Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] Свої батьківські обов'язки виконує неналежно, ухиляється від виховання, утримання та навчання своєї дитини, не турбується про її фізичний і духовний розвиток. За час перебування дитини у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області жодного разу не відвідала її. Оскільки мати ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню, догляду та всебічному розвитку дитини, орган опіки просить суд позбавити її батьківських прав. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області за довіреністю Алексюк Н.В. в судове засідання не з'явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог та просила розглядати справу без її участі (а.с. 35). Відповідач у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надала, хоча мала таку можливість, оскільки позовну заяву з доданими до неї документами отримала (а.с. 34). Вивчивши матеріали справи у межах наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. З наданої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що відповідач по справі - [PERSON] є матір'ю [PERSON], яка народилася [INFO] року в м. Чугуєві (а.с. 4). Згідно повідомлення начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 419/15.16/04-05 від 11.04.2017 року, державна реєстрація народження проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а.с. 5). З 10.10.2016 року [PERSON] перебуває в Чугуївському міському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, куди звернулася самостійно. Дитина перебуває в закладі вдруге, вперше біла з 29.08.2014 по 12.05.2015 р. у зв'язку з складними життєвими обставинами. Під час влаштування [PERSON] виглядала неохайно, одягнута була в спортивний одяг, не по сезону. Портфель брудний, канцтовари в недостатній кількості. Мати дитини через знайомого передала доньці підручники, телефонувала один раз після зарахування [PERSON] до Центру, говорила, що задоволена тим, що донька в Центрі. В закладі дитину не відвідує, не цікавиться її життям та здоров'ям, не забезпечує її необхідним одягом та взуттям, з адміністрацією закладу зв'язок не підтримує ( а.с. 6). Чугуївський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді повідомив, що сім'я [PERSON], [INFO] р.н., в якій виховується малолітня [PERSON], [INFO] під соціальним супроводом не перебуває. Спеціалістами ЦСССДМ з метою проведення соціальної роботи з [PERSON] неодноразово було здійснено спробу встановити контакт з жінкою, однак на запрошення спеціалістів ЦСССДМ жінка не реагувала, самостійно до ЦСССДМ не зверталась, на телефонні дзвінки не відповідала, в момент відвідування сім'ї постійно перебувала в стані алкогольного сп'яніння. Також, спеціалісти ЦСССДМ декілька разів зверталися за допомогою до родичів [PERSON] з метою запрошення її до центру та взяття під соціальний супровід, але усі спроби були марні. В ході спілкування з родичами [PERSON] встановлено, що жінка веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем, ніде не працює, вирішенням соціально-побутових проблем не займається, дитиною, яка перебуває в ЦСПРД не цікавиться ( а.с. 7). За інформацією директора Чугуївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7, за період перебування [PERSON] у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей мати дівчинку не відвідувала у шкоді, зв'язок з класним керівником та психологічною службою не підтримувала, здоров'ям, навчальними досягненнями не цікавилась, жодних батьківських зборів не відвідала. У 2016 - 2017 навчальному році комісії жодного разу за адресою [ADDRESS], двері не відчинили для обстеження матеріально-побутових умов проживання ( а.с. 8). 05 02.2015 року рейдовою групою ССН була відвідана сім'я [PERSON] за адресою [ADDRESS] під час першого перебування дитини в ЦСПРД. На час відвідування мати проживала зі співмешканцем у будинку своїх родичів, тимчасово не працювала, з її слів, навесні планувала винайняти окреме житло ( а.с. 9). 02.03.2016 року комісією було проведено обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] на підставі усного повідомлення відділу поліції сім'ї [PERSON], в який виховується [PERSON], [INFO] року. На час обстеження в домі була жінка, яка назвалася бабусею, що мешкає окремо, але іноді допомагає сім'ї, займається прибиранням та готує їжу. Мати перебувала на роботі, [PERSON] на навчанні в школі, умови проживання дитини задовільні (а.с. 10). 10.11.2016 року під час другого перебування дитини в ЦСПРД комісією була відвідана сім'я [PERSON] за адресою [ADDRESS], в ході якого [PERSON] комісію до будинку не впустила, пояснюючи це тим, що вона проживає у подруги та буз її присутності комісію не може впустити до будинку. Причин, з яких не відвідую [PERSON] в ЦСПРД пояснити не змогла, під час бесіди перебувала у стані алкогольного сп'яніння (а.с. 11). Чугуївська міська рада Харківської області неодноразово зверталася до відповідача з листами щодо зміни свого ставлення до дитини та пропозицією надати допомогу у вирішенні проблем сім'ї, на які відповідач не реагує ( а.с. 12). За повідомленням Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON], [INFO] року та її малолітня донька [PERSON], зареєстровані на адресою [ADDRESS]. У 2006 році будинок згорів та визнаний непридатним до житла. [PERSON] була надана кімната у гуртожитку, де вона прожила кілька місяців та виїхала у невідомому напрямку. У травні 2011 року [PERSON] з дитиною повернулася до селища, проживала у гуртожитку, 10.10.2011 року дитина пішла до першого класу Новопокровського НВК. 18.12 2013 року мати забрала документи з Новопокровського НВК та разом з дитиною вибула до м. Чугуєва (а.с. 14). З побутової характеристики на [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована за адресою [ADDRESS], але фактично проживає за адресою [ADDRESS] з подругою [PERSON] Веде нездоровий спосіб життя, зловживає спиртними напоями, конфліктують із сусідами, за слів на цей час працює в теплицях у с. Введенка ( а.с 13). Конвенція про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 цього ж кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона чи він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 166 цього ж кодексу особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, підставою для позбавлення батьківських прав можуть бути: ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 3/1 від 28.03.2017 року (а.с. 20-21) та рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 76 від 14.04.2017 року (а.с.22) про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає, що надані докази є підтвердженням того, що доцільним є позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки відповідач допустила свідоме нехтування своїми обов'язками щодо виховання і утримання малолітньої дитини. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про доцільність позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Оскільки позовною вимогою є позбавлення відповідача батьківських прав, а відповідно до СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд прийшов до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог з метою повного захисту прав, свобод та інтересів дитини і стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття виходячи з наступного. Законом України № 1370-VIII від 17.05.2016р. «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо обов'язку осіб, позбавлених батьківських прав, утримувати дитину» внесено зміни до ст. 166 СК України і доповнено частиною 3 такого змісту «При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.» Відповідно до вимог ст.ст.: 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня пред'явлення позову. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина знаходиться у Чугуївському міському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей і в подальшому буде влаштована до дитячого закладу відповідно до віку та стану здоров'я, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, і відсутність відомостей про наявність осіб, на яких би сплачувалися аліменти. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, відсутність осіб, на яких вона сплачує аліменти, матеріальне становище дитини, та з урахуванням ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 травня - 1426 грн., з 1 грудня - 1492 грн., однак прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає не прийнятним, суд вважає можливим стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі 1/8 частині з усіх видів доходів щомісяця з кожного до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених у судовому засіданні доказів, вбачається, що відповідач безвідповідально ставиться до виховання своєї дитини, взагалі не турбується про її фізичний та духовний стан, ухиляється від виконання своїх обов'язків по її вихованню, тому доцільно позбавити її батьківських прав та стягнути при цьому аліменти на утримання дитини, оскільки особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. В порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved