Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Одеській державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь учбового закладу в рахунок відшкодування витрат за період навчання грошові кошти в розмірі 38730,92 грн., поклавши на відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу від 08.08.2011 №136 о/с, [PERSON] був зарахований до Одеського державного університету внутрішніх справ та поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання. 05.09.2011 року сторони уклали договір про підготовку фахівця в ОДУВС, за умовами якого відповідач був зобов'язаний після закінчення учбового закладу відпрацювати в органах внутрішніх справ протягом трьох років. Відповідач закінчив Університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для проходження служби до УМВС України в Черкаській області. Відповідно до наказу УМВС України в Черкаській області від 21.08.2015 року №227 о/с відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «Ж» - за власним бажанням. Таким чином відповідач не виконав умови Договору, а саме п.2.3.5 а також порушив п. 3 Договору, в якому передбачені підстави на відшкодування витрат на підготовку, а саме відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Представник позивача в судове засідання не з'явився, при цьому надав письмову заяву з проханням провести розгляд справи без його участі, вказавши на підтримку заявлених вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що після закінчення навчального закладу відповідач дійсно за власним бажанням звільнився зі служби в органах міліції але це стало наслідком того що в цей час відбувалась реорганізація міліції в поліцію. Після чого він повторно поступив на службу в поліцію звідки був звільнений в зв'язку із скороченням штатів. Також представником відповідача було надано до суду документи на підтвердження вказаних ним обставин. Вислухавши пояснення представника відповідача, розглянувши позов в межах заявлених вимог, дослідивши надані докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов до наступного. 05 вересня 2011 року між ОДУВС та [PERSON] укладено Договір про підготовку фахівця в ОДУВС. Відповідно до Договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими Договором відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Із позову та матеріалів справи вбачається, що відповідач закінчив навчання в учбовому закладі, та був командирований до Тальнівського РВ УМВС України в Черкаській області для подальшого проходження служби. 12.08.2015 року [PERSON] подав рапорт на звільнення з органів ОВС за власним бажанням. Згідно витягу з Наказу від 21.08.2015 року за №227 о/с лейтенанта міліції [PERSON] було звільнено з ОВС в запас ЗС України за п.64 «Ж» (за власним бажанням). Згідно Припису ТВО начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 23 травня 2016 року за №1419/12/9/02-2016, [PERSON] з 8 серпня 2011 року по 21 серпня 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, з 21 грудня 2015 року проходив службу в Національній поліції та наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 23 травня 2016 року №73 о/с звільнений в запас за п.4 ст. 77 (у зв'язку із скороченням штатів) Закону України «Про національну поліцію». Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 23 травня 2016 року №73 о/с [PERSON] - поліцейського батальйону патрульної поліції ГУНП в Черкаській області звільнено зі служби в поліції в запас Збройних Сил України за п.4 ст.77 (у зв'язку із скороченням штатів) Закону України «Про Національну поліцію». Отже, спір у справі стосується відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, особою, яка за власним бажанням звільнена із органів внутрішніх справ та прийнята на службу до Національної поліції України. Як встановлено по справі відповідач закінчив навчання у Одеському державному університеті внутрішніх справ та наказом ОДУВС №86 від 21.06.2014 року відряджений до УМВС України в Черкаській області де 23.06.2014 року був призначений на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Тальнівського РВ УМВС. Протягом трьох років після закінчення навчання, а саме: 21.08.2015 року, звільнився із органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за пунктом 64 «ж» - за власним бажанням. Пунктом 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 114 від 29.07.1991 року визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків. Укладеним 5 вересня 2011 року зазначеними сторонами договором про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ, у пункті 3 визначені підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку, яким являються: 3.1. дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни; 3.2. відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Враховуючи, що відповідач достроково не розривав договір про підготовку фахівця, єдиною підставою для відшкодування витрат на навчання є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Проте, судом достовірно встановлено, що відповідач після звільнення з органів внутрішніх справ у запас, 21 грудня 2015 року поступив на службу в органи Національної поліції. Згідно ч.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» Закон України «Про міліцію» визнано таким що втратив чинність Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію». Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. Згідно положень ч.4. ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 4 частини першої статті 77 вказаного Закону передбачається, що «Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів». Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затверджено Постановою КМУ від 01.03.2007 року №313. Вказаний Порядок згідно Постанови КМУ від 12.04.2017 року №261 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» втратив чинність. Згідно п.9 Постанови КМУ від 12.04.2017 року №261 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» Стягнення суми витрат припиняється в разі: повторного прийняття особи на службу в поліцію. За наведених обставин та з урахуванням того факту, що відповідач починаючи з 21 грудня 2015 року по 23 травня 2016 року проходив службу у Національній поліції України, суд приходить до висновку про відсутність визначених договором про підготовку фахівця, у пункті 3, зокрема п. 3.2, підстав для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця, оскільки відповідач не відмовився від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ, а продовжив свою служби в іншому підрозділі Міністерства внутрішніх справ України - у Національній поліції України, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України. Статтею 1 ЦК України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. За змістом статті 3 ЦК України, яка визначає загальні засади цивільного законодавства, такими, зокрема, являються: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, роз'яснив, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним законом України принципу верховенства права. Вирішуючи справи та приймаючи за наслідками їх розгляду рішення, суд повинен керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується судом із врахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed