Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області про повернення малолітньої дитини, третя особа: Орган опіки та піклування Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області. Згідно заяви, позивачка є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 25 травня 2020 року у справі №491/257/20 житину в неї було відібрано, без позбавлення батьківських прав, та передано для подальшого влаштування до відповідного органу опіки та піклування, так як нею не було забезпечено належні умови проживання дитини, її фізичний, духовний та культурний розвиток. Також, зазначеним рішенням з позивачки стягнуто аліменти на утримання зазначеної дитини. У позовній заяві, [PERSON] зазначає, що з моменту відібрання в неї дитини минуло близько п`яти місяців та за цей час вона зробила висновки, повністю змінила своє життя, переосмислила його, зрозуміла, що дитина для неї є усім сенсом її життя та має бути разом. Також, позивачка зазначає, що на час звернення до суду вона працює на ПП «Укрхліб-2» та має постійне джерело доходу у вигляді заробітної плати, що, на її думку, дасть їй змогу утримувати та матеріально забезпечувати дитину. Крім того, позивачка зазначає, що на момент подання позовної заяви, вона взагалі не вживає алкогольні напої, оскільки в липні 2020 року її було проведено імплантацію медичного препарату «ЕСПІРАМ», що повністю виключає вживання алкогольних напоїв. Позивачка зазначає, що нею буде вжито максимум зусиль для того, щоб її дитина мала належне виховання та матеріальне забезпечення, а її права були захищені, у зв`язку з чим звернулася до суду з даною позовною заявою. 11 січня 2021 року позивачка до суду не з`явилася, проте надала на адресу суду письмову заяву (а.с.58), в якій зазначила, що справу просить розглядати без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Представник відповідача - органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області 11 січня 2021 року у судове засідання не з`явився, проте надав на адресу суду заяву (а.с.59), в якій зазначив, що просить суд розглядати справу без його участі, проти позовних вимог позивача не заперечує. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області 11 січня 2021 року у судове засідання з розгляду справи не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Проте, 11 січня 2021 року до Ананьївського районного суду Одеської області надійшло клопотання голови Ананьївської міської ради від 11 січня 2021 року №32 (а.с.52), яка згідно з рішенням Ананьївської міської ради від 17 листопада 2020 року №13-VIII (а.с.53-57) э правонаступником Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області, в якому зазначено, що міська рада просить справу розглядати без участі її представника. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, наявність заяв в яких позивач та відповідач висловлюють свою позицію щодо позовних вимог, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників судового процесу. При цьому, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, з урахуванням заяв учасників справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що в позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, при розгляді справи встановлено: Позивачем є [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Велика Михайлівка, Великомихайлівського району Одеської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , що в матеріалах справи підтверджується копіями: паспорту громадянина України у формі ID-картки № [NUMBER] , виданого 10 березня 2020 року органом №5123 (а.с.5) та довідки про реєстрацію місця проживання особи від 16 березня 2020 року №96, виданої Ананьївською Першою сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.6). Позивачка має малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 25 травня 2020 року у справі №49/257/20 (а.с.7-11), а також довідки Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської обліт від 27 серпня 2020 року №611 (а.с.14). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 25 травня 2020 року у справі №49/257/20 (а.с.7-11) позовні вимоги Органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області до [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] , про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, третя особа - Орган опіки та піклування Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області задоволено в повному обсязі. Відібрано у [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Велика Михайлівка, Великомихайлівського району, Одеської області, зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , фактично проживаючої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий 25 квітня 2005 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та передано його для подальшого влаштування відповідному органу опіки та піклування. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Велика Михайлівка, Великомихайлівського району, Одеської області, зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , фактично проживаючої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий 25 квітня 2005 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів щомісячного заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на період відібрання дитини, які перерахувати на особистий рахунок особи під опікою якої буде перебувати дитина. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява №2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. З рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 25 травня 2020 року у справі №49/257/20 (а.с.7-11) вбачається. що підставами для його ухвалення слугувало те, що: 12 березня 2020 року до виконавчого комітету Ананьївської Першої сільської ради надійшло усне повідомлення від сторонньої людини про те, що громадянка [PERSON] знаходилась в нетверезому стані, а вдома без догляду перебувала малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . Як було зазначено в позовній заяві, того ж дня, за адресою місця проживання [PERSON] , членами опікунської ради, виконавчого комітету, службою у справах дітей районної державної адміністрації та працівниками сектору превенції Ананьївського відділення поліції в неопаленому будинку було виявлено малолітню дитину [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] , знаходилася в нетверезому стані та неадекватному стані. Неодноразові бесіди з [PERSON] , щодо сумлінного виконання батьківських обов`язків та надання термінів на виправлення, позитивних результатів не давали. Мати продовжувала вести аморальний спосіб життя, зловживаючи спиртними напоями. В будинку холодно, постільна білизна та одяг брудні, розкидані по ліжках та по підлозі, на якій багато сміття, запаси продуктів харчування відсутні. При цьому, згідно позовної заяви [PERSON] зазначає, що з моменту відібрання в неї дитини минуло близько п`яти місяців та за цей час вона зробила висновки, повністю змінила своє життя, переосмислила його, зрозуміла, що дитина для неї є усім сенсом її життя та має бути разом. Також, позивачка зазначає, що на час звернення до суду вона працює на ПП «Укрхліб-2» та має постійне джерело доходу у вигляді заробітної плати, що, на її думку, дасть їй змогу утримувати та матеріально забезпечувати дитину. Крім того, позивачка зазначає, що на момент подання позовної заяви, вона взагалі не вживає алкогольні напої, оскільки в липні 2020 року її було проведено імплантацію медичного препарату «ЕСПІРАМ», що повністю виключає вживання алкогольних напоїв. Зазначені відомості підтверджуються доданими до позовної заяви копіями: довідки КНП «Ананьївська ЦРЛ» б/н ( а.с.16) та довідки ПП «Укрхліб-2» (а.с.15). Відповідно до частини 4 статі 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Частиною 5 статті 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області від 18 грудня 2020 року №01-36/1930 (а.с.47-50), відповідно до якого за результатами проведених перевірок орган опіки прийшов до висновку про доцільність повернення малолітнього [PERSON] його матері. Також в зазначеному висновку зазначено, що на час його складення в оселі [PERSON] створено належні умови для утримання та виховання дитини, забезпечення належних умов для її перебування та розвитку. За наведених обставин суд приходить до висновку, що відпали обставини, які стали підставою для відібрання [PERSON] від його матері - [PERSON] , та його може бути повернено матері. З приводу позовних вимог щодо скасування рішення про стягнення аліментів суд зазначає, що згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З наведених норм вбачається, що можливість стягнення аліментів беззаперечно пов`язана з фактом перебування дитини на утриманні особи, іншої ніж та з якої стягуються аліменти. Зазначене кореспондує з положеннями частини 4 статті 170 СК України якою визначено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. При цьому, логічним висновком з зазначених норм є те, що суд приймаючи рішення про повернення дитини батькам має скасувати рішення про стягнення з них аліментів, оскільки відпали підстави для такого стягнення, передбачені ст.170, 181 СК України, у зв`язку з чим позовні вимоги позивачки в даній частині також підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved