Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 14 травня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 05 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявник вказав, що його мати [PERSON] з 1959 року проживала однієї сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в с.Вільне Розівського району Запорізької області до дня його смерті. За час спільного проживання у вказаних осіб народилось дев'ятеро дітей, сьомим з яких є заявник. За життя [PERSON] визнавав себе батьком всіх дітей, разом із [PERSON] їх ростив та виховував, надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, зокрема, сина [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, однак за життя у встановленому законом порядку не подавав заяву про визнання себе батьком дітей, тому заявник [PERSON] прохає встановити факт батьківства [PERSON] щодо нього, оскільки встановлення даного факту можливо лише в судовому порядку та потрібно заявникові для внесення відповідних даних до актового запису про його народження для оформлення спадщини, отриманої від [PERSON]. У судовому засіданні заявник [PERSON] доводи заяви підтримав повністю по тих підставах, які ним були вказані в заяві, надав відповідні пояснення, прохав суд задовольнити його вимоги у повному обсязі. Позицію заявника [PERSON] підтримав його представник [PERSON]. Представник заінтересованої особи - відділу ДРАЦС РС Розівського РУЮ про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином (а.с.26), в судове засідання не з'явився, проте у поданій до суду письмовій заяві прохав слухати справу без її участі. Заінтересована особа не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] та погодилась із наведеними у заяві доводами (а.с.30). Представник заінтересованої особи - нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином (а.с.25), про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив. Разом з тим, від зазначеної особи не надходило заперечень проти задоволення заяви [PERSON]. За таких обставин розгляд справи проведено судом за відсутності представника заінтересованої особи, що не суперечить положенням статті 169 ЦПК України. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представників заінтересованих осіб - відділу ДРАЦС РС Розівського РУЮ і нотаріальної контори. Суд, вислухавши пояснення осіб, які повинні брати участь у справі та з'явилися в судове засідання, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає справи про встановлення факту батьківства. Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Сімейний кодекс України (далі - СК України) набрав чинності з 01 січня 2004 року, тому його норми застосовуються до сімейних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. Суд, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справи даної категорії, виходить з дати народження дитини, а тому застосуванню підлягають відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України). Відповідно до роз'яснень, викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 КпШС України. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 КпШС України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Згідно із ч.3 ст.53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Судом встановлено, що з 1959 року [PERSON], 1937 року народження, та [PERSON], 1936 року народження, почали проживати в с.Вільне Розівського району Запорізької області однієї сім'єю без реєстрації шлюбу та проживали разом у вказаному населеному пункті до дня смерті [PERSON], тобто до [INFO]. За весь час спільного проживання у [PERSON] та [PERSON] народилось дев'ятеро дітей (а.с.9,10-11,12). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася сьома дитина - син [PERSON], який був записаний на прізвище матері «[PERSON]» по батькові «[PERSON]», у повторному свідоцтві про народження якого від 09 січня 2003 року батьком зазначений «[PERSON]», тобто запис про батька дитини проведено за вказівкою матері (а.с.4,5,9). З матеріалів справи, пояснень осіб, які беруть участь у справі, та показань свідків встановлено, що [PERSON] та [PERSON] разом із всіма дітьми проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, підтримували родинні стосунки. При цьому, [PERSON] визнавав, зокрема, [PERSON] своєю дитиною, забезпечував його всім необхідним, випроводжав в армію, надавав матеріальну допомогу на його утримання та навчання, однак за життя у встановленому законом порядку не подавав заяву про визнання себе батьком дитини. Отже, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] за життя визнавав себе батьком [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, у зв'язку з чим відкрилась спадщина на земельну ділянку (а.с.6,7,8). Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Факт, про встановлення якого просить заявник [PERSON], має для нього юридичне значення, оскільки дозволяє внесення відповідних даних до його актового запису про народження, а також надає підстави для отримання спадщини від померлого [PERSON], зокрема, за нульовою ставкою як для члена сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення. Встановлення факту батьківства іншим способом, окрім судового, не виявляється за можливе. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що вимоги про встановлення факту батьківства є законними, обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, а тому вони підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved