Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області в інтересах дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що 24 квітня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оржицького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 9. Від цього шлюбу у них народились син - [PERSON] , [INFO] , та дочка - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у подружжя не склалось. 01.12.2011 року рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області шлюб розірвано. Після розлучення батьків малолітні діти проживали разом з матір`ю, [PERSON] та перебували на її утриманні. Всі питання щодо виховання дітей та забезпечення їх життя вирішувались матір`ю самостійно без участі та підтримки збоку батька, [PERSON] . З 2012 року [PERSON] стала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [INFO] мати дітей, [PERSON] померла. Після її смерті обов`язки з виховання та утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] виконує [PERSON] . В догляді та вихованні малолітніх дітей [PERSON] допомагають його батьки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають за адресою [ADDRESS] . Батько дітей, [PERSON] , з дітьми не проживає, до них не з`являється та участі в їх вихованні не приймає, матеріально не допомагає. Діти не отримали від батька жодних вітань та подарунків на день народження та інші свята. З моменту смерті матері дітей та до сьогоднішнього дня батько не виявив турботи, піклування до дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей, станом здоров`я, не піклується про духовний і фізичний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей; не створює умов для отримання ними освіти. За таких обставин створились умови, які шкодять інтересам дітей. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного позивач прохає суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяви про поважність пропуску судового засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надав. Третя особа позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Заслухавши учасників процесу, з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, 01.12.2011 року шлюб розірвано (а.с.10, 19). Від цього шлюбу у них народились: - син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 01.06.2009 року (а.с.7); - донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 26.03.2012 року (а.с.6). Відповідно до матеріалів справи та показів свідків, з 2012 року [PERSON] стала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом з ними проживали малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [INFO] мати дітей, [PERSON] померла що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.03.2020 року (а.с.11). Після смерті матері дітей, [PERSON] , обов`язки з виховання та утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] виконує [PERSON] , що підтверджується зібраними по справі доказами (а.с.12-15, 18, 20-23). Відповідно до висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 14.05.2021р. №01-19/348, малолітні діти, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебувають на утриманні [PERSON] та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Батько, [PERSON] , проживає за адресою [ADDRESS] . Від виконання батьківських обов`язків самоусунувся: з дітьми не проживає, до них не з`являється та участі в їх вихованні не приймає, матеріально не допомагає. З моменту смерті матері дітей та до сьогоднішнього дня батько не виявив турботи, піклування до дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей, станом здоров`я, не піклується про духовний і фізичний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей; не створює умов для отримання ними освіти. Враховуючи вищенаведене, вважає, що доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.20-21). Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в пунктах 15, 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 13 березня 2019 року №631/2406/15-ц. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили обставини викладені в позовній заяві, зокрема те, що батько дітей [PERSON] протягом багатьох років не проживає з дітьми, не спілкується з ними, не цікавиться розвитком дітей та їх здоров`ям, та те, що після смерті матері [PERSON] обов`язки з виховання та утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] виконує [PERSON] . Дослідивши надані докази, з урахуванням обставин у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, що відповідатиме найкращим інтересам дітей. Так, батько протягом багатьох років не проживає з дітьми, не спілкується з ними, не цікавиться розвитком дітей та їх здоров`ям, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. В силу вимогу закону відповідач наділений правами щодо дітей, якими він не бажає користуватися, які в свою чергу створюють штучні перешкоди дітям у вирішенні нагальних питань їх розвитку. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати по справі на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved