Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області, [PERSON] про визнання права вланості на житловий будинок в порядку спадкування, третя особа Ананьївська районна державна адміністрація Одеської області. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який був зареєстрований та фактично мешкав за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач в позовній заяві, що після смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно. Заповіту стосовно розпорядження належним майном, батько не залишив, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 01.07.2019 року. Тому, він як спадкоємець за законом звернувся до приватного нотаріуса Ананьївського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний будинок, однак нотаріус відмовив йому в оформленні спадщини, мотивувавши причини відмови відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, та рекомендував йому звернутися до суду для визнання за ним права власності на вищевказаний будинок в порядку спадкування. Позивач вказує, що він є спадкоємцем першої черги за законом, єдиний прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, та претендує на спадщину у вигляді житлового будинку. Окрім нього, спадкоємцем першої черги за законом є брат [PERSON] , котрий спадщину після смерті батька не прийняв та приймати не бажає. Мати та дружина спадкодавця [PERSON] померла [INFO] . Позивач також вказує, що дійсно правовстановлюючих документів на будинок у батька [PERSON] не було. Разом з тим, згідно довідки Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області житловий будинок по [ADDRESS] дійсно належав покійному [PERSON] . Як вбачається з позовної заяви, що оскільки приватний нотаріус відмовив в оформленні свідоцтва про право на спадщину, то позивач змушений звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження, відповідно до роз`яснень п.32 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Ухвалою постановленою головуючим суддею у справі 08 жовтня 2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.39). В ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено сторонам по справі про їх права, що передбачені ст.178, 181,193 ЦПК України. В подальшому 03 грудня 2019 року головуючим у справі суддею було закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, відповідно до ст.189 ЦПК України (а.с.57). У судове засідання, що призначене на 09 квітня 2020 року позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце проведення були сповіщені належним чином (а.с.83). При цьому, 09 квітня 2020 року представником позивача [PERSON] було подано через канцелярію суду заяву, в якій він зазначив, що в зв`язку з введенням на території України карантину на період з 12.03.2020 року по 24.04.2020 року з метою запобігання поширенню короновірусу COVID-19 та враховуючи рекомендації, які містяться в листі Ради суддів України від 16.03.2020 року №9рс-186/20 щодо проведення судових засідань (по можливості) без участі сторін у справі, просить провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити (а.с.86). Відповідач Ананьївська Друга сільська рада Ананьївського району Одеської області у судове засідання, яке призначене на 09 квітня 2020 року не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була повідомлена належним чином. При цьому, в матеріалах справи міститься письмова заява представника відповідача за довіреністю Лашкової Т.А [PERSON] (а.с.79), в якій представник позивача зазначила, що просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги відповідач визнає у повному обсязі (а.с.78). Відповідач [PERSON] у судове засідання, котре призначене на 09 квітня 2020 року не з`явився, про дату, час та місце проведення був повідомлений належним чином. При цьому, в матеріалах справи міститься заява відповідача, яка надійшла до суду 25 листопада 2019 року, в якій він просить суд розглядати справу у його відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.49). Крім того, відповідач в заяві вказав, що спадщина, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] він не прийняв та приймати не бажає. Третя особа Ананьївська районна державна адміністрація Одеської області у судове засідання, котре призначене на 09 квітня 2020 року не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки про виклик до суду (а.с.84). Причини своєї неявки суду третя особа не повідомила. При цьому, в матеріалах справи містяться пояснення на позовну заяву представника третьої особи - Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області (а.с.52-53), в яких представник третьої особи зазначає, що Ананьївська районна державна адміністрація Одеської області заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та наводить обґрунтування заперечень. Крім того, в поясненні на позовну заяву представник позивача зазначила, що просить справу розглядати за її відсутності. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників процесу, враховуючи заяву представника позивача, відповідачів та пояснення третьої особи на позовну заяву, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Враховуючи те, що сторони по справі в судове засідання не з`явилися, а розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, при розгляді справи встановлено: Судом встановлено, що позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданий 25 листопада 1996 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.9). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14 липня 1965 року, в відомостях про батьків батьком вказаний - [PERSON] (а.с.10). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 жовтня 2017 року Ананьївським районним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області вбачається, що батько позивача - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.11). З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований та проживав по день своєї смерті, тобто по [INFO] за адресою: с.Ананьїв, Третя дільниця, Ананьївського району, Одеської області, що підтверджується довідкою Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області від 30 січня 2020 року за №86 (а.с.73). З довідки виданої 30 січня 2020 року Ананьївською Другою сільською радою Ананьївського району Одеської області, вбачається, що померлий [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований та проживав по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , [INFO] (а.с.72). З довідки Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області від 30 січня 2020 року на підставі по господарської книги №4-3 дільниця, особистий рахунок № [NUMBER] , вбачається, що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] , [INFO] (а.с.74). Згідно копії рішення Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області від 16 березня 1994 року, №639, [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність присадибну ділянку розміром 0,28 га в [ADDRESS] , із них: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,03 га - для ведення особистого селянського господарства (а.с.18). Як вбачається з копії рішення Виконавчого комітету Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області від 28 червня 2018 року №27, що було присвоєно юридичну адресу житловому будинку, який належить [PERSON] та розташований в [ADDRESS] (а.с.19). За життя спадкодавець [PERSON] , 1932 року народження, заповіту щодо розпорядження майном не залишав, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) виданою 01 липня 2019 року приватним нотаріусом Воробйовим А.О. (а.с.7). З інформаційної довідки №56682697 виданої 01 липня 2019 року приватним нотаріусом Воробйовим А.О. вбачається, що в Спадковому реєстрі відсутні відомості щодо заведення спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину на майно [PERSON] , котрий помер [INFO] (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч.1 ст.5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу (ЦК) України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення його померлим. Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України) або особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги (а.с.10). Крім того, в матеріалах справи міститься лист Ананьївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області від 20 липня 2019 року з якого вбачається, що в архіві відділу містяться відомості стосовно актових записів про народження де в відомостях про батьків батьком вказаний спадкодавець [PERSON] , а саме відомості про народження - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Отже, відповідно до вищевказаного листа від 20 липня 2019 року та відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги (а.с.10). Зі змісту ч.3 ст.1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , котрий помер [INFO] підтверджується довідкою №86 виданою 30 січня 2020 року Ананьївською Другою сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.72). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, про що наголошує ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] звернувся до Центру надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області з заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Однак, з листа державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області Чернієнко О.В. від 05 вересня 2019 року, що йому було відмовлено та роз`яснено, що відповідно до ч.1 ст.27 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі технічного паспорту неможливо здійснити державну реєстрацію права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва (а.с.20). Відповідно до п.3.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2016 року № 553, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Згідно технічному паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами станом на 20 серпня 2019 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] має наступні технічні характеристики та складається в цілому з: саманний житловий будинок літ. «А», веранда цегляна з дерев`яним перекриттям літ. «а», літня кухня літ. «Б», веранда цегляна з дерев`яним перекриттям літ. «б», навіс тіньовий з підлогою літ. «б1», навіс тіньовий з підлогою літ. «б2», сарай цегляний літ.«б3», погріб цегляний літ. «В», сарай цегляний літ. «Г», сарай цегляний літ. «Д», убиральня цегляна літ. «Е», огорожі з металевої сітки в дерев`яних стовпах, висота до 2,0 м - №1, хвіртка металева в металевих стовпах з заповненням сіткою «Рабиця» - №2, ворота металеві висотою 1,5 м, шириною 3 м, в металевих стовпах з окремою хвірткою з заповненням сіткою «Рабиця», площа 5,85 м2 - №3, колонка з металевими трубами глибиною до 20 м - №4, вимощення цементне товщиною 20 мм по підстилаючому бетонному шару та щебеневій основі товщ. 100 мм «І», вимощення цементне товщиною 20 мм по підстилаючому бетонному шару та щебеневій основі товщиною 100 мм «ІІ» (а.с.22-28). За приписами ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно ч.1 ст.46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (у подальшому - Порядок вчинення нотаріальних дій) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. З листа приватного нотаріуса Ананьївського районного нотаріального округу Воробйова А.О. від 01 липня 2019 року вбачається, що позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , котрий помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок та рекомендовано звернутися до судових органів (а.с.6). Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Приймаючи до уваги що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, тому на підставі зібраних у справі та досліджених доказів, вважає, що позовна заява [PERSON] до Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області, [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, третя особа Ананьївська районна державна адміністрація Одеської області підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved