Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

ПАТ «Всеукраїнський [PERSON] банк» 18.08.2015 року звернувся до суду з зазначеним позовом. Мотивував його тим, що відповідно до договору № ВL_КГ100095292 від 16.02.2012 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON] банк» та фізичною особою [PERSON], останній отримав кредит у сумі 50000 грн. з кінцевим терміном повернення 16.02.2015 року, з умовою щомісячної сплати процентів за ставкою 0,01 % річних та комісії за управління кредитом у розмірі 3% від суми кредиту. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості позичальником мало здійснюватися згідно Графіку погашення кредиту та процентів (Додаток № 1 кредитного договору). Взяті на себе зобов»язання [PERSON] не виконує, внаслідок чого станом на 11.08.2015 року утворилася прострочена заборгованість за кредитом у сумі 3185,46 грн., заборгованість по процентах у сумі 0,21 грн., прострочена комісія - у сумі 1500 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 6036,38 грн. Загальна сума заборгованості позичальника становить 10722,05 грн. Посилаючись на викладене, позивач прохав стягнути з відповідача вищеназвану суму заборгованості . У судове засідання представник позивача не з»явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В заяві на адресу суду прохав розглянути справу без його участі, вказав, що позов підтримує, згоден на ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився. Повістка направлялася за місцем його реєстрації. Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. За письмовою згодою позивача справа розглянута на підставі наданих доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв»язок у сукупності, встановив наступне. 16.02.2012 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», як кредитором, та фізичною особою [PERSON], як позичальником, було укладено Кредитний договір № ВL_КГ100095292. Відповідно п.п.1.1-1.7 названого договору банк надав [PERSON] кредит у сумі 50000 грн., зі щомісячною сплатою процентів за ставкою 0,01 % річних та комісії за управління кредитом в розмірі 3,00% від суми кредиту. Був обумовлений термін остаточного погашення кредиту 16.02.2015 року. Згідно п.2.4.2, п. 2.5.2 договору, платежі з повернення кредиту, сплату процентів за його користування та комісію за управління кредитом, позичальник мав здійснювати рівними частинами відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитом та процентами (додаток № 1 договору), а саме: до 16 числа кожного місяця вносити платіж у сумі 1389 грн., а останній платіж у сумі 1392,70 грн. - 16.02.2015 року. Взяті на себе зобов»язання [PERSON] не виконує. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що він не вносив платежі на погашення кредиту та відсотків за користування ним у встановлений строк та в повному обсязі, тобто порушував умови договору. Станом на 11.08.2015 року утворилася заборгованість у сумі 10722 грн. 05 коп., з якої прострочена заборгованість за кредитом у сумі 3185,46 грн., заборгованість по процентах у сумі 0,21 грн., прострочена комісія за управління кредитом - 1500 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 6036,38 грн. Відповідно до ст. ст. 526, 530, 611, 625 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору і у встановлений ним строк. У разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором, або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобов»язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов»язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов»язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК). Встановивши, що відповідач, як позичальник, не виконав зобовязань за кредитним договором і, як наслідок, допустив прострочену заборгованість по кредиту, врахувавши вищеназвані норми закону та умови договору, відсутність заяви про застосування позовної давності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. За ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. До суду, як представник ПАТ «Всеукраїнський [PERSON] банк» звернулася уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації [PERSON], яка згідно п.22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору є звільненою. На цій підставі зі [PERSON] в дохід держави стягується 243 грн. 60 коп. судового збору (за ставкою, що діяла на час подання позову).

Outcome: approved