Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено такі вимоги: 1) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 10000,00 гривень, з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення в сумі 4520,54 гривень, трьох процентів річних в сумі 1356,16; 2) стягнути з [PERSON] моральну шкоду в сумі 5000,00 гривень; 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати за розгляд справи, які позивач поніс під час підготовки позовної заяви в сумі 1000,00 гривень, та витрати, які позивач очікує понести орієнтовано 4000,00 гривень; 4) стягнути з [PERSON] витрати на оплату судового збору в сумі 840,80 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 30.09.2019 року позивач надав [PERSON] позику у сумі 10000 гривень за розпискою. [PERSON] , власним підписом у розписці зобов`язалась повернути борг до 30.03.2020 року. [PERSON] звертався до відповідачки з вимогою повернути позикові кошти, але вона відмовилась та порадила звернутись до суду. Позивач вважає, що [PERSON] зловживала його довіро, оскільки перебувала з ним у добрих стосунках, з метою заволодіння його коштів, маскувала свої дії, щоб приховати справжній характер, позичаючи грошові кошти. Та після спливу строку, передбаченого, наданою розпискою, не збирається повертати борг. Вказані обставини зумовили [PERSON] звернутися до суду за захистом своїх майнових прав в спосіб стягнення позикових коштів з урахуванням відповідальності за порушення грошових зобов`язань відповідно до ст.ст. 625, 1050 ЦК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалась, судом вжито максимальні заходи для її повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. До суду повернулись: конверт та поштове повідомлення № 8530205920178, № 8530205984753 з відміткою «за закінченням терміну зберігання». З урахуванням положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 30.09.2019 року отримала від [PERSON] суму коштів у розмірі 10000 гривень, які зобов`язалась повернути в строк до 30.03.2020 року, про що написала власноруч розписку. У вказаний строк позикові кошти відповідач не повернула, що зумовило позивача звернутися до суду (а.с. 3). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, № 6-79цс14 від 02.07.2014 року. Враховуючи вказане, судом надано оцінку змісту розписки, долученої до позову, як доказ в підтвердження укладання договору позики між сторонами. Розписка містить інформацію щодо предмета доказування, а саме - факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів в сумі 10000 гривень та прийняте зобов`язання про їх повернення в строк до 30.03.2020 року. Вказані обставини свідчать, що між сторонами склались договірні відносини. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В порушення вказаних положень чинного законодавства, відповідач позику в строк, погоджений сторонам, не повернув. З урахуванням вказаного, суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] позикових коштів у розмірі 10000 гривень. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач надав розрахунок боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних з 30.03.2020 року по 11.09.2020 року. Суд не погоджується з наведеними позивачем розрахунками та вважає вірним наступне: Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: І Іс = (І І 1:100) х (І І 2:100) х (І І 3:100) х…(І І Z:100), де І І 1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, І І 2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення, . . . І І Z - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Інфляційне збільшення суми боргу розраховується за формулою ІІср. = СхІІср., де С - сума боргу; ІІср - сукупний індекс інфляції. Сума боргу з врахуванням індексу інфляції розраховується за формулою : С заг. = С+С інфляції, де С - сума боргу; С інфл. - інфляційне збільшення суми боргу. Таким чином, сума боргу - 10000 гривень; сукупний індекс інфляції за період 1.005; інфляційне збільшення суми боргу - 49,54 гривень; сума боргу з врахуванням індексу інфляції - 10049,54 гривень. Розрахунок 3 % річних розраховується за формулою: С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення Розрахунок 3 % річних в межах заявлених вимог за період з 30.03.2020 року по 11.09.2020 року: = 10000 х 3 х 165 : 365: 100 = 135,62 гривень. Тому, присудженню до стягнення підлягає сума 135,62 гривні. Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., суд зазначає таке. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За роз`ясненнями, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд погоджується, що внаслідок порушення прав позивача в результаті вчасного не поврення йому грошових коштів відповідачем, позивачу завдана моральна шкода. Разом з тим, позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження тривалості страждань, незадовільного стану його здоров`я, тяжкості отриманої травми. Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність тяжких, особливо тяжких або фатальних наслідків, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, а також матеріального стану і стану здоров`я відповідача, суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди, спричинений відповідачем позивачу, дорівнює 500 гривень. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, - моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави (Мельниченко проти України); деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»); в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації (рішення у справах «Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії»). Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди частково, стягнувши з [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 500 гривень. Позивачем також заявлено вимогу, стягнути з відповідача на його користь витрати, які поніс за час підготовки позовної заяви у сумі 1000 гривень та витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у сумі 4000 гривень, разом 5000 гривень. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правову допомогу. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 0305.2018 року у справі № 72/1010/16-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Суд, вважає, що дана вимога не підтверджена доказами та є не обґрунтованою. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при пред`явлені позову позивачем було сплачено судовий збір 840,80 гривень, тому ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial