Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

ПАТ АБ «Укргазбанк» у квітні 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на той факт, що 21.06.2013 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ФОП [PERSON] було укладено кредитний договір №98/2013, відповідно до умов якого ФОП [PERSON] отримав від банку кредит у розмірі 343680 грн. для придбання транспортного засобу, зі сплатою 19,3% річних, з кінцевим строком повернення до 29.06.2018. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань за кредитним договором №98/2013, 21.06.2013 року між ПАТ АК «Укргазбанк», позичальником та [PERSON] було укладено договір поруки №1, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №98/2013 від 21.06.2013 року укладеного між кредитором та позичальником. При цьому, згідно п. 1.2 Договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договору та відповідає за повернення заборгованості у тому ж обсязі, що і позичальник. Однак, позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав належним чином, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 14.03.2018 року становить 688095 грн. 16 коп., а тому позивач змушений звертатись до суду з даним позовом, відповідно до вимог якого просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованості, а також понесені судові витрати. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.04.2018 року було визначено підсудність цивільної справи за позовною заявою ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - Деснянському районному суду м.Києва. Ухвалою судді від 05.05.2018 р. було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 05.06.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні. Відповідно до заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2018 року, було задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №98/2013 від 21.06.2013 в загальному розмірі 688095 грн. 16 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 10321 грн. 43 коп. 13.11.2019 року [PERSON] , в особі свого представника - Адвоката Бовкун В.І., звернулась до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2018 року Ухвалою судді від 04.12.2019 року було задоволено заяву [PERSON] , подану представником Бовкун Владиславом Ігоровичем , про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м.Києва від 16.08.2018 року, та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні. Відповідно до ухвали судді, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 19.02.2020 року було прийнято до розгляду заяву представника АТ «Укргазбанк» -Адвоката О.С. Ніценко від 18.02.2020 про зменшення розміру позовних вимог, отже за змістом заяви остаточно Банк просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», заборгованість за Кредитним договором №98/2013 від 21.06.2013 року та Договором поруки № 1 від 21.06.2013 року, яка виникла станом на 21.03.2018 року у сумі 687 125, 51, з яких: заборгованість по кредиту поточна - 17 184,00 грн.; заборгованість по кредиту прострочена 268 016, 45 грн.; заборгованість (поточна) по процентам за користування кредитом в період з 01.03.2018 року по 21.03.2018 року - становить 3 933, 99 грн.; заборгованість (прострочена) по процентам за користування кредитом в період з 22.03.2015 року по 21.03.2018 року - становить 185 907, 89 грн.; заборгованість по неустойці (пені) за несвоєчасну сплату кредиту - 63 909, 27 грн.; заборгованість по неустойці (пені) за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом 59 719,41 грн.; суми індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту - 48 957, 22 грн.; суми індексу інфляції простроченої заборгованості по нарахованим, але несплаченим процентам користування кредитом - 43 431, 27 грн.; судовий збір у розмірі 10 306, 88 грн., суми судового збору у розмірі 14, 55 грн. Відповідно до ухвали судді, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 19.02.2020 року було прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим. Вимоги зустрічного позову вмотивовані тим, що 21.06.2013 року між ПАТ «Укргазбанк» та ФОП [PERSON] було укладено кредитний договір № 98/2013, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 343 680 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 19,3% річних, з кінцевим строком повернення - до 20.06.2018. Відповідно до п. 1.2 договору було визначено, що цільовим використанням (метою) кредиту є придбання транспортного засобу. У відповідності до п. 1.3.2. Кредитного договору позичальник зобов`язався у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі у строки (терміни) та у сумі, які зазначені в графіку погашення кредиту (Додаток № 1 до цього договору). Згідно до п. 3.7 Кредитного договору за користування кредитними коштами, що не повернені у строки/терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 24,3 % річних. Нарахування процентів за користування кредитними коштами, що не повернуті у строки/терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість), здійснюється на суму фактичного щоденного залишку простроченої заборгованості по кредиту, виходячи з процентної ставки, зазначеної в першому абзаці цього пункту договору. Згідно п. 1.3.1. Кредитного договору, кредит надавався строком з 21.06.2013 року по 20.06.2018 року. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором №98/2013, 21.06.2013 року між ПАТ «Укргазбанк», ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №1, за умовами якого поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №98/2013 від 21.06.2013 року укладеного між кредитором та позичальником. Згідно п. 1.2., 1.3. Договору поруки визначено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договорі та відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором у тому ж обсязі, що і позичальник. Так, у відповідності до п. 1.1. Договору поруки, визначено, що поручитель відповідно зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору, згідно якого позичальник зобов`язаний в порядку та на умовах викладених в Кредитному договорі не пізніше 20.06.2018 року сплатити всі зобов`язання за Кредитним договором. Пунктом 2.1. Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання позичальником зобов`язання по кредитному договору кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язання по Кредитному договору до позичальника та поручителя. Положеннями п. 2.2., 2.3. Договору поруки зазначено, що поручитель зобов`язаний не пізніше 2-х банківських днів з дати отримання письмової вимоги кредитора, перерахувати суму заборгованості позичальника за кредитним договором на рахунок(ки), номер(а), якого(их) зазначається(ються) в письмовій вимозі кредитора. Таким чином відповідачка вважає, що її зобов`язання, зазначені в договорі поруки №1 від 21.06.2013, підлягають визнанню припиненими з огляду на те, що у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов`язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. При цьому необхідно враховувати, що у разі неналежного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, у банку виникає право на звернення до суду, щодо стягнення всієї суми заборгованості саме з моменту прострочення боржником хоча б одного платежу. [PERSON] зазначила, що як слідує з матеріалів справи, останнім платежем позичальника за кредитним договором було 04.04.2014 року, а тому враховуючи графік погашення кредиту, прострочення позичальника по кредитному договору почалось з 06.05.2014 року, отже саме з 06.05.2014 необхідно обраховувати строк на пред`явлення вимоги (позову), як позичальнику, так і поручителю відповідно до укладеного договору поруки. Крім того, як слідує із Єдиного державного реєстру судових рішень, 23.03.2018 року ПАТ «Укргазбанк» звернувся з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 98/2013 від 21.06.2013 та договором застави транспортного засобу від 21.06.2013 року, тобто використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 року справа № 911/563/18, позовні вимоги банку до ФОП [PERSON] були задоволені в повному обсязі. Вказане рішення набрало законної сили. А відтак відповідачка зазначає, що у зв`язку із зверненням банку до суду безпосередньо до боржника, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання, щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «Укргазбанк». Враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, відповідачка вважає, що з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості безпосередньо з боржника, то таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії основного договору. У зв`язку з цим на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення кредитної заборгованості безпосередньо з ФОП [PERSON] , то таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії основного договору, а тому зобов`язання відповідачки за договором поруки №1 від 21.06.2013 року, котрий укладений між ПАТ «Укргазбанк», ФОП [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню судом припиненим. В судовому засіданні представник позивача - Футорян С.М. , вимоги позовної заяви підтримала, посилаючись на обставини, що викладені в позові, щодо вимог зустрічного позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність на необґрунтованість. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданнізаперечувала, щодо вимог первісного позову зокрема, посилаючись на те, що позивачем був пропущений строк позовної давності, про який заявляє відповідач до основного зобов`язання та додаткового (нарахована неустойка, інфляційні витрати та 3 % річних), то надані позивачем розрахунки сум заборгованості за додатковими вимогами є безпідставними, необґрунтованими та виконані арифметично неправильно. Нарахування неустойки, інфляційних витрат та 3 % річних повинно робитись на кожний окремий платіж, оскільки договором передбачена оплата кредиту частинами, а не на всю суму заборгованості, як це зробив позивач, також Банк у належний спосіб не повідомив про зміну своїх реквізитів. Окрім того, Банк стягнув заборгованість безпосередньо з боржника в іншому судовому процесі, що має наслідком припинення зобов`язання забезпечене порукою. Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2013 року між ПАТ АК «Укргазбанк» та ФОП [PERSON] було укладено кредитний договір №98/2013, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 343680 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 19,3% річних, з кінцевим строком повернення - до 20.06.2018. Банк виконав умови кредитного договору надавши позичальнику кредитні кошти, а позичальник в свою чергу не виконує вз`яті на себе зобов`язання з повернення позичених коштів. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором №98/2013 станом на 21.03.2018 року виникла заборгованість у розмірі 688095 грн. 16 коп., з яких: -285200 грн. 45 коп. - заборгованість за тілом кредиту (поточна - 17184 грн., прострочена - 268016 грн. 45 коп.); -3933 грн. 99 коп. - поточна заборгованість по процентам; -185907 грн. 89 коп. - прострочена заборгованість по процентам за період з 22.03.2015-21.03.2018; -61868 грн. 40 коп. - заборгованість по неустойці (пені) за несвоєчасну сплату кредиту; -56719 грн. 41 коп. - заборгованість по неустойці (пені) за несвоєчасну сплату процентів за користування кредиту; -50199 грн. 03 коп. - сума індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту; -44265 грн. 99 коп. - сума індексу інфляції простроченої заборгованості по нарахованим процентам. Таким чином, позичальник не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. А тому, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України позичальник зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором №98/2013, 21.06.2013 року між ПАТ АК «Укргазбанк», ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №1, за умовами якого поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №98/2013 від 21.06.2013 року укладеного між кредитором та позичальником. При цьому, згідно п. 1.2., 1.3. Договору поруки визначено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договорі та відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором у тому ж обсязі, що і позичальник. Положеннями ст. 553 ЦК України, встановлено, що у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Так, у відповідності до п. 1.1. Договору поруки, визначено, що поручитель відповідно зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору, згідно якого позичальник зобов`язаний в порядку та на умовах викладених в Кредитному договорі не пізніше 20.06.2018 року сплатити всі зобов`язання за Кредитним договором. Пунктом 2.1. Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання позичальником зобов`язання по кредитному договору кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язання по Кредитному договору до позичальника та поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Згідно положень ч. 1 ст. 3 наведеного Закону, тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Таким чином, відповідним Законом зафіксовано факт окупації території Автономної Республіки Крим, що є загальновідомим фактом і свідчить про наявність виключних обставин, за яких на відповідній території унеможливлюється дотримання Законів України. Згідно п.п. 6.6., 6.7., Кредитного договору № 98/2013 від 21.06.2013 сторони погодились, що у випадку виникнення форс- мажорних обставин (дії непереборної сили), що не залежать від волі сторін, такі як війни, військові дії, блокади, ембарго, інші міжнародні санкції, валютні обмеження, інші дії держави, що створюють неможливість виконання сторонами своїх зобов`язань, пожежі, повені, інші стихійні лиха або сезонні природні явища. Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання будь-якого з положень цього Договору на період дії зазначених обставин. Доказом дії форс-мажорних обставин є документ виданий відповідними державними органами. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Враховуючи те, що відповідачка є громадянкою України, яка зареєстрована та постійно проживає в АР Крим, м. Алушта, смт. Партеніт, що наразі належить до тимчасово окупованої території, внаслідок збройної агресії Російської Федерації, а договір поруки випливає із кредитного договору, згідно якого сторони в письмовому вигляді обумовили, що у випадку форс -мажорних обставин сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання будь-якого з положень цього Договору на період дії зазначених обставин, а відтак суд дійшов висновку, що в задоволенні вимог Банку слід відмовити, оскільки вимоги пред`явлені передчасно, тобто до усунення обставин, передбачених п.п. 6.6., 6.7., Кредитного договору № 98/2013 від 21.06.2013. Також, що стосується зустрічних вимог позову, суд не вбачає підстав для визнання зобов`язання за договором поруки припиненим з огляду на наступне. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Частинами 1 та 2 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобов`язання. Поручитель відповідає кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на 22.03.2018 року) - порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення поруки. У відповідності до п. 5.2. Договору поруки № 1 від 21.06.2013 року порука припиняється, якщо Кредитор протягом 3-х років з дня настання строку виконання зобов`язання Позичальника за Кредитним договором не пред`явить вимоги до Поручителя. Згідно змісту п. 24 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», практика застосування якої не спростовано новим складом Верховного Суду, а саме «Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦКпорука припиняється, якщо кредитор шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову.При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. При цьому, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.» За правовим висновком у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 року по справі № 725/3981/14 (провадження № 61-10358сво19) - визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк припинення поруки (який на момент виникнення спірних правовідносин складав шість місяців) застосовується виключно у тому разі, якщо такий строк не встановлено у самому договорі поруки. Зміна строку виконання основного зобов`язання шляхом реалізації кредитором права на дострокове стягнення суми заборгованості не змінює строк чинності поруки, визначений сторонами у договорі поруки. Позивач користуючись своїм правом достроково стягнути кредитну заборгованість за Кредитним договором № 98/2013 від 21.06.2013 року, направив 22.03.2018 року до Господарського суду Київської області позовну заяву про стягнення кредитної заборгованості з ФОП [PERSON] 22.03.2018 року Позивач, з урахуванням Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII направив до Апеляційного суду м. Києва заяву про визначення підсудності та Позовну заяву з додатками до неї до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за Кредитним договором та Договором поруки тощо. Таким чином, датою подання позову до Відповідача, з урахуванням приписів ч. 6 ст. 124 ЦПК України, є 22.03.2018 року. Отже, Позивач та Відповідач в п. 5.2. Договору поруки визначили строк чинності даного договору, погодивши що порука припиняється після закінчення 3 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором № 98/2013 від 21.06.2013 року, укладеним між Позивачем та ФОП [PERSON] 3 поданням Позивачем 22.03.2018 року до відповідних судів позовних заяв до ФОП [PERSON] та [PERSON] , змінено строк повернення кредиту за Кредитним договором № 98/2013 від 21.06.2013 року і саме з цього строку має бути розпочато відлік 3 років по завершенню якого порука припиняється за Договором поруки. Таким чином, у відповідності до приписів п. 5.2. Договору поруки та ч. 4 ст. 559 ЦК України сторони за цим договором визначили строк дії даного Договору поруки. Кінцевою датою чинності поруки є 21.03.2021 року. Враховуючи викладене вище, а також те, що твердження сторони позивача за зустрічною позовною заявою не знайшли свого підтвердження та не доведені належними та допустимими доказами в розумінні діючого законодавства обставин, на які вона посилається, суд дійшов висновку що вимоги, щодо визнання зобов`язання за договором поруки припиненим, слід залишити без задоволення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що первинні позовні вимоги та зустрічний позов не підлягають задоволенню судом. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed