Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла йому належне їй право на земельну частку (пай). Впродовж життя спадкодавцю належала на праві власності лише одна земельна ділянка площею 3.5115 га, що розташована на території Яхнівської сільської ради Миронівського району (кадастровий номер 3222989100:06:206:0028), яка належала їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-КВ № 080953, виданого Миронівською районною радою 14.12.1999 року, інших земельних ділянок у власності померла не мала. Позивач спадщину в установлений законом строк прийняв. Проте через те, що в заповіті не було зазначено реквізитів земельної ділянки (паю), він має труднощі в оформленні спадкових прав. Просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на вказану земельну ділянку. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 12 червня 2019 року відкрито провадження у справі. Аргументи учасників справи Відповідачі відзиву на позов не подали. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, в поданій до суду заяві представник позивач вказала, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просила розгляд справи проводити за їх відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, в поданих до суду заявах позовні вимоги визнали, проти задоволення позову не заперечували, просили справу розглядати за їх відсутності. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Мотивувальна частина Фактичні обставини справи Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] . Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Яхнівської сільської ради 13 листопада 2002 року (а.с. 10). Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори відкрито спадкову справу за № 270/2003 (а.с., а.с. 45-59). Матеріали спадкової справи містять дані, відповідно до яких, 8 лютого 2002 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений в Яхнівській сільській раді (реєстровий № 3), в якому заповіла своє майно відповідачам [PERSON] та [PERSON] 8 лютого 2002 року спадкодавець [PERSON] склала ще один заповіт, посвідчений в Яхнівській сільській раді (реєстровий № 4), в якому заповіла належну їй земельну частку (пай) позивачу [PERSON] Спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена за заявою відповідачів за № 353 від 8 травня 2003 року. Позивач спадщину в установлений законом строк прийняв, оскільки фактично вступив у володіння спадковим майном. 5 березня 2019 року позивач подав до Миронівської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини № 147. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах спадкової справи заявою [PERSON] та [PERSON] № 353 від 8 травня 2003 року, довідкою Яхнівського старостинського округу Миронівської міської ради від 26 лютого 2019 року, заявою [PERSON] № 147 від 5 березня 2019 року, (а.с., а.с. 46, 53, 57). Спадкодавець [PERSON] була власником земельної ділянки площею 3.5115 га, розташованої на території Яхнівської сільської ради Миронівського району. Вказана земельна ділянка належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-КВ № 080953, виданого Миронівською районною радою 14 грудня 1999 року (а.с., а.с. 12, 58). Як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3214608262019 від 13 березня 2019 року, відомості про земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3222989100:06:206:0028 (а.с., а.с. 14-16). Згідно повідомлення Відділу у Миронівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 29-10-0.31-29/113-19 від 1 квітня 2019 року, станом на 1 січня 2013 р. за [PERSON] зареєстрований лише один державний акт ІІ - КВ № 080953 від 14 грудня 1999 року на земельну ділянку площею 3.51 га, розташовану на території Яхнівської сільської ради (а.с. 18). З даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 160283817 від 20 березня 2019 року за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) вбачається відсутність зареєстрованих після 01 січня 2013 року земельних ділянок (а.с. 17). Державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори у повідомленні № 205/02-14 від 05 березня 2019 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку (пай), оскільки зі змісту заповіту неможливо встановити яку саме земельну частку (пай) заповіла [PERSON] позивачу (а.с. 13). Таким чином позивач має труднощі в оформленні спадкових прав на земельну ділянку, оскільки у заповіті спадковим майном, щодо якого зроблено розпорядження, вказана земельна частка (пай), а не земельна ділянка. Мотиви суду та застосовані норми права Спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року, тому до правовідносин щодо спадкування застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР в редакції на час відкриття спадщини. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 560 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину. Статтею 549 ЦК УРСР встановлено, що дією, яка свідчить про прийняття спадщини є фактичний вступ спадкодавця в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних правах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно з пунктами 4.12, 4.15, 4.14, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, суд дійшов висновку, що померла [PERSON] на момент складення заповіту 08 лютого 2002 року (реєстровий № 4) та на момент смерті була власником лише однієї земельної ділянки, а саме земельної ділянки площею 3.5115 га, розташованої на території Яхнівської сільської ради Миронівського району, яка належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-КВ № 080953, виданого Миронівською районною радою 14 грудня 1999 року. Волевиявлення спадкодавця щодо переходу права власності до позивача [PERSON] на вказану земельну ділянку на випадок її смерті засвідчене заповітом. Позивач [PERSON] спадщину прийняв, оскільки фактично вступив в управління та володіння успадкованою земельною ділянкою. Інші спадкоємці на вказану земельну ділянку не претендують. За таких обставин суд вважає, що перешкодою для позивача в оформленні ним спадкових прав є відсутність в заповіті реквізитів земельної ділянки, які дали б можливість нотаріусу видати свідоцтво про право власності позивачу на успадковану земельну ділянку. Визнання права власності за позивачем на вказану земельну ділянку буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця. Висновки за результатами розгляду Відповідно до змісту статті 6 ЦК УРСР та статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав ( пункт а) частини 3 статті 152 ЗК України). Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце. Будучи спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом, позивач має перешкоди у оформленні спадкових прав відповідно до вимог законодавства, оскільки заповіт не містить відомостей, які б дали можливість нотаріусу ідентифікувати спадкове майно. На час складання заповіту земельна частка (пай) була перетворена у інше спадкове майно - земельну ділянку, яка була сформована, інформація про земельну ділянку внесена до Державного земельного кадастру. Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт належності на праві власності спадкодавцю [PERSON] як на момент складення заповіту, так і на момент смерті, лише однієї земельної ділянки, якою померла володіла на підставі державного акту ІІ - КВ № 080953 від 14 грудня 1999 року. Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте позивачем вимоги про стягнення судового збору з відповідача не ставилися, в зв`язку з чим судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного, ст.ст. 524, 549, 560 ЦК УРСР, ст.ст. 16, 328, 1216 - 1218, 1233, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved