Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Орган опіки та піклування Оратівської райдержадміністрації Вінницької області звернувся до Оратівського районного суду Вінницької області в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що [PERSON], [INFO], є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Діти проживають біля неї, а відповідач ухиляється від обов'язків по вихованню та утриманню дітей: не цікавиться їх життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не цікавиться навчанням у школі, лікуванням, веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, тривалий час залишає дітей вдома без нагляду, не проявляє будь-якої батьківської турботи. [PERSON] характеризується з негативної сторони. В ході проведення перевірки встановлено, що для дітей не створені необхідні умови для здорового та всебічного розвитку. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та накласти заборону на відчуження майна та житла малолітніх дітей. Представник позивача [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час судового засідання, в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно свідоцтва про народження серії [INFO] від 15 грудня 2008 року [PERSON] народився [INFO] в с. Скоморошки Оратівського району Вінницької області, батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 листопада 2012 року [PERSON] народився [INFO] в с. Скала Оратівського району Вінницької області, батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. Згідно акту перевірки матеріально-побутових умов від 15.06.2016 року [PERSON], за адресою: [ADDRESS] встановлено, житло знаходиться в незадовільному стані, в будинку безлад та антисанітарія, відсутнє скло у вікнах, на подвір'ї повно сміття та хламу. Сім'я складається з 5 чоловік. Домашнє господарство відсутнє. [PERSON] знаходиться на лікуванні у Вінницькому обласному туберкульозному диспансері. Відповідно до довідки №132 від 16.06.2016 року виданої виконавчим комітетом Скальської сільської ради Оратівського району Вінницької області сім'я [PERSON] складається з [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідно до характеристики виданої виконавчим комітетом Скальської сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON] проживає та зареєстрована по [ADDRESS]. На утримані [PERSON] знаходиться двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Мати і діти власного житла на території Скальської сільської ради не мають. Проживають у житловому будинку жительки с. Скала [PERSON], [INFO] на умовах користування. [PERSON] певного роду занять немає. По місцю проживання характеризується незадовільно, має схильність до антиморальної поведінки та вживання алкогольних напоїв. Згідно висновку Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області №01-30/2045 від 30.06.2016 року було встановлено, що відповідач [PERSON] проживає та зареєстрована по [ADDRESS]. На утримані [PERSON] знаходиться двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] [PERSON] не цікавився вихованням своїх дітей, Діти проживають біля [PERSON], однак вона ухиляється від обов'язків по вихованню та утриманню дітей: не цікавитьсяїх життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не цікавиться навчанням у школі, лікуванням, веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, тривалий час залишає дітей вдома без нагляду, не проявляє будь-якої батьківської турботи. [PERSON] характеризується з негативної сторони. В ході проведення перевірки встановлено, що для дітей не створені необхідні умови для здорового та всебічного розвитку. Визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно норм ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Стаття 27 Конвеції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року передбачає, що батько (ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3, п. 2 ст.6 Конвенції про права дитини про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою покладення на них відповідальності, передбаченої законом. Статтею 157 СК України передбачено обов'язок того із батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні і право на особисте спілкування з нею. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У ст. 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав має орган опіки та піклування. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно матеріалів справи відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, суд розцінює це як винну поведінку матері по відношенню до дітей, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі дітей, тому суд в інтересах дітей вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] При вирішенні спору про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей, суд виходить не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей, умов їх нормального виховання, бере до уваги ставлення батька до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Суд роз'яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Отже, суд вважає, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Крім цього, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.(ч. 2 ст. 166 СК України, ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України). Відповідно до ст.ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. Згідно із ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліментів у розмірі по 400 грн. щомісяця на утримання кожної дитини до їх повноліття. Таким чином, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, відсутність у суду відомостей про наявність/відсутність у нього інших утриманців, те, що відповідач здоровий, не має регулярного доходу, є працездатним, скрутне матеріальне становище дітей, їх задовільний стан здоров'я, відповідно до ст. 182 СК України, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн., щомісячно, на кожну дитину, а разом 800 грн. починаючи з дня звернення до суду - з 04.07.2016 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Визначений судом розмір аліментів є розумним, справедливим, обґрунтованим та законним, відповідає інтересам та потребам дітей. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментного платежу за 1 місяць. Що стосується позовної вимоги про заборону на відчуження майна та житла малолітніх дітей, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню на підставі слідуючого. Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Пунктом 3 ч.1 ст. 247 СК України передбачено, що дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону. Як передбачено ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», у разі передачі дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї, жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Доказів того, що малолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] мають житло чи інше майно суду не надано. Крім цього, як вбачається з характеристики виданої виконавчим комітетом Скальської сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON] проживає та зареєстрована по [ADDRESS]. Мати і діти власного житла на території Скальської сільської ради не мають., а проживають у житловому будинку жительки с. Скала [PERSON], [INFO] на умовах користування. Таким чином, вимога про заборону на відчуження майна та житла малолітніх дітей, є необґрунтованою та не підтверджена належними та допустими доказами. Відповідно до ч. 2 ст. .88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial