Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Орган опіки та піклування Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення матері батьківських прав щодо її дітей, третя особа: орган опіки та піклування Богданівської сільської ради Дворічанського району Харківської області. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що матір'ю [PERSON], [INFO], є [PERSON], відомості про батька в свідоцтві про народження записані зі слів матері. Батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], останній позбавлений батьківських прав рішенням, ухваленим Кузьминським районним судом м. Москви від 01 жовтня 2014 року. Дворічанською районною державною адміністрацією Харківської області 17 лютого 2015 року, на підставі вироку Кузьминського районного суду міста Москви від 15.09.2014 року у справі № 1-786/2014-19с про визнання [PERSON] винною у скоєнні злочину та призначення їй покарання у виді 1 року і 6 місяців позбавлення волі, [PERSON] та [PERSON] надано статус дітей позбавлених батьківського піклування, а розпорядженням Великобурлуцької районної державної адміністрацією від 01.04.2015 № 75 дітей влаштовано на виховання та спільне проживання в дитячий будинок сімейного типу «[PERSON]». Відповідачка після звільнення з місць позбавлення волі, в 2016 році, жодного разу не приїздила до своїх дітей, місце її знаходження невідоме. Діти [PERSON] та [PERSON] на теперішній час проживають в будинку сімейного типу, розташованого за адресою: [ADDRESS]. З урахуванням викладеного, орган опіки та піклування Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] та [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на їх утримання. У судове засідання представник позивача - органу опіки та піклування Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області не з'явилася, надавши заяву, в якій просила суд справу розглянути в її відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином. На її адресу, зазначену в позовній заяві та підтверджену довідкою сільської ради, у судові засідання призначенні на 12 та 27 березня 2019 року направлялися судові повістки, при цьому вказана кореспонденція повернулася до суду з поштовими відмітками «за зазначеною адресою не проживає». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. При цьому від [PERSON] до суду не надійшло відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. У судове засідання представник третьої особи - органу опіки та піклування Богданівської сільської ради Дворічанського району Харківської області не з'явилася, надавши заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позову, просила суд справу розглянути в її відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Крім того, до суду був наданий висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Богданівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 липня 2002 року, виданого Жовтневою сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] народилася [INFO], батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народжень відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України. В актовому записі №4 від 12 липня 2002 року, відомості про батька [PERSON], яка народилася [INFO] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до свидетельства о рождении серии [NUMBER] от 14 ноября 2013 года, выданого Рязанским отделом ЗАГС Управления ЗАГС Москвы, [PERSON] родился [INFO], отец - [PERSON], мать- [PERSON].(мовою оригіналу) Згідно з довідкою-характеристикою № 02-25/46 від 21 січня 2019 року, виданою Богданівською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] народилася [INFO] в селі Жовтневе Дворічанського району Харківської області. [INFO] народила доньку [PERSON], яку виховували разом з дідусем та бабусею. Виїздила на заробітки до Російської Федерації.В серпні 2012 року [PERSON] прибула з Росії з малолітнім сином [PERSON], [INFO] та залишила його за місцем реєстрації з родичами.В 2013 році виїхала на заробітки до Російської Федерації, де в липні 2013 та в вересні 2015 року була засуджена. За словами родичів [PERSON] вона звільнилася з місць ув'язнення та перебуває в Російській Федерації. За адресою реєстрації в село Богданівське за цей період не прибувала. Місце перебування [PERSON] сільській раді не відоме.За період проживання на території сільської ради [PERSON] зарекомендувала себе з негативного боку. Вихованням своїх малолітніх дітей не займалася . Згідно з ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно зі ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до положення ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з роз'ясненями, наданих у п. 16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дітей (аліменти) можуть присуджуватися за рішенням суду у частці від доходу їх батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням всіх обставин справи, стану здоров'я та матеріального становища дітей та платника аліментів, суд визначає цю частку в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, присуджуючи аліменти, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітніх дітей, а саме: не піклується про їхнє здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, не створює належних умов для розвитку їх природних здібностей, матеріально не забезпечує, у зв'язку з чим вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей, застосування до неї такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей та стягнути з неї аліментів на їх утримання. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7, 150, 155, 164, 166, 180-182, 184 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року,

Outcome: approved