Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.06.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11014491000, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 27 000,00 дол. США, а відповідач зобов'язалася повернути кредит в строк до 25.06.2021 року згідно графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною даного Кредитного договору. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір про відступлення права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №11014491000 від 27.06.2006 року. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується іпотекою відповідно до укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] договору іпотеки б/н від 27.06.2006 року, згідно з яким предметом іпотеки є житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами під [ADDRESS]. Позичальник умови кредиту належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлялася, в тому числі шляхом відправлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 05.09.2014 року за відповідачем рахується заборгованість у сумі: 23294, 90 доларів США, що еквівалентно 298692,13 грн., з яких: тіло кредиту - 19032,79 доларів США в тому числі прострочене тіло - 261,57 доларів США; відсотки - 4262,13 доларів США в тому числі прострочені відсотки - 4103,83 долари США. Добровільно відповідач заборгованість не погашає, тому позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором в сумі 23294, 90 доларів США, що еквівалентно 298692,13 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами під [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта банк»; виселити з даного житлового будинку [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають там знявши їх з реєстрації за вказаною адресою, а також зобов'язати відповідача передати банку правовстановлюючі та технічні документи на вказаний будинок та ключі від вхідних дверей даного будинку та покласти на відповідача судові витрати. Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав і мотивів викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав та подав суду письмове заперечення в якому зазначає, що предмет іпотеки на який позивач просить звернути стягнення являється єдиним і постійним житлом відповідача, а також її малолітньої доньки. Даний житловий будинок, що є предметом іпотеки являється єдиним нерухомим майном, що є у власності відповідача. Площа будинку складає 99,6 кв.м. відтак, вказаний об'єкт нерухомості повністю відповідає вимогам передбаченим Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що забороняє вчиняти примусове стягнення (відчуження) предмету іпотеки, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав: 27.06.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11014491000, згідно з умовами якого банк надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти в розмірі 27 000,00 дол. США, а відповідач зобов'язалася повернути кредит в строк до 25.06.2021 року згідно графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною даного Кредитного договору. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується іпотекою відповідно до укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] договору іпотеки б/н від 27.06.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON], згідно умов якого [PERSON] передала в іпотеку банку житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами під [ADDRESS], загальна площа 99,6 кв.м. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване Банком в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек, що підтверджується відповідними витягами від 27.06.2006 року. 31.09.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду, відповідно до якої сторони домовилися, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватися як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме №11014491000, так і реєстраційний номер 11014491001. При цьому при погашенні заборгованості за кредитом Сторонами використовується Реєстраційний номер Договору». Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, розмір та порядок отримання яких встановлюється договором або законодавством. Якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені) (ст. 530 ЦК України). В силу ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного судочинства. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, відповідач належним чином не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором щодо повернення отриманих в кредит грошових коштів та відсотків за їх користування. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора, переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно довідки б/н від 05.09.2014 року, виданої начальником Управління супроводження операцій фізичних осіб АТ «Дельта Банк», заборгованість [PERSON] по кредитному договору №11014491001 станом на 05.09.2014 року складає 23294,90 доларів США, що еквівалентно 298692,13 грн., з яких: тіло кредиту - 19032,79 доларів США в тому числі прострочене тіло - 261,57 доларів США; відсотки - 4262,13 доларів США в тому числі прострочені відсотки - 4103,83 долари США. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір про відступлення права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №11014491000 від 27.06.2006 року, що підтверджується актом прийому - передачі документації за Договором про відступлення права вимоги за кредитами від 10.01.2012р. 08 серпня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звертався до відповідача [PERSON] із досудовими вимогами про сплату заборгованості по кредитному договору №11014491000 від 27.06.2006 року, однак на час розгляду справи судом, зобов'язання за даним договором по сплаті виниклої заборгованості не виконані. Згідно із ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу. За змістом ч.1, 2 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно зі ст.25 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, за якою одним із способів звернення стягнення є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами під [ADDRESS], загальною площею 99,6 кв.м., та переданий [PERSON] в іпотеку банку на забезпечення споживчого кредиту в іноземній валюті, згідно кредитного договору №11014491000 від 27.06.2006 року, є місцем реєстрації та постійного проживання відповідача [PERSON] та її дочки [PERSON], 2010 р.н., що підтверджується довідкою №447 від 21.10.2014 року, виданою виконавчим комітетом Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Як вбачається з довідки виданої ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» від 14.11.2014р., [PERSON] зареєстрованого на праві приватної власності об'єктів нерухомого майна в м. Тернополі не має. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виданої 10.11.2014 року реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області, записи про реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно відсутні. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги, що загальна площа спірного житлового будинку не перевищує 140 кв.м., докази наявності у іпотекодавця іншого житлового майна відсутні, враховуючи що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» введено тимчасову заборону на примусове звернення стягнення на нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки, а закон, який врегульовуватиме питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості, не прийнятий, що унеможливлює визначення суми, на яку слід звернути стягнення, тому, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed