Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

ПАТ «[PERSON] Аваль» звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 28.07.2006р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №014/17-22/2216-70, у відповідності до якого відповідач отримала кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії в сумі 23630,00 доларів США строком до 28.07.2026р. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач порушує умови договору, не сплачує заборгованість за кредитом та відсотками. Сума заборгованості відповідача перед банком станом на 17.11.2014р. склала: заборгованість за кредитом 12586,87 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків 2404,27 доларів США, пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків 3539,74 доларів США, а всього 18530,88 доларів США, що еквівалентно 284182,43 грн., яку позивач і просив стягнути з відповідача, а також судові витрати в сумі 2841,82грн. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому вказує, що насправді кредитні кошти видавались банком в національній валюті України, які були одразу перераховані продавцю квартири, на придбання якої брався кредит, розрахунки з банком [PERSON] також провадила у гривнях,тому вважає, що кредитний договір від 28.07.2006р. був лише замаскованим під договір кредитування в доларах США, а фактично укладався та виконувався в гривнях України. Тому в своєму позові просить визнати кредитний договір №014/17-22/2216-70 від 28.07.2006р. удаваним правочином в частині зазначення валюти кредиту; застосувати наслідки удаваного правочину та визнати вказаний кредитний договір таким, що укладений в національній валюті України в розмірі 119331.50 грн.; застосувати наслідки удаваного правочину та визнати, що станом на 05.05.2015р. [PERSON] сплатила ПАТ «[PERSON] Аваль» 56061,15 грн. основного боргу та 87274,56 процентів за користування кредитом. До судового засідання сторони надали до суду відповідні заяви з проханням розглянути справу без їх участі, представник ПАТ «[PERSON] Аваль» просив первісний позов задовольнити, своє відношення до зустрічного позову не висловив, [PERSON] просила в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. В судовому засіданні 03.06.2015р. представник позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, а також додав, що у відповідності до п.10.4 між сторонами погоджений загальний строк позовної давності за всіма виплатами, кредитні кошти видані відповідачу готівкою у доларах США, просив задовольнити первісний позов та стягнути з відповідача заборгованість у гривнях України. Зустрічний позов не визнав у звязку з його безпідставністю, просив застосувати строк позовної давності до зазначених у ньому вимог. В судовому засіданні 03.06.2015р. відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнала, оскільки вважає вказаний кредитний договір удаваним правочином, який насправді був укладений та виконувався у гривнях України, тому всі розрахунки її заборгованості є неправильними. Кредитні кошти у доларах США вона не отримувала, оскільки за домовленістю з банком вони були одразу перераховані в гривнях України (в сумі 119331,50 грн.) на рахунок продавця квартири, яку придбала [PERSON] - [PERSON] Крім того, в розрахунку пені позивачем не враховані її оплату 21.08.2010р. 652,08 грн., 21.08.2010р. 262,53 грн., 11.11.2010р. 328,85 грн., 18.11.2011р. 181,80 грн., 20.04.2012р. 38,18 грн., 02.07.2012р. 224,96 грн., 16.11.2012р. 526,21 грн., 30.04.2013р. 206,21 грн. Крім того, пеня не може стягуватись в іноземній валюті. Просила в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог за первісним позовом та відмови в задоволенні зустрічного позову на підставі наступного. Згідно кредитного договору №014/17-22/2216-70 від 28.07.2006р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є позивач ПАТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON], кредитор зобовязався надати позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії в сумі 23630,00 доларів США строком до 28.07.2026р. зі сплатою відсотків за користування кредитом, а позивальник зобовязався прийняти цей кредит та в подальшому здійснювати безготівкові або готівкові платежі на погашення цього кредиту та процентів за користування ним у відповідності до узгодженого графіку. Згідно розрахунку заборгованості, сума заборгованості [PERSON] перед банком станом на 17.11.2014р. склала: заборгованість за кредитом 12586,87 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків 2404,27 доларів США, пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків 3539,74 доларів США, а всього 18530,88 доларів США, що еквівалентно 284182,43 грн. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В даному випадку відповідач [PERSON] не заперечувала факт надання банком кредитних коштів за вказаним договором. При цьому до суду не надано належних та допустимих доказів того, яким саме способом та у якій валюті були видані вказані грошові кошти. Але суд, вимушений приймати рішення на підставі наявних доказів, вважає ці обставини такими, що не впливають на вирішення справи по суті. Оскільки банк має відповідну ліцензію на проведення операцій з валютними цінностями, що відповідачем по справі не заперечувалось, суд вважає можливим та законним передачу кредитних коштів або у іноземній валюті, як то передбачено укладеним договором, або, за погодженням сторін, у гривнях України (у відповідному еквіваленті). Також не є суттєвим порушенням цього договору перерахунок вказаних коштів іншій особі, вказаній позичальником, за умови, якщо такий факт мав місце. Відповідачем [PERSON] не заперечувалось, що вказана форма отримання кредиту на той час її повністю влаштовувала. Факт порушення графіку чергових платежів на погашення вказаного кредиту відповідачем [PERSON] також не заперечувався, тому суд вважає його доведеним. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. За таких обставин, ПАТ «[PERSON] Аваль» має право на дострокове повернення кредиту та інших платежів за кредитним договором, тому позовні вимоги за первісним позовом в частині стягнення боргу за кредитом та відсотків за користування кредитом підлягають задоволення в повному обсязі. В частині стягнення пені за невчасну сплату кредиту та відсотків суд доходить висновку про наступне. В своїх письмових запереченнях проти первісного позову, озвучених в судовому засіданні 03.06.2015р., та в заяві від 12.10.2015р., відповідач [PERSON] вважає розрахунок пені неправильним, оскільки він зроблений за час, більший ніж 6 місяців, посилаючись при цьому на ч.6 ст.232 ЦК України. Вказана правова норма зазначена явно помилково, оскільки не має відношення до спору, що розглядається. Якщо відповідачем малась на увазі ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, то вказана правова норма в даному випадку також застосуванню не підлягає, оскільки відповідно до ст.230 ГК України, вона відноситься до учасників господарських відносин у сфері господарювання, що в даному випадку не мало місця. Але в той же час, суд вважає вказану позицію відповідача [PERSON] фактично заявою про застосування строків позовної давності стосовно нарахування пені. При цьому посилання представника позивача [PERSON] на п.10.4 кредитного договору від 28.07.2006р. суд вважає безпідставним, оскільки цей пункт договору за своїм змістом не є зміною тривалості позовної давності в розумінні ст.259 ЦК України, тому в даному випадку підлягає застосуванню ст.258 ЦК України щодо встановлення строку позовної давності про стягнення неустойки (штрафу, пені) в один рік. Згідно розрахунку заборгованості, позивачем за первісним позовом пеня нарахована, починаючи з 18.11.2011р., до суду з позовом він звернувся поштою 28.01.2015р., тому стягненню підлягає пеня, нарахована з січня 2014 року і не підлягає стягненню пеня, нарахована до цього часу в сумі 925,64 доларів США, що еквівалентно 14195,26 грн. Доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON], викладені нею в своєму позові, суд вважає безпідставними зважаючи на наступне. Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. В даному випадку 28.07.2006р. між сторонами був укладений кредитний договір в порядку ст.1054 ЦК України, що позивачем [PERSON] не заперечувалось. Тобто, жодний інший правочин вказаним договором не приховувався, тому вважатись удаваним він не може. Відповідно до ч.1,2 ст.533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, перерахунок кредитних коштів, періодичних платежів для погашення кредиту та суми загальної заборгованості за офіційним курсом відповідної валюти за умови укладання відповідного договору у іноземній валюті є законним і таким, що не є підставою для визнання вказаного кредитного договору удаваним правочином. Крім того, кредитний договір між сторонами від 28.07.2006р. за своїм змістом є таким, що укладений у доларах США. Це є очевидним, виходячи з його змісту. Також для суду є очевидним, що позивач за зустрічним позовом [PERSON], яка є фахівцем в області права, особисто укладала цей договір та до 17.11.2011р. добросовісно виконувала умови цього договору (згідно розрахунку заборгованості), це розуміла, умови договору її влаштовували. Із відповідним позовом щодо фактичного оскарження умов цього договору вона звернулась до суду лише 05.05.2015р., тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України. За таких обставин, з урахуванням заяви представника відповідача за цим позовом [PERSON] в судовому засіданні 03.06.2015р. щодо застосування строку позовної давності, суд доходить висновку, що позивачем [PERSON] дійсно пропущений строк позовної давності, що також є підставою для відмови в задоволенні її позову. У відповідності до ст.88 ЦПК України, витрати позивача за первісним позовом підлягають зменшенню у відповідності до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial