Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Обґрунтовуючи свій позов [PERSON] вказала, що 29 квітня 2010 року помер її батько [PERSON], а 05 лютого 2014 року померла її мати [PERSON]. Після їхньої смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: Луганська область, смт Станиця Луганська, вул. Шосейна (колишня Чапаєва), 39. Дане майно померли заповідали саме їй. 29 жовтня 2018 року вона звернулась до державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті померлих. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі цього свідоцтва через те, що нею не було надано жодного документу, який підтверджує набуття права власності померлих на по Ѕ частки вказаного будинку. До початку підготовчого судового засідання від позивача надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач також надав письмову заяву, в якій погодився з вимогою позивача, просив розглядати справу за відсутності його представника. Даною заявою відповідач визнав позов [PERSON], тому суд вважав можливим розглянути справу у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист своїх цивільних прав та інтересів, в тому числі в судовому порядку. Судом встановлено, що 29 квітня 2010 року в смт Станиця Луганська Луганської області помер батько позивача [PERSON], а 05 лютого 2014 року мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про смерть померлих. Факт, що померлі є батьками позивача підтверджується свідоцтвом про її народження, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 25.01.2017 № 00017575246 та свідоцтвом про укладення другого шлюбу, з яких йдеться, що дівоче прізвище позивача було [PERSON], потім вона взяла прізвище першого чоловіка Михайлюка, а потім прізвище другого чоловіка [PERSON]. За життя батьками позивача, а саме 18 лютого 1970 року, купили в рівних частках житловий будинок, розташований за адресою: Луганська область, смт Станиця Луганська, вул. Чапаєва, 39 (нині Шосейна). У 1970 1975 роках подружжя [PERSON] знесло старий куплений будинок і побудували новий з надвірним спорудами та будівлями, який ними був побудований самовільно, що потім був прийнятий до експлуатації. Вказані обставини підтверджуються нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 18.02.1970, висновком облінвентарбюро від 16.10.1979 та рішенням виконкому Станично-Луганської селищної ради від січня 1980 року щодо затвердження акту держкомісії про прийняття до експлуатації житлового будинку по вул. Чапаєва, 39. З довідки на обєкт нерухомого майна, складеної КП «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації від 30.05.2018 йдеться, що обстежений БТІ житловий будинок по вул. Шосейна, 39 в смт. Станиця Луганська на праві власності належав померлим [PERSON], однак відсутній правовстановлюючий документ, яким посвідчувалось право власності померлих на цей будинок. Копіями нотаріально посвідчених заповітів від 16 червня 2004 року підтверджується факт, що усі свої права і обовязки, а також усе майно померлі [PERSON] заповідали позивачу у справі [PERSON]. Паспортними даними позивача підтверджується факт того, що позивач на день смерті батьків була зареєстрована і проживала з ними. Із постанов державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори [PERSON] від 23 жовтня 2018 року йдеться, що причиною відмови видачі [PERSON] свідоцтв про право на спадщину після померлих її батьків [PERSON] є те, що нею не надано документ, який би підтверджував право власності померлих на житловий будинок, розташований по вул. Шосейна, 39 в смт Станиця Луганська. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, в тому числі воно може набуватись в порядку спадкування. Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК). Частиною пятою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Застосовуючи наведені норми закону до спірних правовідносин, встановивши, що позивач прийняла усі заходи щодо оформлення її спадкових прав після смерті батьків, однак свідоцтва про право на спадщину не отримала з незалежних від її волі обставин, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованими, у звязку з чим його слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved