Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Обґрунтовуючи свою вимогу позивач вказав, що заочним рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 12 квітня 2016 року його позовні вимоги до відповідача про поділ майна були задоволені повністю. За ним визнано право власності на: автомобіль «Чері Амулет» державний номер [NUMBER] , вартістю 50000,00 грн.; електрокомпресор автомобільний, вартістю 270,00 грн.; гуму автомобільну зимову 165х14 (4 шт.), вартістю 1950,00 грн.; бензопилу «Тайга», вартістю 1100,00 грн.; газонокосарку, вартістю 900,00 грн.; телевізор «Самсунг», вартістю 2700,00 грн; тюнер супутникового телебачення (1 шт.), вартістю 500,00 грн.; супутникову антену (1 шт.), вартістю 500,00 грн.; пилосос «Самсунг», вартістю 750,00 грн; електрочайник, вартістю 160,00 грн; мікрохвильову піч «Скарлет», вартістю 500,00 грн. На підставі цього судового рішення 31 серпня 2017 року він отримав виконавчий лист, з яким він звернувся до Станично-Луганського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області для примусового виконання, про що подав заяву. 15 січня 2018 року Станично-Луганським районним відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області було складено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з тих підстав, що заходи, зазначені у виконавчому документі, не є заходами примусового виконання. Він звертався до відповідача з проханням повернути ті речі, які знаходяться у її користуванні, але вона йому в цьому відмовила. Ухвалою суду від 29 січня 2020 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, запропоновано відповідачу надати суду та позивачу відзив на позовну заяву, а позивачеві протягом п`ятнадцяти днів після отримання відзиву надати відповідь на відзив. Також ухвалою суду від 25 червня 2019 року за заявою позивача у забезпечення позову накладений арешт на майно, що було визнане за позивачем згідно заочного рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 12 квітня 2016 року. Під час судового розгляду позивач та його представник позов підтримали. Представник позивача, який виступав зі вступним словом замість позивача, крім наведених у позовній заяві обставин додав, що 08 листопада 2020 року вони намагались мирним шляхом забрати визначене судом позивачу майно, однак відповідач відмовила їм у цьому. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надала, на виклики до суду не з`являлася, про час і місце розгляду справи сповіщувалась належним чином, останнє судове засідання просила відкласти через хворобу. Проте судом було прийняте рішення про розгляд справи за наявними у справі матеріалами за відсутності відповідача, оскільки вона вдруге підряд не з`явилась до суду. Крім цього, згідно ухвали суду від 01 грудня 2020 року, відповідачу було відмовлено в об`єднанні даної справи зі справою № 408/6073/17-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на майно. Заслухавши сторону позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке. Дійсно, згідно заочного рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 12 квітня 2016 року, яке було залишене без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 20 грудня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року, за позивачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя було визнане право власності на майно, а саме: автомобіль «Чері Амулет» державний номер [NUMBER] , вартістю 50000,00 грн.; електрокомпресор автомобільний, вартістю 270,00 грн.; гуму автомобільну зимову 165х14 (4 шт.), вартістю 1950,00 грн.; бензопилу «Тайга», вартістю 1100,00 грн.; газонокосарку, вартістю 900,00 грн.; телевізор «Самсунг», вартістю 2700,00 грн; тюнер супутникового телебачення (1 шт.), вартістю 500,00 грн.; супутникову антену (1 шт.), вартістю 500,00 грн.; пилосос «Самсунг», вартістю 750,00 грн; електрочайник, вартістю 160,00 грн; мікрохвильову піч «Скарлет», вартістю 500,00 грн. Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. В даному випадку винесене судове рішення про визнання права власності на майно за позивачем носить індивідуальний характер і є обов`язковим для відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] добровільно рішення суду не виконала, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду позивачем. Також це рішення не виконане у примусовому порядку, що підтверджується повідомленням Станично-Луганського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 15.01.2018 № 1627-34/127 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, з якого йдеться, що позивачеві [PERSON] повернутий виконавчий лист у справі № 430/3132/13-ц, оскільки заходи, зазначені у виконавчому листі, не є заходами примусового виконання в розумінні ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження». Частиною 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном, а також власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Після поділу майна подружжя та набуття позивачем права власності на майно, що визначене судовим рішенням, добровільно не виконуючи рішення суду та утримуючи спірне майно у себе, відповідач тим самим продовжила володіти ним без належної на те правової підстави. За таких обставин, враховуючи, що володіння майном позивача з боку відповідача без належної на те правової підстави фактично набуло характер незаконного заволодіння цим майном, суд, застосовуючи до спірних правовідносин останню норму закону, вважає вимогу позивача про витребування майна обґрунтованою та такою, що слід задовольнити, оскільки залишення вказаного майна у [PERSON] порушує права [PERSON] на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому на підставі судового рішення майном. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов [PERSON] задоволений в повному обсязі, тому з відповідача [PERSON] на користь позивач слід стягнути сплачений ним при поданні цього позову судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved