Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] витрат повязаних з утриманням у навчальному закладі, мотивуючи позовні вимоги тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ (КНУВС) від 26.07.2008 року № 714 [PERSON] з 01.09.2008 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання КНУВС. Розпорядженням Кабінету міністрів України від 27.08.2010 року №1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» КНУВС було реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ (НАВС). Відповідно до вищезазначеного розпорядження, НАВС є правонаступником КНУВС. 09.09.2009 року між КНУВС, комплектуючим органом - УМВС України у Черкаській області та відповідачем було укладено договір №Чк-21 про підготовку фахівця у КНУВС, який пізніше було доповнено Додатковим договором № 1 від 22.05.2012 року, що став його невідємною частиною. Відповідно до вказаного договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався, після закінчення навчання, відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ, протягом перших трьох років після закінчення навчання-відшкодувати витрати повязані з утриманням в навчальному закладі. З 01.09.2008 року по 28.06.2012 року, відповідно до умов договору, відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Наказом НАВС від 28.06.2012 року № 376 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство», видано диплом спеціаліста та направлено для подальшого проходження служби до УМВС України у Черкаській області. Листом від 20.06.2013 року за № 14/12-1627 НАВС було повідомлено, що наказом УМВС України у Черкаській області від 28.05.2013 року № 115 о/с [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням. Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору, не відпрацював за місцем розподілу не менше як три роки та звільнився за власним бажанням, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь НАВС вартість витрат за навчання у розмірі 26778 грн. 42 коп. та судовий збір. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявився, подав разом з позовом заяву відповідно до якої просив розглядати справу за його відсутності за наявними у справі доказами, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та, в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи,- в судове засідання не зявився, однак на адресу суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. При цьому, на адресу суду подав заперечення проти позову, в якому вказував, що згідно ч. 7 ст. 18 ЗУ Про міліцію курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. В заперечені вказував, що Постановою КМУ № 313 від 01.03.2007р. Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ - встановлений порядок відшкодування, однак в даній постанові жодним словом не зазначено, що відшкодування витрат пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ здійснюється навчальному закладу. Однак ч. 7 ст. 18 ЗУ Про міліцію чітко зазначає, що вищезазначені витрати відшкодовуються Міністерству внутрішніх справ України. Вказував, що кошти відшкодовуються замовнику, таким чином згідно положень чинного законодавства НАВС являється неналежним позивачем та не має права звертатися до суду з відповідним позовом. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що НАВС зверталася до [PERSON] із вимогою про добровільне відшкодування коштів. Згідно ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обовязків, здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установочних документів та закону. ЗУ Про міліцію не наділяє НАВС повноваженнями здійснювати стягнення витрат повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ. Даними повноваженнями згідно ЗУ Про міліцію наділена інша юридична особа, а саме Міністерство внутрішніх справ України. Таким чином, відповідно до ст. 28 ЦПК України позивач не має процесуальної правоздатності. Пункт 2.3.6. Типового договору Про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України затвердженого Наказом МВС України № 150 від 14.05.2007р. передбачає обовязок особи, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Однак в типовому договорі не зазначено, що дане відшкодування має здійснюватися на користь навчального закладу. Зазначив, що в позовній заяві та наданих додатках відсутні документи, які підтверджують наділення НАВС повноваженнями позивача та правом подачі позовної заяви від імені та і інтересах МВС України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ Київського національного університету внутрішніх справ (КНУВС) від 26.07.2008 року № 714 [PERSON] з 01.09.2008 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання КНУВС (а.с.7). 09.09.2008 року між КНУВС, комплектуючим органом Управлінням МВС України в Черкаській області та рядовим міліції [PERSON] було укладено договір №Чк-21 про підготовку фахівця у КНУВС (а.с. 8-9), який пізніше було доповнено Додатковим договором № 1 від 22.05.2012 року (а.с.10), що став його невідємною частиною. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ (яка є правонаступником) (а.с.30). На підставі наказу ректора НАВС № 376 від 28.06.2012 року, [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» (7.03040101) та видано диплом спеціаліста (а.с. 11). Згідно з довідкою про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у НАВС (факультет підготовки кадрів для підрозділів боротьби з незаконним обігом наркотиків, випуск 2012 року) від 01.06.2012 року, розмір фактичних витрат, повязаних з навчанням у навчальному закладі становить 26778 грн. 42 коп., з чим [PERSON] був ознайомлений (а.с. 12). Відповідно до наказу начальника Управління МВС України в Черкаській області №115 о/с від 28.05.2013 року, лейтенанта міліції [PERSON] звільнено з ОВС за власним бажанням на підставі рапорту останнього, що підтверджується листом Управління МВС України в Черкаській області № 14/12-1627 від 20.06.2013 року (а.с.23-25). [PERSON] добровільно не відшкодував витрати на період навчання з 01.09.2008 року до 28.06.2012 року, та на момент подачі позову вказані витрати позивачу не відшкодовані. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх\~\~вимог і заперечень. На підставі ч. 1 п. 1\~ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, і у разі таких порушень настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Сума витрат повязаних з утриманням відповідача у навчальному закладі відповідає умовам договору та підтверджується: довідкою про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у НАВС (а.с.12); довідкою про розрахунок фактичних витрат, повязаних з утриманням рядового міліції [PERSON] (а.с. 13); довідкою про фактичні витрати на оплату комунальних витрат і вартості спожитих енергоносіїв (а.с. 14-15); довідкою про фактичне перебування на харчовому забезпеченні (а.с.16); довідкою витрат речового майна перемінного особового складу академії (а.с.17); довідками про доходи та відрахування за 2008-2012 роки курсанта [PERSON] (а.с. 18-22). Відповідно до умов договору про підготовку фахівця у КНУВС виконавець зобовязується забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України (п.2.1.3.); після закінчення навчання й отримання відповідної кваліфікації видати особі документ про освіту встановленого зразка, направлення на роботу відповідно до рішення державної комісії з персонального розподілу випускників, нагрудний знак та грошові виплати, передбачені відповідними нормативно-правовими актами (п.2.1.7.); після відрахування особи (закінчення навчання) затвердити розрахунок фактичних витрат на її підготовку за весь термін навчання (п.2.1.8.); замовник зобовязується призначити особу, яка після завершення навчання прибула за направленням, на посаду, визначену державною комісією з персонального розподілу фахівців, чи на іншу посаду, про призначення на яку є письмова згода особи (п.2.2.3.); особа зобовязується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, на яку призначена замовником, і відпрацювати не менше трьох років (п.2.3.5.); у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком (п.2.3.6.). Відповідно до п. 3.2 договору про підготовку фахівця у КНУВС, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Пунктом 3.3 договору передбачено, що однією з підстав відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи начальницького складу ОВС зі служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням. Згідно до п.4.1. договору про підготовку фахівця у КНУВС, відшкодування особою фактичних витрат на підготовку, здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Статтею 56 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року, який діяв на момент навчання та випуску відповідача, передбачено, що випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Отже, уклавши договір з КНУВС відповідач погодився на умови навчання та подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ після закінчення навчального закладу як такі, що його влаштовували. Навчальний заклад не примушував, не нав'язував своїх послуг позивачу та не вимагав укладення договору. Проте [PERSON] подав рапорт про звільнення з ОВС за власним бажанням та був звільнений з органу внутрішніх справ до закінчення трирічного терміну перебування на службі після навчання, а тому не виконав умови договору про підготовку фахівця. Порядок відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України було затверджено\~постановою Кабінету Міністрів України №313 від 01 березня 2007 року «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України». Відповідно до ст. 1 Порядку визначено механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: - дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; - відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до п.7 вказаного порядку, сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується у порядку, визначеному законодавством. Відповідно до ч.7\~ст. 18 Закону України «Про міліцію»\~курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідальність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Також, відповідно до п.2 Постанову Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року, якою затверджено «Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» витрати відшкодовуються Міністерству оборони, МНС, Адміністрації Держприкордонної служби, Управлінню державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі. Виходячи з вищевказаних норм закону, витрати, пов'язані з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі в разі, якщо ця особа протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України\~\~звільнена за власним бажанням, мають відшкодовуватись не на користь навчального закладу. Вбачається, що кошти виділяється з державного бюджету МВС України, після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України, тому Національна академія внутрішніх справ є тільки користувачем коштів. Документи, які б уповноважені НАВС звернутися до суду з вимогами про стягнення вказаних грошових коштів з відповідача на свою користь, в матеріалах справи відсутні.\~\~\~\~ Стаття 11 ЦПК України\~закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу, ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом, не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів, про докази, їх кількість та якість повинні піклуватися сторони, оскільки саме на них законом покладений обов'язок доказування суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки, тільки сприяє сторонам у витребуванню таких доказів. Таким чином, з врахуванням наведених обставин суд відмовляє в задоволення вимог позивача НАВС у повному обсязі. Таким чином, на підставі наведених норм,

Outcome: dismissed