Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Орган опіки і піклування Луцької міської ради звернувся в суд з позовом в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.05.2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що стосунки між подружжям погіршились і вони почали проживати окремо та 15.05.2008 року шлюб між ними був розірваний. Разом з тим, подружжя намагалося налагодити стосунки та [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Однак, відносини між батьками дітей не налагодились і з моменту окремого проживання, відповідач [PERSON] самоусунувся від виховання та матеріального утримання дітей. Водночас, [PERSON] також ухилялася від виконання батьківських обов`язків, зокрема з 2015 року вона проживала у цивільному шлюбі з [PERSON] , від якого у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . При цьому, побутові умови проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] були незадовільні, санітарно-гігієнічний стан житла не відповідав нормі, діти не в повній мірі були забезпечені речами першої необхідності, повноцінним харчування. [PERSON] та [PERSON] зловживали спиртними напоями, ніде не працювали у зв`язку з чим, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.02.2021 року останні були позбавлені батьківських прав відносно [PERSON] . Зазначає, що у вересні 2020 року [PERSON] та [PERSON] переїхали проживати до батька [PERSON] , де у сина склалися гарні відносини, а у дочки - виникали сварки та непорозуміння, внаслідок чого відповідач вигнав малолітню [PERSON] з дому. В подальшому, неповнолітній [PERSON] звернувся у службу у справах дітей з поясненнями щодо доцільності позбавлення його матері батьківських прав, оскільки остання не бере ніякої участі у його житті, не допомагає матеріально. Також вказує, що 09.06.2021 року малолітня [PERSON] була влаштована на тимчасове проживання в сім`ю [PERSON] і за час проживання дитини, батьки малолітньої не цікавилися її життям, не виявили бажання забрати дитину додому. У зв`язку з цим, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та стягувати з неї на користь дітей аліменти на їх утримання в розмірі по 1/6 частини всіх видів заробітку на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] стягувати з нього на користь дитини аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача до початку розгляду справи по суті подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися по невідомій суду причині, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзив на позов не подали. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів в порядку ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 16.08.2006 року та [NUMBER] від 28.07.2009 року вбачається, що відповідачі у справі є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 8. 9). Із змісту ст. 150 Сімейного кодексу України вбачається, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітьми лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Служба у справах дітей Луцької міської ради у поданому висновку № 228 від 25.08.2021 року вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої дочки [PERSON] , а також стосовно позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] (а.с. 6-7). Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 711-3 від 02.09.2021 року затверджено даний висновок, з яким суд також погоджується та приймає його до уваги (а.с. 5). При цьому, ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків стверджується також актами обстеження умов проживання (а.с. 24-25) та заявами [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-12). Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачі своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей не виконують, суд прийшов до висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] та малолітньої дочки [PERSON] і [PERSON] - відносно малолітньої дочки [PERSON] є доцільним та в інтересах дітей. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та малолітньої доньки [PERSON] в розмірі по 1/6 частці від усіх видів заробітків (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків для дитини відповідного віку. При цьому, з відповідача [PERSON] також слід стягувати аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітків (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява Органу опіки та піклування Луцької міської ради до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягає до задоволення у повному обсязі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Із наведеного слідує, що орган опіки та піклування Луцької міської ради при зверненні до суду в інтересах неповнолітніх дітей з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зі змісту позовної заяви слідує, що органом опіки та піклування Луцької міської ради було заявлено дві позовні вимоги, а саме: немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав) та майнового характеру (про стягнення аліментів). У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», тому, виходячи із положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів слід також стягнути в дохід держави судовий збір в загальному розмірі 1816 грн. з яких: 908 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та 908 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved