Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Наприкінці квітня 2014 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, який мотивував тим, що він являється одним із пайовиків Бортницького СТ із 1994 року, що підтверджується членською книжкою, яка видана йому 19.11.1994 року правлінням Бортницького СТ. Відповідно до вказаної книжки, позивач сплатив вступний внесок у 10 000 крб. та обов'язковий пайовий внесок в сумі 50 000 крб., а отже вважає, що він став повноправним членом Бортницького СТ. Вказує, що після зборів пайовиків Бортницького СТ від 10.05.1999 року збори вирішили ліквідувати Бортницьке споживче товариство і тому у позивача виникло право на отримання своєї частки у майні споживчого товариства, яке залишилось після обов'язкових розрахунків. Зазначає, що позивачу було відомо про майно, яке залишилось після ліквідації Бортницького СТ, зокрема магазин [ADDRESS]. Тому позивач просив в судовому засіданні визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області 12.09.2012 року №300, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно №1638, яке було видано Бориспільському районному споживчому товариству Гірською сільською радою Бориспільського району Київської області 08.10.2012 року на підставі рішення виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області від 12.09.2012 року №300, визнати незаконним та скасувати рішення реєстратора Комунального підприємства Е»: Бориспільської Районної ради Бориспільського районного «Бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію права власності Бориспільського районного споживчого товариства на будівлю магазина [ADDRESS], а також стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В судове засідання з'явився представник позивача, позов підтримує, наполягає на його задоволенні. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили проти пред'явленого позову, вважали, що позивач не набув членства у Бортницькому СТ, не став повноправним його членом, бо не сплатив всі необхідні внески, тому не має права вимагати частку у майні споживчого товариства. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши всі письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до членської книжки № 7110, виданої на ім'я [PERSON], та відомостей які містяться на ст. 4, ст. 5 зазначеної книжки Позивачем дійсно було сплачено 19 листопада 1994 року вступний внесок у сумі 10 000 тисяч карбованців та обов'язковий пайовий внесок в сумі 50 000 тисяч карбованців, але Позивачем не було сплачено змінений пайовий внесок в сумі 500 000 тисяч карбованців, як обов'язковий пайовий внесок який було встановлено 29 березня 1996 року. Записи про зміну пайового внеску містяться на ст. 6, ст. 7 зазначеної книжки, зокрема на ст. 7 в графі «проведено доплату обов'язкового пайового внеску», відомості про доплату відсутні(а.с.11). У своїх поясненнях Позивач стверджує, що акт приймання-передачі основних фондів від 22.05.2000 року, та акт приймання-передачі основних засобів від 28.09.2000 року, підтверджують ту обставину, що магазин № 9 станом на 10.05.1999 року перебував у власності Бортницького споживчого товариства, а Бориспільське районне споживче товариство намагалося отримати його у користування. Стосовно таких тверджень позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 4.1 Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 56, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності, (правила були чинні до 09.06.1998 року). Згідно п. 4.1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженого наказом державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року № 121, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності (інструкція була чинна до 18.03.2002 року). Як вбачається з наведених правил та інструкцій, які були чинні на момент існування Бортницького споживчого товариства, єдиним документом який підтверджує право власності на нерухоме майно, є свідоцтво про право власності, а не акти приймання передачі, на які посилається Позивач, акти приймання-передачі жодним чином не можуть підтверджувати наявність чи відсутність права власності на нерухоме майно. Позивачем не було надано свідоцтво про право власності на магазин №9 яке б підтверджували наявність у Бортницького споживчого товариства право власності на магазин №9. Так само, свідоцтво не було виявлено в архівних установах, куди були направленні відповідні судові запити, що ще раз підтверджує той факт, що Бортницьке споживче товариство ніколи не мало зареєстрованого права власності на магазин № 9 в установленому законом порядку. Позивач, також зазначає, що постанова зборів уповноважених Бортницького споживчого товариства від 09.12.2006 року, є доказом того, що станом на 09.12.2006 року власником магазину №9 є Бортницьке споживче товариство. Однак, у п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових права на нерухоме майно, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 07.03.2002 року № 7/5, зазначено, що оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно, (положення було чинне до 14 грудня 2012 року). З наведеного положення вбачається, що станом на 09.12.2006 року документом, який посвідчує право власності, є свідоцтво про право власності, а постанова зборів уповноважених Бортницького споживчого товариства від 09.12.2006 року не може підтверджувати наявність права власності на нерухоме майно. Відтак, посилання Позивача на акт приймання-передачі основних фондів від 22.05.2000 року, акт приймання-передачі основних засобів від 28.09.2000 року, та на постанову зборів уповноважених Бортницького споживчого товариства від 09.12.2006 року, як на такі, що посвідчують право власності на магазин №9, є абсурдними, оскільки єдиним документом починаючи з 1995 року, який може підтверджувати наявність права власності, є свідоцтво про право власності, а не акти приймання-передачі чи постанови зборів уповноважених. Позивач у своїй позовній заяві вказує, що вирішення питань, які стосуються здійснення права колективної власності споживчого товариства є виключною компетенцією загальних зборів членів Бортницького споживчого товариства, а не зборів уповноважених. Відтак, вирішення питання про перехід права власності на магазин № 9 від Бортницького споживчого товариства до Бориспільського районного споживчого товариства шляхом прийняття уповноваженими Бортницького споживчого товариства постанови від 09.12.2006 року є протиправним. Окрім цього, Позивач також вказує, що зазначена постанова суперечить статуту Бортницького споживчого товариства та ч.2 ст. 5 Закону України «Про споживчу кооперацію». Однак, в постанові від 09 грудня 2006 року зазначено, що майно яке було передане в тимчасове користування Відповідачу-1 на підставі постанови зборів уповноважених Бортницького споживчого товариства від 10 травня 1999 року та актів приймання-передачу від 22 травня 2000 року та 18 вересня 2000 року вважати переданим Відповідачу-1 з правом володіння, користування та розпорядження. Відповідно до ч.2 ст. 10 Закону України «Про споживчу кооперацію» майно споживчих товариств та їх спілок може бути продано, передано, здано в оренду, надано в позичку і безоплатне тимчасове користування членам споживчих товариств, державним, кооперативним та іншим організаціям, трудовим колективам, окремим громадянам тільки за рішенням загальних зборів, конференцій та з'їздів відповідних спілок або уповноважених ніш органів. Згідно з абзацом 1 розділу 3 Статуту Бортницького споживчого товариства, зареєстрованого відповідно до розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації № 135 від 3 квітня 1997 року, вищим органом управління споживчого товариства є загальні збори його членів, які правомочні розглядати і вирішувати будь-які питання діяльності товариства. У п. 23 Статуту визначено, що у споживчому товаристві, де налічується 200 і більше членів-пайовиків, для вирішення питань, що відносяться до компетенції загальних зборів, можуть скликатися збори уповноважених, при цьому для вирішення питань, вказаних у пунктах «а», «о», та «п» пункту 19 Статуту, які безпосередньо торкаються інтересів всіх членів споживчого товариства, проводяться збори пайовиків на всіх кооперативних дільницях. Отже, з наведеного вище вбачається, що в розумінні ч.2 ст. 10 Закону України «Про споживчу кооперацію», розділу 3 Статуту Бортницького споживчого товариства збори уповноважених мали право прийняти рішення про передачу будівлі магазину № 9 у с. Гора до Бориспільського районного споживчого товариства. Також, варто зазначити, що рішення зборів уповноважених Бортницького споживчого товариства від 09.12.2006 року може бути визнано недійсним лише в судовому порядку, оскільки зазначене рішення не оскаржувалося та скасовано не було, підстав вважати його недійсним чи таким, що суперечить Статуту Бортницького споживчого товариства, на час розгляду вказаної цивільної справи - не має. Окрім цього, згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У ст. 658 ЦК України зазначено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. З матеріалів справи вбачається, що Бортницьке споживче товариство ніколи не було власником магазину № 9, доказів які б спростовували даний факт Позивачем не було надано. Враховуючи той факт, що Бортницьке споживче товариство не було власником магазину №9, то будь-яких законних підстав для укладення договору купівлі-продажу між Відповідачем-1 та Бортницьким споживчим товариством не могло бути, оскільки право продажу товару(майна) належить власникові товару(майна). У ч. 2 ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, Позивач стверджує, що Відповідач-1 до 2012 року не міг оформити право власності на спірний магазин № 9, в той же час, законодавством України не передбачено період в який юридична чи фізична особа повинна звернутися до органів державної влади, для реєстрації за собою права власності. З поміж іншого, Позивач стверджує, що Комунальне підприємство Бориспільської районної ради Бориспільське районне «Бюро технічної інвентаризації» не дотрималось вимог законодавства, щодо оформлення права власності на магазин № 9. В той же час, Бориспільське районне споживче товариство звернулося з заявою до Відповідача-3 про видачу свідоцтва про право власності на будівлю споживчої кооперації, розташованої на території Гірської сільської ради Бориспільського району, яка являється власністю та знаходиться на балансі Бориспільського районного споживчого товариства: магазин [ADDRESS]. Відповідно до п.2.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5, для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник, інший право набувач або уповноважена ніш особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1. До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлюючі документи, їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у заяві про державну реєстрацію прав та доданих документах несе заявник. Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення права власності та інших речових прав на об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації, та подаються для проведення такої реєстрації, повинні відповідати вимогам, встановленим положенням та іншими нормативно-правовими актами. Надавши рішення виконавчого комітету Гірської сільської ради від 12 вересня 2012 року №300 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно №1638 (які, і є правовстановлюючими документами), на підставі яких відбувалася державна реєстрація права власності. Відповідачем-1 також були надана копія свідоцтва про державну реєстрацію №090842 від 21 червня 1999 року, копія довідки з ЄДРПОУ (АБ-№471644), копія свідоцтва платника податку на додану вартість №13587411 від 01 січня 2006 року та копія статуту Бориспільського районного споживчого товариства Копію поверхневого плану з експлікаціями Відповідно до п.3.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року,з моменту прийняття заяви про державну реєстрацію прав реєстратором БТІ розпочинається її розгляд. Реєстратором БТІ встановлюється відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації. Відповідачем-3 було розглянуто заяву, та надано витяг про державну реєстрацію прав від 16 жовтня 2012 року №35870244. Враховуючи викладене, Комунальним підприємство Бориспільської районної ради Бориспільське районне «Бюро технічної інвентаризації» було перевірено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, тобто державний реєстратор проводив реєстрацію права власності виключно в рамках законодавства та існуючої процедури реєстрації. Позивач також стверджує, що рішення виконкому Бориспільської районної ради депутатів трудящих Київської області Української РСР № 24 від 1972 року «Про виділення земельної ділянки райспоживспілці під будівництво магазину в с. Гора» не стосувалося спірного магазину № 9, та не має відношення до прийняття рішенням Гірською сільською радою про рішення від 12.09.2012 року № 300. В той же час, протоколом № 24 виконавчого комітету Бориспільської районної ради депутатів трудящих, Київської області УРСР від 29 листопада 1972 року «Про виділення земельної ділянки райспоживспілці під будівництво магазину в с. Гора», зазначено наступне: - виділити райспоживспілці під будівництво земельну ділянку площею 0,20 га під будівництво магазину на 8 робочих місць в с. Гора за рахунок невикористаних земель Гірської середньої школи; - дозволити райспоживспілці будівництво в с. Гора магазину на 8 робочих місць на виділеній ділянці; - зобов'язати правління райспоживспілки оформити будівельний паспорт на будівництво магазину через Обласний відділ у справах будівництва та архітектури. Архівним витягом від 19 травня 2014 року № 06-05/73 протокол № 18 засідання виконавчого комітету Бориспільської районної ради від 29 серпня 1977 року засвідчено факт затвердження акту Державної приймальної комісії про введення в експлуатацію магазину в с. Гора. Магазин № 9 в с. Гора було передано за територіальною приналежністю на баланс та в користування Бортницького споживчого товариства. Отже, вказане рішення виконавчого комітету Бориспільської районної ради депутатів трудящих, Київської області УРСР від 29 листопада 1972 року, підтверджує наявність за Відповідачем-1 підстав для оформлення права власності на магазин №9, та спростовує твердження Відповідача про перебування магазину № 9 у власності Бортницького споживчого товариства. Також, Позивач стверджує, що земельна ділянка про яку йде мова у вказаному рішенні відноситься до земель Гірської середньої школи. При цьому, відповідно до відомостей з ЄДР, Гірська загальноосвітня школа розташована за іншою адресою ніж магазин №9, в підтвердження чого Позивач посилається на офіційний сайт школи. Суд вважає такі твердження Позивача неприпустимими, оскільки в ЄДР зазначається лише офіційна адреса місцезнаходження, а не адреса, за якою в минулому знаходилися невикористанні землі Гірської середньої школи. Посилання на офіційний сайт школи, не може слугувати офіційним підтвердженням місця знаходження земельних ділянок Гірської середньої школи в 1972 році, на місці яких здійснювалося будівництво магазину. Таким чином, суд вважає, що Позивач так і не став членом Бортницького споживчого товариства, не вступав з ним у будь-які трудові та інші правовідносини, оскільки жодного відношення до Бортницького споживчого товариства [PERSON] не мав, тому в пред'явленому позові належить відмовити.

Outcome: dismissed