Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

ПАТ «ВБР» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свою заяву позивач пояснює тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № ІСКGMCUI.22052.002 від 20.01.2012 року відповідачу було надано кредит у розмірі 8\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку на рахунок № 26255003265407 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (п.2.3). Нарахування відсотків здійснюється щоденно, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з розрахунку: рік - триста шістдесят днів, місяць рівний календарній кількості днів. Щомісячний мінімальний платіж складає 10% від суми заборгованості, підлягає сплаті позичальником щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. За порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі подвоєної процентної ставки, що встановлена в п. 2.3 (п. 5.1). За порушення строків сплати процентів за користування кредитом, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення (п. 5.2). Кредитний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє протягом 2 років, а саме до 20.01.2014р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором. У разі закінчення терміну дії кредитного договору, при відсутності письмової заяви позичальника про розірвання кредитного договору та простроченої заборгованості по кредиту, договір вважається продовженим на такий самий строк (п.3.2). Відповідач не виконала зобовязання за кредитним договором. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 24.06.2016 року має заборгованість перед банком в сумі 69\~370,72 грн., з якої: прострочена заборгованість за кредитом в сумі 7\~983,33 грн., прострочена заборгованість за процентами по кредиту в сумі 16\~831,83 грн., заборгованість за штрафами та/або пенею в сумі 44\~555,56 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, але надав заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до письмових пояснень по справі, що надійшли на адресу суду 16.05.2017р. за вх. 6173, доводи щодо спливу тривалості позовної давності є безпідставними з огляду на те, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України)щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 3.2 кредитного договору, договір діє протягом 2 років з моменту підписання, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань. Відповідно до п. 3.3 договору, у разі закінчення терміну дії картки за умови дотримання позичальником умов договору, картка перевипускається банком на новий строк. Таким чином, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, а кінцевий термін надання банківських послуг є 20 січня 2014 року. З наведеного виходить, що термін дії кредитної картки становив два роки, а тому закінчився 20 січня 2014 року. Позивач звернувся до суду з позовом 03 серпня 2016 року, тобто в межах встановленого строку позовної давності. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки позивачем не був обґрунтований та доведений розмір заборгованості за кредитним договором у розмірі саме 69\~370 грн.72 коп. Останній платіж на прострочену заборгованість за кредитним договором [PERSON] було сплачено 13.02.2013 року. З позовом до суду про стягнення заборгованості з [PERSON] Публічне акціонерне товариство «[PERSON] банк розвитку» звернулось 03.08.2016 року. При зверненні Публічного акціонерного товариства «[PERSON] банк розвитку» до суду про стягнення з [PERSON] зазначеної заборгованості було порушено строки позовної давності. Згідно з умовами кредитного договору, а саме пунктом 2.5,щомісяця в період сплати позичальник повинен надати Банку кошти (щомісячний платіж) в розмірі 10 % від суми заборгованості до 25 числа за попередній місяць. А отже здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. При розгляді справи № 6-20цс14 Верховний Суд України дійшов наступної правової позиції щодо позовної давності по зобовязанням за кредитними договорами: якщо в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі. При зверненні до [PERSON] з позовом, Публічним акціонерним товариством «[PERSON] банк розвитку» було пропущено строки позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості та процентів, перебіг якого почався з 14.02.2013 року, оскільки останній платіж по кредитному договору Позичальником було здійснено 13.02.2013 року. Таким чином вимоги банку про стягнення з [PERSON]В заборгованості за період з 14.02.2013 року по 14.02.2016 року заявлені поза межами строків позовної давності. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Публічне акціонерне товариство «[PERSON] банк розвитку» звернулось до суду з позовом 03.08.2016 року, а отже вимоги щодо стягнення пені за період до 03.08.2015 року також поза межами строків позовної давності. Крім того, позивачем недоведена наявність збитків, тому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 15.05.2017р. від представника відповідача до суду заяву надійшла заява про подальший розгляд справи без участі відповідача та її представника. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що у справі мається достатньо доказів для розгляду справи за відсутності відповідача, та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Згідно кредитного договору № ІСКGMCUI.22052.002 від 20.01.2012 року відповідачу було надано кредит у розмірі 8\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку на рахунок № 26255003265407 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном дії протягом 2 років. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Позивач покладені на нього обовязки виконав. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У порушення умов договору та закону відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором згідно розрахунку заборгованості за договором № ІСКGMCUI.22052.002 від 20.01.2012р., укладеного між ПАТ «ВБР» та [PERSON], станом на 24.06.2016 року відповідач має заборгованість у розмірі 69\~370,72 грн., з якої: прострочена заборгованість за кредитом в сумі 7\~983,33 грн., прострочена заборгованість за процентами по кредиту в сумі 16\~831,83 грн., заборгованість за штрафами та/або пенею в сумі 44\~555,56 грн. Відповідач грубо порушила вимоги ст. 526 ЦК України, не виконуючи належним чином взяті зобовязання; ст. 530 ЦК України, порушуючи встановлені строки виконання зобовязань і відповідно до вимог ст. 651 ЦК України та у звязку з тим, що відповідач, до цього часу не виконує умови кредитного договору, і виконання його в подальшому сумнівне, що істотно порушує умови договору, позов належить задовольнити та стягнути з відповідача суму заборгованості по поверненню кредиту та відсотків. Вимога відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо основного зобовязання не підлягає до задоволення, оскільки, як вбачається із п. 3.2 кредитного договору, договір діє протягом 2 років з моменту підписання, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань. Відповідно до п. 3.3 договору, у разі закінчення терміну дії картки за умови дотримання позичальником умов договору, картка перевипускається банком на новий строк. Таким чином, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, а кінцевий термін надання банківських послуг є 20 січня 2014 року. З наведеного виходить, що термін дії кредитної картки становив два роки, а тому закінчився 20 січня 2014 року. Позивач звернувся до суду з позовом 06 липня 2016 року, тобто в межах встановленого строку позовної давності. При розгляді справи суд враховує висновок про застосування норм права, викладений в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, який у відповідності до\~ ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим, згідно з яким відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Суд вважає, що вимога відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязання також не підлягає до задоволення, оскільки, як вбачається із висновку про застосування норм права, викладений в постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року у справі № 6-3006цс15, пунктом 3 частини першої статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). однак, як встановлено судом вище, позовна давність до основної вимоги не спливла. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача пеню за 12 місяців перед зверненням кредитора до суду,що становить 14\~568,57 грн. (7\~983,33х0,5/100х365). Позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір в сумі 1\~378,00 грн., тому суд задовольняючи позов, на підставі ст.ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1\~378,00 грн.

Outcome: partial