договору поруки в позивача по справі-ПАТ КБ «Надра» виникло право вимоги до поручителя тільки з листопада місяця 2008 року. Згідно до положень ч.ч.1, 2 ст.559 ЦК України у разі порушення боржником зобов’язання забезпеченого порукою боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо ж договором поруки не передбачено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов’язання не пред’явить вимоги до поручителя. Згідно з ч. 1 ст.251, ст.252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов»язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З роз»яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.24 постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов’язання не пред’явить вимоги до поручителя. Умовами п. 5.3 договору поруки від 01.09.2008 року визначено, що договір діє до повного виконання зобов’язань за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], тобто строк дії його не встановлено(ас.12). Відповідно до приписів ч.5 ст.261 ЦКУкраїни за зобов’язання з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов’язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання. Згідно матеріалів справи, а зокрема розрахунку заборгованості за кредитним договором від 01.09.2008 року останнє зарахування коштів на погашення кредиту відбулося 06.10.2008 року в сумі 2455 грн.75 коп. Розділом 4 даного кредитного договору від 01.09.2008 року визначено, що настання випадків, якщо позичальник порушує терміни платежів, що встановлені цим договором, є підставою для вимоги щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки та є підставою для звернення банком стягнення на заставне майно. Враховуючи те, що відповідачем по справі [PERSON] проведене тільки одне погашення кредиту 06.10.2008 року, а тому згідно п.2.1 Договору поруки у позивача по справі ПАТ КБ «Надра» право вимоги до поручителя – відповідача по справі [PERSON] виникло тільки з 06.11.2008 року а відповідно і цього ж дня почався перебіг позовної давності за договором поруки від 01.09.2008 року. Відповідно до договору поруки кредитор зобов’язався письмово повідомити поручителя про невиконання боржником своїх зобов’язань. У матеріалах справи відсутні докази направлення банком поручителю по справі [PERSON] вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором. Оскільки кредитор відповідно до приписів ст.559 ЦК України протягом шести місяців не звернувся до поручителя із відповідною вимогою, то договір поруки між банком та поручителем [PERSON] слід вважати припиненим на момент звернення до суду у відповідності до вимог чинного законодавства. Обґрунтованість висновку про припинення поруки відповідає позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.22 постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин». При цьому вимога до поручителя-відповідача по справі [PERSON] про сплату ним, як поручителем заборгованості по кредиту було направлена йому тільки 26.12.2012 року, а позов пред’явлений до суду відповідно 14.01.2013 року. Інші докази, які б свідчили про направлення йому відповідної вимоги про погашення ним кредитної заборгованості протягом шести місяців з 06 листопада 2008 року в матеріалах справи відсутні. А тому в цій частині позовних вимог щодо [PERSON] слід відмовити. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з’ясуванню всіх обставин справи: роз’яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов’язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Однак, безспірних, достовірних та достатніх доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 57, 58 ЦПК України в судовому засіданні з цього приводу представником позивача по справі не надано. З цих підстав, суд вважає, що вимоги позивача по справі підлягають до часткового задоволення. Що ж до позовних вимог стосовно відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON], то судом встановлено, що ПАТ КБ «Надра» зверталося відносно них з приводу стягнення в солідарному порядку заборгованості по кредитному договору в сумі 278439 грн.45 коп., що в свою чергу стверджується судовим наказом №2н-33 від 10.07 2009 року виданим Яремчанським міським судом Івано-Франківської області(ас. 45;104;107). Даний факт не заперечили сторони по справі. В судовому засіданні також встановлено, що 25.12.2012 р. відповідачам по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] було направлено повідомлення-претензії за №№ 728, 729, 730 з метою добровільно погасити заборгованість. Однак, останні належним чином не відреагували(ас.14-16). За наведених обставин та з урахуванням норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а саме положень ст.ст. 526, 527 ч.1, 599 ч.1, 610-612, 625, 1050 ч.2, 1054 ч.2 ЦК України суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості в солідарному порядку з відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON], а саме: 246544 грн. 25 коп.- заборгованість по кредиту, 214614 грн.18 коп.– заборгованість по відсотках за користування кредитом, 33634 грн. 93 коп.- індекс інфляції, 49809 грн. 17 коп.- пеня за порушення сплати ануітетного платежу, 20091 грн.68 коп. -штраф згідно договору, а всього: в сумі 544604 грн. 53 коп. При цьому суд, застосовує вимоги ст 257 ЦК України щодо стягнення пені в річному розмірі. У зв’язку з цим дану суму кредитної заборгованості в солідарному порядку слід стягнути з відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] в користь ПАТ КБ “Надра” А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази, прийшов до висновку про часткове задоволення позову. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судові витрати по справі. На підставі ст. ст. 526,527,530,554,610,1050,1054 ЦК України,

Outcome: dismissed