Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Наприкінці серпня 2014 року НАК «Украгролізинг» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2010 року розірвано договір позики №02-15д від 08 квітня 2002 року, який укладений між НАК «Украгролізинг» та [PERSON], а також стягнуто з [PERSON] на користь НАК «Украгролізинг» непогашену частину позики у розмірі 230549 гривень 67 копійок, судовий збір у розмірі 1700 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 гривень. На підставі даного рішення видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у ВДВС Бориспільського МРУЮ. Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 24 травня 2005 року [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку, нормативно-грошова оцінка якої становить 20179 гривень 80 копійок. Крім цього, за договором дарування від 24 травня 2005 року [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями №1 по вул. Коцюбинського в м. Бориспіль Київської області. Дарування земельної ділянки та житлового будинку було здійснено після укладення договору позики від 08 квітня 2002 року №02-15д та оформлено за [PERSON] після ухвалення Соломянським районним судом м. Києва рішення про стягнення з [PERSON] непогашеної частини позики. З огляду на це, позивач вважає, що дії відповідачів покликані на ухилення від виконання судового рішення Соломянського районного суду м. Києва та в подальшому можуть призвести до відчуження спірної нерухомості. Тому НАК «Украгролізинг» просить суд визнати земельну ділянку площею 0,1001 га та житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовуються в м. Бориспіль по вул. Коцюбинського, буд.1 спільним майном [PERSON] та [PERSON], а також визнати за [PERSON] право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,1001 га та на ? частку житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовуються в м. Бориспіль по вул. Коцюбинського, буд.1. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив суд задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти предявленого позову. В обґрунтування свої заперечень зазначила, що перехід права власності на земельну ділянку та домоволодіння відбувся 24 травня 2005 року, тобто до ухвалення Соломянським районним судом м. Києва рішення про стягнення з [PERSON] непогашеної суми позики. Крім того, [PERSON] не має жодних боргів перед НАК «Украгролізинг», а тому задоволення позовних вимог порушить її право власності. Відповідач [PERSON] також заперечувала проти позову та підтримала заперечення надані її представником. Відповідач [PERSON] та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ВДВС Бориспільського МРУЮ у судове засідання не зявилися, та про своє ставлення до предявленого позову суд не повідомили. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що предявлений позов підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2010 року позов НАК «Украгролізинг» задоволено та розірвано договір позики №02-15д від 08 квітня 2001 року, укладений між НАК «Украгролізинг» та [PERSON], а також стягнуто з [PERSON] на користь НАК «Украгролізинг» непогашену частину позики у розмірі 230549 гривень 67 копійок, судовий збір у розмірі 1700 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 гривень (а.с.8-10). 01 липня 1995 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.64). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, даний шлюб вони розірвали 29 травня 2009 року (а.с.65). Крім цього, за час перебування у шлюбі подружжям було укладено два договори дарування, а саме: договір дарування житлового будинку від 24 липня 2005 року та договір дарування земельної ділянки від 24 травня 2005 року, що посвідчені приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2808, №2811 (а.с.11, 12-13). За вказаними договорами дарування, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар належний дарувальнику на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями за №1, що знаходиться в м. Бориспіль по вул. Коцюбинського, а також прийняла в дар земельну ділянку площею 0,1001 га, що знаходиться в м. Бориспіль по вул. Коцюбинського, 1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за [PERSON] зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку, що підтверджується державним актом від 11 листопада 2010 року серії ЯЛ №960885 (а.с.14-16). Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 квітня 2008 року підтверджується також та обcтавина, що [PERSON] на праві приватної власності належить будинок №1 по вул. Коцюбинського в м. Бориспіль (а.с.77). Позивач обгрунтовуючи свої позовні вимоги вказує на те, що відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім цього, за правилами ч.3 ст.60 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому, на думку позивача договори дарування земельної ділянки та житлового будинку від 24 травня 2005 року, укладені в інтересах сімї. А тому на підставі ч.1 ст.70 СК України вказане майно підлягає поділу між [PERSON] та [PERSON] шляхом визначення рівних часток. Всупереч цьому, відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування є особистою приватною власністю. Відповідно до ч.1 ст.321 та ч.1 ст.319 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положенням ч.2 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Відповідно, боржником в данному випадкує виключно [PERSON], а тому твердження позивача, що [PERSON] ухиляється від виконання рішення Соломянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2010 року є безпідставним. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи викладене, суд вважає, що НАК «Украгролізинг» слід відмовити в задоволенні позову, оскільки права позивача нічим не порушені, а навпаки визнання за кожним з відповідачів права власності на ? частку земельної ділянки та житлового будинку по вул. Коцюбинського, 1 в м. Бориспіль, призведе до порушення права приватної власності позивача.

Outcome: dismissed