overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Новопсковський районний суд Луганської області за власною ініціативою вирішує питання про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі ЄУ №420/147/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з приводу винесення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат. При вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення суд, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 270 ЦПК України, прийшов до висновку про відсутність необхідності викликати сторони в дане судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про доцільність ухвалення додаткове рішення, враховуючи такі обставини. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2018 року [PERSON] звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 17 квітня 2018 року вимоги позивача задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] [INFO], громадянина Туркменістану, [NUMBER] від 13.07.2002, останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], яка проживає за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2018 та до повноліття дитини. Однак, як вбачається з вищевказаного рішення від 17 квітня 2018, судом не вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами при ухваленні рішення. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] [INFO] на користь держави витрати по сплаті судового збору у сумі 704 гривень 80 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Нодь [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивувала тим, що 20 жовтня 2009 року уклала шлюб з відповідачем у виконкомі Четфалвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис за № 02. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] [PERSON], [INFO]. У сторін виявилися різні погляди на життя, через що у них склалися дуже несприятливі умови для спільного проживання майже з самого початку. На протязі останніх 5 років їх стосунки поступово руйнувалися і дійшли до такого рівня, що не можуть далі існувати. У 2010 році позивачка уже подавала позов про розірвання шлюбу, однак відповідач тоді її відмовив у цьому. Однак наразі вони тривалий час не підтримують подружніх відносин і проживають окремо. За таких обставин, подальше подружнє життя з відповідачем і збереження сім'ї вважає неможливим та недоцільним, оскільки це суперечитиме її інтересам та інтересам їх малолітньої доньки. Примирення між ними неможливе. На утримання малолітнього сина позивачка бажає стягувати з відповідача аліменти. Враховуючи те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, вважає, що розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі. На утримання сина просила стягувати з відповідача аліменти в розмірі 600 гривень щомісячно, однак не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак подала заяву, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримує, просить задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, однак подав до суду заяву, згідно з якою просив справу розглянути за його відсутності, проти позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів не заперечив. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що оскільки сторони за час спільного проживання не змогли створити міцної сімї, між ними виникали непорозуміння, внаслідок чого припинили спільне проживання, шлюб їх існує формально, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам малолітнього сина, тому шлюб слід розірвати. Необхідно також стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітніх дітей, так як утримання дітей є обовязком батьків, згідно ст. 180 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ номерний знак «В 73 ЮРА», порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем «Субаро Форестер», державний номерний знак « [NUMBER] ». Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Згідно постанови Богуславського районного суду Київської області від 17.02.2017 року по справі № 358/205/17 Відповідача було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до преамбули Закону № 1961-IV, вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. На виконання вимог Закону № 1961-IV цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Відповідно до пункту третього частини першої статті\~ 988 ЦК України та пункту третьому частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю та майну третьої особи. За приписами статті 1191 ЦК України та підпункту а) пункту 38.1.1 статті 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Як вбачається з платіжного доручення № 2582рв від 31.03.2017 року позивач перерахував на картковий рахунок [PERSON] страхове відшкодування, тобто відшкодував матеріальну шкоду, яку було заподіяно внаслідок ДТП у розмірі 102500,00 грн. (а.с.39). Оскільки цивільно правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

О29 серпня 2016 року судом було ухвалено рішення у справі за позовом сХвастікова Е.М. до [PERSON] про виключення відомостей, як батька, з актового запису про народження дитини. 06 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, вказуючи на те, що судом не було вирішено питання про понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 551.20 грн. та банківської комісії в сумі 5.51 грн.. Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Сторони в судове засідання не зявились. Відповідно до ч. 3 ст. 229 ЦПК України, присутність сторін не є обовязковою. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою учасників процесу в судове засідання, фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Заявник просить стягнути суму судового збору та банківської комісії. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Оскільки банківська комісія не віднесена до переліку судових витрат, тому не підлягає відшкодуванню. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, про наявність підстав для винесення додаткового рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в сумі 551.20 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Обґрунтовуючи заяву [PERSON] вказав, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті свого діда [PERSON] , виданого державним нотаріусом 14.07.1999, йому належить майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . При видачі заявнику у 2001 році паспорта його прізвище було перекладено з російської на українську мову як «Запорізький». Під час посвідчення державним нотаріусом 08.11.2019 договору купівлі-продажу даного житлового будинку була виявлена розбіжність в написанні прізвища заявника в свідоцтві про право на спадщину за заповітом, де його прізвище було записано як « [PERSON] ». Таким чином, свідоцтво про право на спадщину містить розбіжності з його паспортними даними в написанні прізвища Запорізький (в паспорті) та Запоріжський (в свідоцтві), що є перешкодою для подальшого розпорядження належним йому майном. Вказана описка не може бути виправлена державним нотріусом, тому він вимушений звернутися до суду для встановлення факту належності йому даного правовстановлюючого документа. До початку розгляду справи по суті заявник надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, заявлені вимоги підтримував в повному обсязі, просив їх задовольнити. Біловодська селищна рада Біловодського району Луганської області до суду свого представника не направила, про час і місце розгляду справи була сповіщена належним чином. За таких обставин суд вважав можливим розглянути справу без її учасників за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке. Частиною першою статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи, зокрема про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.07.1999, яке зареєстроване в реєстрі за № 912 дійсно вбачається, що вказане в ньому прізвище заявника не збігається з його прізвищем, вказаним у його паспорті та в картці фізичної особи платника податків. Так, у свідоцтві про право на спадщину за заповітом його прізвище вказано [PERSON] , а в паспорті та у картці платника податків Запорізький. Дана помилка у свідоцтві про право на спадщину виникла під час його виготовлення на підставі свідоцтва про народження заявника, де його прізвище « [PERSON] » викладене російською мовою. Належність зазначеного правовстановлюючого документа заявнику підтверджується тим, що вказана в ньому його адреса проживання збігається з його адресою реєстрації і проживання в паспорті та інших документах. Суд погоджується із заявником, що вирішити це питання позасудовим шляхом він не може, тому і звернувся до суду з вказаною заявою. Встановлені судом обставини та факти свідчать про обґрунтованість поданої заявником заяви, тому її слід задовольнити. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Обґрунтовуючи поданий від імені позивача позов представник [PERSON] вказала, що [PERSON] є власником житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , яка їй належить на підставі нотаріально посвідченого договору від 26.02.2002. З відповідачем позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі, який між ними був розірваний в судовому порядку 25.02.2011. Відповідач зареєстрований в її квартирі з 2002 року, але з 2011 року в ній не проживає, не сплачує за комунальні послуги, у зв`язку з чим їй створюються перешкоди у користуванні її власністю. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу за її відсутністю та відсутністю позивача. Відповідач про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причин неявки не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. За таких обставин суд вважав можливим розглянути справу за відсутності сторін за наявними у ній матеріалами. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві власності згідно договору дарування належить позивачеві. Квартиру за договором дарування позивач отримала у власність до укладення шлюбу з відповідачем, а саме 26 лютого 2002 року, тому вона взагалі не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя. На цей час в цьому будинку крім позивача дійсно зареєстровані її дочка [PERSON] та відповідач, що підтверджується домовою книгою та актом встановлення факту не проживання від 30.10.2018. Відповідач в квартирі позивача з 2011 не проживає, за комунальні послуги витрати не сплачує, що підтверджується тим же актом про встановлення факту не проживання від 30.10.2018, складеним зі слів сусідів депутатом Петропавілвської селищної ради [PERSON] . Відповідач на час залишення квартири позивача був членом сім`ї власника квартири, оскільки перебував з позивачем у зареєстрованому шлюбі (див. рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 15.02.2011 про розірвання шлюбу). Згідно частини першої статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК). Застосовуючи останню норму закону до спірних правовідносин, з огляду на те, що факт відсутності відповідача у будинку позивача з 2011 року (більш ніж один рік) без поважних причин є доведеним, суд вважає позов обґрунтованим, який слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Обґрунтовуючи поданий позов адвокат Александрова А.Є. вказала, що матір`ю [PERSON] є [PERSON] . Прізвище позивач з [PERSON] на [PERSON] змінила при укладенні шлюбу. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) розміром 9,4266 умовних гектарів, вартість якого станом на 01 січня 2018 року складає 160190,65 грн. [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому прийняла спадщину після смерті матері. До початку судового засідання з розгляду даної справи від позивача надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він був не проти задоволення позову. За таких обставин суд вважав можливим розглянути справу за відсутності сторін за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист своїх цивільних прав та інтересів, в тому числі в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в смт Біловодськ Луганської області у віці 89 років, що підтверджується її свідоцтвом про смерть. Факт, що позивач є дочкою померлої підтверджується її свідоцтвами про народження та про одруження. З останнього документа, зокрема, йдеться що під час укладення шлюбу позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Після смерті матері позивача залишилась спадщина у вигляді права на майно, в тому числі на земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення із земель колишнього КСП «Україна», розміром 9,4266 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Біловодської селищної ради (див. відповідь Держгеокадастру на запит адвоката Тітової В.Г.) Статтею 548 ЦК Української РСР (в ред. 1963 року), що діяв на момент відкриття спадщини передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР). Обставиною прийняття спадщини позивачем після смерті [PERSON] є те, що [PERSON] вступила у володіння сертифікатом ВАТ «Стаханівське автотранспортне підприємство 10975» № 00000421, виданим на ім`я [PERSON] 12 січня 1998 року. Із постанови державного нотаріуса Біловодської державної нотаріальної контори Луганської області Анохіна О.О. від 12.10.2018 № 1286/02-31 «Про відмову у вчиненні нотаріальних дій» йдеться, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку пай після смерті [PERSON] через відсутність відповідного правовстановлюючого документа. Як вбачається, причиною відмови в оформленні спадкових прав позивачу після смерті її матері [PERSON] є незалежні від її волі обставини, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості їх оформити у позасудовому порядку. За таких обставин суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Обґрунтовуючи позовну вимогу позивач вказала, що вона разом з [PERSON] є співвласником по Ѕ частці житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Крім них у вказаному будинку зареєстрована, але з 2014 року не проживає їхня дочка [PERSON] . Реєстрація відповідача їм створює перешкоди у здійсненні належним їй та її чоловікові на праві власності будинком, тому вона вимушена була звернутись з цим позовом до суду. До початку судового засідання від позивача та третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідач про час і місце розгляду справи була сповіщена належним чином, причин неявки не повідомила, відзив на позов у встановлений судом строк не надала, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило. За таких обставин суд вважав можливим розглянути справу за відсутності учасників справи за наявними у ній матеріалами. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить позивачеві та її чоловікові [PERSON] . На цей час у вказаному будинку крім неї та її чоловіка зареєстрованою є їхня дочка [PERSON] , яка в ньому не проживає з 2014 року. Вказані обставин підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 18 січня 2008 року, довідкою виконкому Валуйської сільської ради про склад родини від 17.08.2018 № 3920, актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеним соціальним інспектором [PERSON] . Згідно частини першої статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК). Застосовуючи останню норму закону до спірних правовідносин, з огляду на те, що факт відсутності відповідача у будинку позивача з 2014 року (більш ніж один рік) без поважних причин є доведеним, суд вважає позов обґрунтованим, який слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved