Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 12 травня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. В лютому 2015 року до суду звернулося ТОВ «Агрофірма «Авангард» до [PERSON] із вищевказаним позовом, в якому вказало, що 02 червня 2008 року між сторонами укладено договір оренди належної відповідачеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] земельної ділянки [NUMBER] на схемі розподілу земельних часток (паїв) загальною площею 6,1800 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком до 31 грудня 2014 року. У вересні-жовтні 2014 року, тобто до закінчення строку дії договору оренди, позивач, не отримавши згоди власника земельної ділянки - відповідача [PERSON] на продовження дії договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, здійснив передпосівні роботи та посів озимої пшениці за власні кошти. Посилаючись на те, що [PERSON] відмовляється продовжувати договірні відносини з ТОВ «Агрофірма «Авангард», позивач прохав визнати право власності на майбутній врожай озимої пшениці, що зростав на належній відповідачеві земельній ділянці з осені 2014 року. При проведенні судового засіданні та до початку розгляду справи по суті позивач, посилаючись на те, що [PERSON] знищила посіви озимої пшениці шляхом проведення культивації на власній земельній ділянці, змінив предмет позову та остаточно прохав стягнути з [PERSON] збитки в розмірі вартості майбутнього врожаю, а саме, в сумі 66811 грн. 50 коп.. Крім того, позивач прохав стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представники відповідача ТОВ «Агрофірма «Авангард» Минько І.Й. та Губіцький І.Й. в судовому засіданні підтримали заявлені уточнені вимоги по тих підставах, які були зазначені в позові, надали відповідні пояснення. Зокрема зазначили, що ТОВ «Агрофірма «Авангард» до закінчення строку дії договору оренди за власні кошти здійснило посів озимої пшениці на полі [NUMBER] бригади [NUMBER], де в загальному масиві знаходиться земельна ділянка відповідача, межі якої власник [PERSON] не визначила на місцевості до закінчення строку дії договору. Така неналежна поведінка відповідача призвела до того, що позивач не мав уяви, де конкретно знаходиться належна [PERSON] земельна ділянка, а тому ТОВ «Агрофірма «Авангард» в період вересня-жовтня 2014 року, тобто до закінчення строку дії договору оренди, здійснив передпосівні роботи та посів озимої пшениці за власні кошти. При цьому, представник позивача Губіцький І.Й. зазначив, що він знав та розумів, що ТОВ «Агрофірма «Авангард» фактично не зможе зібрати посіяний врожай до закінчення строку дії договору оренди, проте розраховував на те, що [PERSON] погодиться продовжити договірні відносини. Посилаючись на те, що ТОВ «Агрофірма «Авангард» як землекористувач мало право на майбутній врожай озимої пшениці, посіви якого відповідачем [PERSON] було знищено в кінці березня 2015 року шляхом проведення культивації, представники позивача прохали стягнути завдані відповідачем збитки у формі втраченої вигоди у зв'язку з неможливістю збору врожаю озимої пшениці та неотриманням доходу в розмірі вартості озимої пшениці, яку позивач мав намір зібрати влітку 2015 року. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, посилаючись на відсутність протиправної поведінки з її боку, оскільки строк дії договору оренди закінчився 31 грудня 2014 року, у зв'язку з чим ТОВ «Агрофірма «Авангард» повинно було повернути їй земельну ділянку в належному стані, проте з 01 січня 2015 року позивач ухиляється від виконання передбачених договором оренди умов щодо повернення орендованої земельної ділянки власнику та продовжував її використовувати на власний розсуд без достатніх правових підстав. Крім того, [PERSON] пояснила, що 23 березня 2015 року самостійно вчинила дії по відновленню меж належної їй земельної ділянки, після чого в кінці березня 2015 року розпочала проведення на ній весняних польових робіт, а саме, здійснила культивацію, оскільки земельна ділянка поросла бур'яном, а паростків озимої пшениці взагалі не було видно. Позицію позивача [PERSON] підтримала її представник [PERSON], надавши судові відповідні пояснення, прохала в задоволенні позову відмовити, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Додатково [PERSON] зазначила, що про місце розташування належної [PERSON] земельної ділянки відомо сторонам договору, оскільки вона до передачі в оренду була виділена в натурі (на місцевості). При цьому, відповідач [PERSON] умови договору оренди будь-яким чином не порушувала, протиправної поведінки з її боку не було, культивацію належної їй земельної ділянки провела через те, що земельна ділянка була у занедбаному стані, у зв'язку з чим у [PERSON] є сумніви в тому, що позивач взагалі здійснив посівні роботи на спірній земельній ділянці. Крім того, відповідач вважає, що позивач, навіть якщо і проводив будь-які осінні польові роботи на орендованій земельній ділянці, то він просто виконав умови договору щодо поліпшення її стану, оскільки директор ТОВ «Агрофірма «Авангард» Губіцький І.Й. не узгоджував з [PERSON] свої дії щодо можливості посіву та збору врожаю озимої пшениці в майбутньому. До того ж, з 01 січня 2015 року ТОВ «Агрофірма «Авангард» не є землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому взагалі не мав права на майбутній врожай, а так само і на відшкодування його вартості та будь-яких збитків. Суд, з'ясувавши позиції сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] є власником земельної ділянки [NUMBER] на схемі розподілу земельних часток (паїв) загальною площею 6,1800 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний державний акт видано на підставі рішення Кузнецівської сільської ради народних депутатів від 27 лютого 2001 року №3 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 25 березня 2001 року за №10 (а.с.5). 02 червня 2008 року між [PERSON] та відповідачем ТОВ «Агрофірма «Авангард» в особі генерального директора Губіцького І.Й. був укладений договір оренди вищезазначеної земельної ділянки строком до 31 грудня 2014 року (далі - Договір оренди), який був зареєстрований у Розівському відділі Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 листопада 2008 року за №040827900061 (а.с.5-6). 30 травня 2008 року, тобто до укладення Договору оренди, орендодавець [PERSON] та орендар ТОВ «Агрофірма «Авангард» в особі генерального директора Губіцького І.Й. разом із головою Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області та начальником відділу земельних ресурсів у Розівському районі Запорізької області оглянули на місцевості межі земельної ділянки [NUMBER] на схемі розподілу земельних часток (паїв) з кадастровим номером [NUMBER] та встановили, що межі вказаної земельної ділянки визначені між поворотними точками та закріплені межовими знаками, які в подальшому зберігаються у орендаря, про що був складений Акт визначення меж земельної ділянки, який був підписаний учасниками огляду та скріплений печаткою, зокрема, ТОВ «Агрофірма «Авангард». Спірних питань стосовно визначення меж земельної ділянки не виникало (а.с.7). На виконання умов Договору оренди 03 червня 2008 року об'єкт оренди був переданий орендареві, і останній почав ним користуватись, про що був складений Акт прийому-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди землі від 02 червня 2008 року, в якому вказано, що земельна ділянка виділена на місцевості у встановленому законом порядку. Зазначений Акт прийому-передачі був підписаний сторонами та скріплений печаткою ТОВ «Агрофірма «Авангард» (а.с.7 зворотна сторона). Таким чином встановлено, що при отриманні відповідачем спірної земельної ділянки в оренду були дотримані вимоги статей 123,124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Відповідним чином зареєстрований договір оренди землі за правилами статті 126 ЗК України є правовстановлюючим документом, що посвідчує право на земельну ділянку. Сам факт державної реєстрації, який в будь-якому випадку здійснюється після підписання сторонами договору оренди, не впливає на перебіг строку його дії - за умов, що земельна ділянка була передана в оренду орендарю в установленому законом порядку та він використовував цю землю як орендар з моменту підписання договору оренди, що має місце в даній справі. Отже, моментом вчинення правочину є момент, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов по даному договору, тобто 02 червня 2008 року. При укладенні договору оренди строк його дії сторонами було визначено до 31 грудня 2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161ХIV (далі - Закон). Відповідно до ст.31 Закону договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно ст.33 Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень учасників процесу та з матеріалів справи, позивачем у повному обсязі та належним чином були виконані зобов'язання, взяті на себе за Договором оренди від 02 червня 2008 року. У зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, в липні 2014 року [PERSON] усно повідомила директора ТОВ «Агрофірма «Авангард» про намір самостійно господарювати на належній їй земельній ділянці. В подальшому, до закінчення строку дії Договору оренди, а саме, 03 жовтня 2014 року, 04 жовтня 2014 року, 23 жовтня 2014 року та 04 листопада 2014 року, а також вже після закінчення строку дії Договору оренди, а саме, 06 січня 2015 року, [PERSON] неодноразово зверталась до орендаря ТОВ «Агрофірма «Авангард» в особі його керівника Губіцького І.Й. з письмовими заявами, в яких категорично відмовлялась поновлювати існуючий на той час договір оренди стосовно належної їй земельної ділянки чи укладати будь-які інші додаткові угоди або новий договір оренди, а також повідомляла останнього про свій намір самостійно господарювати на належній їй земельній ділянці та прохала орендаря повернути їй земельну ділянку на умовах, передбачених Договором оренди від 02 червня 2008 року (а.с.9,10,13,16). Разом з тим, орендар своїми письмовими листами №78 від 10 жовтня 2014 року та №99 від 24 жовтня 2014 року повідомив [PERSON] про те, що ТОВ «Агрофірма «Авангард» на належній їй земельній ділянці провело посів озимих зернових культур, збір врожаю озимої пшениці відбудеться у липні 2015 року, у зв'язку з чим ТОВ «Агрофірма «Авангард» прохало орендодавця продовжити термін дії Договору оренди (а.с.11-12,14-15). Згідно із п.37 Договору оренди його дія припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (п.21 Договору оренди). Як встановлено в судовому засіданні орендар, всупереч умовам Договору оренди та не зважаючи на заперечення [PERSON], після закінчення строку дії Договору оренди будь-яких дій щодо повернення власнику спірної земельної ділянки не вчинив, продовжував нею користуватися без згоди орендодавця [PERSON] та в добровільному порядку повертати її не бажав. Разом з тим, наслідки припинення договору оренди землі визначені законодавцем у ст.34 Закону. Згідно ч.1 ст. 34 Закону у разі припинення договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Таким чином, із закінченням строку дії договору оренди відповідач втратив правові підстави для володіння спірною земельною ділянкою та статус землекористувача. Разом з тим, обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, яка її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у неї таких документів є самовільним зайняттям земельної ділянки. Посилання представників відповідача на те, що позивач на підставі Договору оренди та положень ст.95 ЗК України, ст.19 Закону, ст.775 ЦК України був власником озимої пшениці, посіяної у 2014 році на земельній ділянці [PERSON], є безпідставними, оскільки відповідач належним чином та своєчасно повідомила ТОВ «Агрофірма «Авангард» про припинення спірного договору після закінчення строку його дії, а позивач, незважаючи на такі повідомлення, всупереч умов укладеного договору свідомо здійснив посіви озимої пшениці восени 2014 року, розуміючи неможливість відокремлення ним і використання посівів озимої пшениці на час закінчення дії договору у грудні 2014 року та неможливості збору врожаю пшениці влітку 2015 року після припинення Договору оренди. Відмовляючи ТОВ «Агрофірма «Авангард» у задоволенні позову, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки та після припинення дії договору оренди з 01 січня 2015 року правомірно користується належною їй земельною ділянкою, оскільки інше не встановлено договором або законом. На переконання суду, позивач ТОВ «Агрофірма «Авангард», здійснивши посів озимої пшениці восени 2014 року без врахування умов Договору оренди, сам допустив порушення прав відповідача [PERSON] - власника земельної ділянки, оскільки із закінченням строку дії Договору оренди, позивач втратив статус землекористувача спірної земельної ділянки, а відтак і право власності на посіви й насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію, а також право на відшкодування будь-яких завданих збитків. До того ж, посилання представників відповідача на порушення відповідачем [PERSON] будь-яких умов Договору оренди, а також не вчинення нею дій щодо визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що призвело до неможливості вчасного повернення земельної ділянки та, як наслідок, продовження використання її позивачем, не підтверджені належними і допустимими доказами, та, навпаки, спростовуються матеріалами справи, зокрема, самим Договором оренди, актом визначення меж земельної ділянки від 30 травня 2008 року та актом прийому-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки) від 03 червня 2008 року (а.с.5-7). Інші доводи представників відповідача, на переконання суду, не заслуговують на увагу, не спростовують доводів відповідача та не стосуються спірних правовідносин. Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи та наявні у них докази, прийшов до висновку про недоведеність вимог, пред'явлених ТОВ «Агрофірма «Авангард» до відповідача [PERSON], а тому позов задоволенню не підлягає. Оскільки ТОВ «Агрофірма «Авангард» в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed