Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № HAU2GF01270002 від 26 серпня 2005 року в сумі 8680,31 доларів США грн., що за курсом НБУ станом на 13 лютого 2015 року становить 224906,83 грн. а також стягнути понесені ним судові витрати. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] вказував, що з відповідачем 26 серпня 2005 року був укладений кредитний договір № HAU2GF01270002, за яким відповідачу було надано кредит в сумі 9000,00 доларів США строком до 25 серпня 2020 року. В свою чергу відповідач [PERSON] прийняв на себе зобовязання щомісячно сплачувати Банку грошові кошти для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії тощо. Однак, відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 13 лютого 2015 року утворилась заборгованість по кредиту в сумі 6283,72 доларів США, по процентах за користування кредитом в сумі 903,24 доларів США, по комісії за користування кредитом в сумі 129,60 доларів США та пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 1363,75 доларів США. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В доповнення до обставин, викладених у позові, представник пояснив, що отримання відповідачем грошових коштів по кредиту підтверджується фактом підписання ним кредитного договору, який належним чином виконувався до липня 2014 року, коли виникла прострочка. Також [PERSON] подав суду уточнений розрахунок заборгованості станом на 18 грудня 2015 року, складений з застосування відсоткової ставки та ставки комісії, передбачених у додатковій угоді № 1 до кредитного договору, на підставі якого просив стягнути з відповідача заборгованість за договором. Але будь-яких уточнень до позову у письмовому виді про збільшення позовних вимог представник [PERSON] не представив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вислови усні заперечення проти позову, які полягають у тому, що з представленого позивачем розрахунку заборгованості незрозуміло, які суми грошових коштів були сплачені відповідачем, адже той не зберіг квитанції, та чи були ці кошти зараховані позивачем у відповідності до вимог п. 3.3. кредитного договору; у позивача напевно відсутній оригінал кредитного договору, що виключає підстави для стягнення боргу. Також представник [PERSON] вказував на пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки відповідач вперше допустив прострочку виконання обовязків по договору ще в квітні 2009 року, а тому просив застосувати до вимог позивача наслідки пропуску позовної давності за кожним з видів платежів по договору. В доповнення до усних заперечень представником [PERSON] були подані письмові заперечення від 11 лютого 2016 року про відсутність у позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» прав вимоги до [PERSON] на підставі кредитного договору № HAU2GF01270002 через відступлення прав вимог до іншої юридичної компанії. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що тривалий час належним чином сплачував щомісячні платежі, тому впевнений, що залишок боргу має бути меншим, ніж Банк вказує у позові та розрахунку. Невідповідність у розрахунках, на його думку, виникла через неналежне виконання Банком своїх обовязків за договором. В судовому засіданні, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне. Між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № HAU2GF01270002 від 26 серпня 2005 року (далі за текстом кредитний договір). У відповідності з умовами п. 1.1. вказаного кредитного договору Банк надав [PERSON] кредит в сумі 10938,22 доларів США на строк по 25 серпня 2020 року з яких 9000,00 доларів США на придбання нерухомості, та 1938,22 доларів США на сплату страхових платежів, та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,33% на місяць (що складає 15,96% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом, а також комісії у розмірі 0,16% від суми наданого кредиту щомісячно. За домовленістю сторін погашення заборгованості за кредитним договором має відбуватися щомісяця в період з 25 по 30 число кожного місяця шляхом надання Банку грошових коштів в сумі 147,72 доларів США згідно з графіком, зазначеним у додатку № 1, який складається з заборгованості за кредитом, відсотками і комісією. Отримання відповідачем [PERSON] від ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредиту в сумі 9000,00 доларів США підтверджується меморіальним ордером № 033 від 26 серпня 2005 року (а.с. 126). Невдовзі, 04 листопада 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, якою були внесені зміни до п. 1.1. цього договору. Так, відсоткова ставка за користування кредитом була зменшена до 1,06% на місяць (тобто 12,72% на рік), а ставка комісії була збільшена до 0,4% від суми виданого кредиту. Інші умови кредитного договору сторонами залишені без змін. Кредитним договором (п. 4.1.) встановлено, що у випадку порушення позичальником будь-яких зобов'язань по кредитному договору, Банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 1,00% від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення платежу. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, представленому позивачем до позову, та складеному станом на 13 лютого 2015 року, відповідач припинив погашати кредит в липні 2014 року, коли виникла прострочка. Але такий розрахунок складений, виходячи з ставки 15,96% річних за користування кредитом, що не відповідає умовам кредитного договору, зі змінами, внесеними додатковою угодою № 1 від 04 листопада 2005 року. А тому такий розрахунок не можна визнати належним в частині визначення розмірів заборгованості за кожним з видів платежів по кредитному договору. З іншого розрахунку станом на 18 грудня 2015 року, поданому під час судового розгляду представником позивача [PERSON] (а.с. 228-230), вбачається, що позичальник [PERSON] в період з вересня 2005 року по квітень 2014 року щомісяця сплачував на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 150,00 доларів США, що перевищує платежі за графіком, які він мав здійснювати, тобто належним чином виконував свої зобовязання по кредитному договору. Отже такий розрахунок вкладений всупереч умовам кредитного договору. Крім того, виписка по рахунку [PERSON] за період з 26 серпня 2005 року по 18 січня 2016 року (а.с. 125, 139-158) підтверджує ті обставини, що отримані від позичальника щомісячні платежі зараховувались Банком після 04 листопада 2005 року за відсотковими ставками, визначеними в первісній редакції п. 1.1 кредитного договору. Таким чином, позивач по відношенню до відповідача під час виконання зобовязань за кредитними договором діяв неналежним чином. Іншою суттєвою обставиною, яка впливає на права та обовязки сторін кредитного договору, є відсутність у позивача права вимоги. Так, представником позивача надано суду письмове повідомлення від 23 лютого 2007 року на ім'я [PERSON] про відступлення ПриватБанком прав вимоги за кредитними договором № HAU2GF01270002 від 26 серпня 2005 року на користь компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун», яка знаходиться в м. Лондон, Великобританія, та яка надалі є єдиним власником усіх прав вимоги за кредитним договором з 19 лютого 2007 року. В повідомленні також наголошується на тому, що ПриватБанк уповноважений компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун» на прийом платежів від позичальника [PERSON] для зручності розрахунків. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За загальним правилом зобов'язання виконуються тими самими особами, які були кредитором і боржником під час їх виникнення. Але законодавство передбачає можливість заміни осіб (як кредитора, так і боржника) при збереженні предмета і змісту зобов'язання. Стосовно обсягу прав, що переходять до нового кредитора, Цивільний Кодекс України у ст. 514 закріплює правило, згідно з яким до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов'язанні, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, згідно ст. 514 ЦК України, від ПАТ КБ «ПриватБанк» до компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун» 19 лютого 2007 року перейшло право вимоги за кредитним договором до [PERSON] За таких умов суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами виникнення у нього права на звернення до суду з вимогою до [PERSON] про стягнення заборгованості.

Outcome: dismissed