Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідачі злісно ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своє малолітньої дитини, не цікавиться її здоров'ям та фізичним розвитком, не виявляє турботи та уваги, матеріально не забезпечують, ведуть асоціальний спосіб життя, систематично вживають спиртні напої, рішенням суду дитина була відібрана від батьків, без позбавлення батьківських прав та влаштована під опіку баби, але батьки не проявляють ініціативи, щодо зміни способу життя та повернення дитини на виховання та утримання. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, надав згоду на ухвалення заочного рішення. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, прсив про їх задоволення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного кодексу України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз'яснив у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] і [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилась дочка - [PERSON], [INFO]. Мотивуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що відповідачі злісно ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини [PERSON], не цікавиться її здоров'ям та фізичним розвитком, не виявляють турботи та уваги, матеріально не забезпечують, ведуть асоціальний спосіб життя, систематично вживають спиртні напої, житлове приміщення за адресою [ADDRESS], де зареєстровані та проживають відповідачі не придатне для проживання дитини, оскільки відключене електропостачання та опалення. На підтвердження своїх вимог позивач надав: рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.03.2013 року про відібрання від відповідачів малолітньої [PERSON] без позбавлення батьківських прав, рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №392 від 26.04.2013 року про надання [PERSON] статусу дитини позбавленої батьківського піклування, рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №390 від 26.04.2013 року про встановлення опіки над [PERSON] та призначення їй опікуна [PERSON] З відповідачами спеціалістами Миколаївського міського центру соціальних служб неодноразово проводилась профілактично-роз'яснювальна робота з питання належного виконання обов'язків щодо утримання та виховання їхньої дочки. Проте, відповідачі не проявляють ініціативи щодо зміни способу життя та повернення дитини на виховання та утримання, продовжуються вести асоціальний спосіб життя, систематично вживати спиртні напої, не працюють, не цікавляться своєю дитино, відвідують її періодично, матеріально не утримують та не допомагають опікуну, не створили належних умов для проживання дитини, її вихованню, не виявляють турботи та уваги. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органом надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків та дитини». Враховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та ч. 7, 8 ст. 7 СК України, суд при вирішенні будь яких питань щодо дітей повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням їх інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставни, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, враховуючи вищевикладене, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з інтересів дитини. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved