Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» в особі невідокремленого підрозділу «Макіївський район електричних мереж» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач мешкає в житловому приміщенні, що розташовано за адресою: [ADDRESS], та є споживачем електричної енергії. Так, відповідно до п. 42 Правил користування електричною енергією для населення споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію, здійснюючи її перерахування виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. Крім того, відповідно до п. 21 Правил користування електричною енергією для населення знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. На теперішній час у боржника у зв'язку з несплатою виникла заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 02.06.2008 по 26.02.2010 у розмірі 706,78 грн. Вказану суму вони просять стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати. У судовому засіданні, призначеному на 22.01.2014, представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] із заявленими позовними вимогами не погодився, зазначивши, що в квартирі, розташованій за вищевказаною адресою, проживав до червня 2008 року. Також надав суду копію договору купівлі-продажу квартири від 11.06.2008, відповідно до якого покупцем даної квартири є [PERSON], на підставі викладеного просив суд у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які брали участь у розгляді справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення як первісного, так і зустрічного позовів, виходячи з наступного. За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 №1357. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, зокрема, що споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; власником приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Залежно від функціонального призначення, до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо) (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 вищевказаного Закону споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Вимогами ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тягар утримання майна, відповідно до положень ст. 322 ЦК України, покладено на власника. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. [PERSON] мешкав та користувався послугами у житловому приміщенні, що розташоване за адресою: [ADDRESS], та є споживачем електричної енергії. На об'єкт споживача електроенергії, розташований за адресою: [ADDRESS], ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» в особі невідокремленого підрозділу «Макіївський район електричних мереж» відкрито особовий рахунок №[NUMBER], позивачем надавалась для побутового споживання електрична енергія, що свідчить про існування договірних відносин, хоча письмовий договір між енергопостачальною організацією та відповідачем на поставку електричної енергії та її користування не укладався (аркуш справи 5). Представниками МРЕМ ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» за місцем проживання боржника було виявлено порушення ним п. 42 Правил користування електричною енергією для населення, що виразилося у тому, що станом на теперішній час у боржника у зв'язку з несплатою виникла заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 02.06.2008 по 26.02.2010 у розмірі 706,78 грн., що підтверджується витягом з особистого рахунку споживача (а.с. 6). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], від 11.06.2008, посвідченого приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу [PERSON], дана квартира була продана [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та придбана [PERSON] (а.с. 39). Згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.12.2013 за №15550927 вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] 21.07.2008 на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2008 (а.с. 37). Статтею 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічна норма міститься в ч. 4 ст. 334 ЦК України. З урахуванням наведеного, враховуючи, що право власності на квартиру [ADDRESS], на яку відкрито особовий рахунок №[NUMBER], зареєстровано за [PERSON] 21.07.2008, суд дійшов висновку, що відповідачем була використана, але не сплачена електрична енергія за період з 02.06.2008 по 21.07.2008, оскільки після продажу житла відповідач не мав можливості користуватись електричною енергією, внаслідок чого необхідно стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за спожиту електричну енергію за вказаний період, що складає 70,40 грн. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За приписами частини 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову. Отже з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 22,86 грн.

Outcome: partial