Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 21.07.2007 року № 655 з 1 вересня 2007 року [PERSON] зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. 04.12.2007 року між КНУВС, комплектуючим органом - УМВС України у Волинській області та [PERSON] укладено договір № Вл-1 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, згідно з яким [PERSON] навчалася за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинна відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. З 01.09.2007 по 17.06.2011 - у відповідності з підписаним договором відповідач [PERSON] у період навчання на здобуття вищої освіти за державним замовленням за напрямком «Правознавство» перебувала на державному забезпеченні з харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Відповідно до наказу НАВС від 17.06.2011 №463 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти відповідно до умов договору [PERSON] була направлена для подальшого проходження служби в УМВС України у Волинській області. Таким чином навчальним закладом повністю виконано умови договору про підготовку фахівця. Наказом УМВС України у Волинській області від 26.03.2012 року №87 о/с на підставі поданого [PERSON] рапорту звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням (тобто до спливу встановленого 3-річного терміну перебування на службі по закінченню навчання). У відповідності із затвердженим статутом, НАВС є державним вищим навчальним закладом 4-го рівня акредитації. Основним завданням діяльності НАВС є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності до вимог Закону України «Про вищу освіту». Відповідно п.2.1.2. Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України № 150 виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном, та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. Відповідно до п. 3.2. Типового договору підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до п. 4.1., 4.2 вищезазначеного Типового договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця, проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення. Таким чином. [PERSON] навчалася в НАВС з 01.09.2007 року по 17.06.2011 року і витрати, пов'язані з її утриманням у вищому навчальному закладі, становлять 28695 грн. 58 коп. [PERSON] була ознайомлена із сумою витрат на навчання. Листом додатково її ознайомлено з сумою витрат та повідомлено про необхідність відшкодування зазначеної суми, але на даний момент грошові кошти до НАВС не надходили. Просить суд стягнути з [PERSON], ([INFO], ід.н. [NUMBER]) на користь Національної академії внутрішніх справ (р/р 31252272210003, Код 8751177, МФО 820172 банк ДКСУ, м. Київ) вартість навчання у розмірі 8695 грн. 58 коп. та розмір сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомляв, подав до суду клопотання про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та її представник в судовому засіданні заявлений позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 530 ЦК України зазначає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до п.п. 6, 8, 14 «Порядку працевлаштування випускників навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання. Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. МВС України є засновником усіх вищих навчальних закладів системи МВС, і відповідно, головним розпорядником бюджетних коштів, тому вищі навчальні заклади, у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, звертаються до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялися з державного бюджету і були витрачені на їх навчання. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу Київського національного університету внутрішніх справ від 21.07.2007 року № 655 була зарахована на навчання на 1 курс Київського національного університету внутрішніх справ за спеціальністю «Правознавство», з 01 вересня 2007 року (а.с. 22). Також судом встановлено, що 04 грудня 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ та [PERSON] було укладено договір № Вл-1 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (а.с. 8-9). Також встановлено, що відповідно до п. 2.1.3 укладеного між сторонами договору Київський національний університет внутрішніх справ зобов'язався забезпечити [PERSON] харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Також судом встановлено, що відповідно до п. 2.3.5 укладеного між сторонами договору [PERSON] зобов'язалася після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін визначений в направленні на роботу, приступити до виконання своїх службових обов'язків за посадою, яка призначена Київським національним університетом внутрішніх справ і відпрацювати не менше трьох років. Також судом встановлено, що відповідно до п. 2.3.6 укладеного між сторонами договору [PERSON] зобов'язалася у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Також судом встановлено, що наказом УМВС України у Волинській області від 25.06.2011 року № 227о/с «По особовому складу» було призначено [PERSON] слідчим відділення розслідування економічних злочинів СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області (а.с. 20). Також судом встановлено, що наказом УМВС України у Волинській області від 26.03.2012 року № 87о/с «По особовому складу» [PERSON] було звільнено з органів МВС України з 16 березня 2012 року (а.с. 24). Таким чином [PERSON] було порушено п. 2.3.5 укладеного між сторонами договору № Вл-1 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ. А тому настає відповідальність, передбачена п. 2.3.6 укладеного між сторонами договору № Вл-1 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ. Також судом встановлено, що розмір фактичних витрат, пов'язаних з навчанням у навчальному закладі становить 28 695,58 гривень (а.с. 11-19). Також встановлено, що за вихідним № 46/814 від 15.02.2013 року [PERSON] надсилалася вимога про сплату відшкодування вартості фактичних витрат за навчання (а.с. 24-26). Однак в добровільному порядку відповідачем не було сплачено відшкодування вартості фактичних витрат за навчання. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що відповідачем належним чином взяті на себе зобов'язання згідно умов договору № Вл-1 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ не виконано. Відтак відповідач зобов'язана відшкодувати позивачу вартість фактичних витрат за навчання. Атому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 287 гривень (а.с. 1). А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповіадча на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 287,00 гривень.

Outcome: approved