Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання дітей та стягнення аліментів. Як на підставу позовних вимог вказав, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 2016 року малолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку служби у справах дітей адміністрації Центрального району як діти, що опинилися у складних життєвих обставинах через неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків, а саме безвідповідально ставиться до їх здоров`я та розвитку. Крім того, позивач зазначає, що відповідач зловживає спиртними напоями, за місцем проживання характеризується негативно, порушує громадський спокій і порядок, неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178, ч. 2 ст. 184 КУпАП. Вважає, що ситуація, яка склалася, загрожує здоров`ю та життю дітей. Також, комісією у складі представників служби у справах дітей та центру для сім`ї, дітей та молоді було обстежено умови проживання сім`ї [PERSON] та встановлено, що на момент обстеження, будинок перебуває в антисанітарному, аварійному стані, в ньому провисає стеля, електропостачання підключене від сусідів, опалення пічне. З відповідачем постійно проводилася профілактично-роз`яснювальна робота щодо виконання батьківських обов`язків та їй наголошувалось про необхідність створення для дітей належних умов для нормальної життєдіяльності. Питання про відібрання у [PERSON] дітей вирішувалося 25.09.2018 комісією з питань захисту прав дитини. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив відібрати у [PERSON] її малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , передати їх органу опіки та піклування для подальшого влаштування, а також стягнути з останньої на користь органу опіки та піклування аліменти на утримання дітей у розмірі ј частини її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ними повноліття. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду надали письмові заяві в яких позивач позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперечила. Просили справу розглянути за їх відсутності. У підготовчому судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала та вказала, що вказані службою у справах дітей недоліки повністю усунула, що підтвердила письмовими доказами. Проти долучення яких до справи представник позивача не заперечувала. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено та підтверджується письмовими доказами у справі, що відповідач є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей записані у свідоцтва про народження дітей згідно частини 1 статті 135 СК України. З 2016 року малолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, як діти, що опинилися у складних життєвих обставинах через неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків. Відповідно до повідомлення Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 11.05.2016 № 828 [PERSON] з малолітніми дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . 07.04.2016 фахівцями центру соціальних служб сумісно зі спеціалістом служби у справах дітей адміністрації Центрального району під час відвідування сім`ї [PERSON] за місцем її та дітей проживання встановлено, що санітарно-гігієнічні умови проживання незадовільні (на кухні не прибрано, не винесене сміття, в помешканні розкидані речі, відсутнє світло), однак діти забезпечені одягом та іграшками. На момент відвідування відповідач знаходилась у стані алкогольного сп`яніння. За результатами здійсненої перевірки рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 19.04.2016 сім`я [PERSON] була взята під соціальний супровід центру. Згідно з актами обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS], складеними представниками служби у справах дітей та центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді було встановлено, що будинок перебуває в антисанітарному, аварійному стані та потребує ремонту. У подальшому ситуація в сім`ї стабілізувалась, [PERSON] намагалась покращити умови проживання дітей, але так і не змінила спосіб життя. За повідомленнями Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат № 3, де навчається малолітня [PERSON] , які надходили до служби у справах дітей адміністрації Центрального району, [PERSON] неналежно виконує батьківські обов`язки, зловживає спиртними напоями, ігнорує зауваження та рекомендації педагогів. Малолітній [PERSON] до дитячого навчально-виховного закладу не влаштований. Відповідно до інформації комунального закладу Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» відповідач [PERSON] не виконує рекомендації лікарів стосовно догляду та лікування дітей, ігнорує та порушує календар щеплення дітей. З 2017 року по теперішній час не зверталась з дітьми до лікаря-педіатра. За місцем проживання [PERSON] характеризується негативно, систематично вживає спиртні напої, порушує громадський порядок та спокій, притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178, ч. 2 ст. 184 КУпАП. З [PERSON] постійно проводилася роз`яснювальна робота та вона попереджалася про відповідальність щодо неналежного виконання батьківських обов`язків. Згідно висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 03.10.2018 орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрання дітей від матері. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Як зазначено в статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За положеннями частин 8-10 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У пункті 1 статті 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом статей 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Згідно частини 1 статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування. Згідно з пунктами 2-5 частини 1 статті 164 СК України суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Таким чином, підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання. Аналізуючи викладені обставини в позовній заяви в частині наявності загрози здоров`ю та життю малолітнім дітям, суд вважає, що зазначені обставини не знайшли свого підтвердження. Із наданих органом опіки та піклування доказів вбачається, що мати [PERSON] не в повній мірі здійснює догляд за своїми малолітніми дітьми та недостатньо піклується про їх фізичний і духовний розвиток, стан здоров`я. Про те суд зважує на те, що таке відношення відповідача до дітей не є системним та тривалим. Разом з тим, [PERSON] покращила свої житлово-побутові умови, зокрема в кімнатах, де вона мешкає, є необхідні меблі, обладнанні місця для занять і відпочинку дітей, туалет, ванна кімната, кухня знаходяться у загальному користуванні з сусідами у будинку, наявні газо-, водо-, електропостачання, планує здійснити ремонт, на даний час проходить курс протиалкогольного лікування та працює на посаді прибиральниці приміщень школи-інтернату з 02.01.2019, зарекомендувавши себе з позитивної сторони. Згідно повідомлення комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради від 28.03.2019 за № 09-367 [PERSON] та [PERSON] , які перебувають у центрі з 19.10.2018 по теперішній час дуже прив`язані до матері, люблять її, чекають на зустрічі з нею. [PERSON] щотижня відвідує дітей у центрі, приносить гостинці та подарунки, цікавиться успіхами в навчанні, здоров`ям та їх життям. Зустрічі проходять у теплій сімейній атмосфері. Також, діти сумують за своєю матір`ю та виявляють бажання повернутись до неї в сім`ю. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (стаття43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. З огляду на викладене та зважаючи на те, що відібрання дітей від батьків має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання у такій мірі, яка погрожує здоров`ю дітей, їх нормальному розвитку і йде не на користь дітям, а завдає їм шкоду, суд з огляду на досліджені докази приходить до висновку, що станом на день вирішення питання про відібрання малолітніх дітей від матері відсутні для цього підстави. При цьому, суд враховує, що поведінка відповідача змінилась, вона зробила для себе висновки, працевлаштувалась, покращила житлово-побутові умови, проходить курс протиалкогольного лікування, що свідчить про її бажання виконувати батьківські обов`язки, жити з дітьми та опікуватись ними. Приймаючи до уваги наведені обставини, враховуючи, що відібрання дітей від матері є одним із крайніх заходів впливу, та в даному конкретному випадку розлучення матері із дітьми, проти волі останніх, що на думку суду, не буде відповідати якнайкращим інтересам дітей та засадам справедливості, добросовісності і розумності, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки в задоволенні вимоги про відібрання дітей відмовлено, інші вимоги, які є похідними, також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed