Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 17 вересня 2010 року між ними був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8000.00 гривень зі сплатою 27,60% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк належним чином виконав зобов'язання по видачі кредиту, однак відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 31 серпня 2016 року прострочена заборгованість складає 14 926,64 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 7910,65 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 5229,01 грн.; заборгованість за пенею та комісією 600,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 686,98 грн. У звязку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 вересня 2010 року в сумі 14 926,64 грн., а також судові витрати у розмірі 1 378,00 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, проте від нього до суду надійшла заява, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, підтверджує обставини викладені в позовній заяві, просить суд позов задовольнити та розглянути справу у відсутності представника позивача. Вiдповiдач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак надала до суду заяву вказує, що позов визнає частково та просить не стягувати з неї штрафні санкції та розглядати справу у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки грошове зобов'язання виконано боржником не було, то мало місце порушення вимог ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. Стаття 612 ЦК України вказує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 17 вересня 2010 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідачка [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8000.00 гривень зі сплатою 27.60% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 вересня 2010 року прострочена заборгованість складає 14926,64 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 7910,65 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 5229,01 грн.; заборгованість за пенею та комісією 600,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 686,98 грн. Вказані розміри заборгованості виникли на підставі умов, передбачених кредитним договором та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Не підлягає задоволенню на думку суду позовна вимога про стягнення 500 гривень штрафу (фіксована частина) та штрафу 686.98 гривень (процентна складова), виходячи із наступного. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг - встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний мплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання, зокрема у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Пунктом 1.1.5.21 даного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Враховуючи вищевикладене штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. А тому, виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів слід відмовити. У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідача слід стягнути судові витрати у справі. На пiдставi викладеного, ст.ст. 509, 524-526, 530, 532, 533, 536, 546, 612, 1050, ЦК України,

Outcome: partial