Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій, з урахуванням поданої в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України заяви про збільшення розміру вимог, заявлено: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб автомобіль марки «Богдан», модель - 211040 реєстраційний номер [NUMBER] ; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості автотранспортного засобу в розмірі 36650,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] та [PERSON] з 26.11.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу сторонами за спільні кошти та спільними зусиллями 13.09.2017 року придбано транспортний засіб автомобіль марки «Богдан», модель [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Право власності на транспортний засіб зареєстровано за [PERSON] . В червні 2018 року відповідачем здійснено відчуження автомобілю, та частину отриманих від продажу коштів в сумі 20000,00 гривень відповідач перерахував на користь [PERSON] . Разом з тим, ринкова вартість транспортного засобу складає 113300,00 гривень, та саме таку суму було отримано [PERSON] від продажу. За таких обставин, [PERSON] звернулась до суду за захистом своїх прав в спосіб визнання транспортного засобу об`єктом сумісної власності подружжя та присудження грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля, за відрахуванням суми коштів, добровільно переданих [PERSON] від продажу сумісного майна. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується зі ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяви про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення на підставі поданих доказів, не заперечує проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] на виклик суду не з`явився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Згідно розписки відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, під особистий підпис. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. 26 листопада 2005 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (підтверджено свідоцтвом про шлюб а.с. 9). \~ \~ \~ \~Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.12.2018 року шлюб між сторонами по справі розірвано (а.с. 25-26). \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 13.09.2017 року [PERSON] набуто власності на автомобіль марки - «Богдан», модель - [NUMBER] , тип загальний легковий седан, рік випуску 2013 р., реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 33) Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. В судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що автомобіль марки - «Богдан», модель [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] придбано за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Такі обставини учасниками справи не оспорено. Відповідачем [PERSON] позову про визнання спірного майна об`єктом його особистої приватної власності - не подавалось. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України). Визначаючи розмір часток сторін на спірний автотранспортний засіб суд виходить з наступного. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Так, між сторонами по справі частки у праві власності на спірний транспортний засіб не визначались, спірне майно було придбано ними у спільну сумісну власність. Таким чином, визначаючи частку [PERSON] у спірному сумісному майні подружжя в порядку його поділу, суд виходить з рівності їх з [PERSON] часток, та дорівнюють по половині кожному. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення компенсації половини вартості автомобіля - суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 183 СК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. В розумінні вказаної норми автомобіль є неподільною річчю. Згідно ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. З матеріалів справи вбачається, що 05.06.2018 року [PERSON] укладено договір купівлі-продажу № 1444/2018/971408, за умовами якого відповідачем здійснено відчуження на користь [PERSON] автомобіля марки «Богдан 211040» реєстраційний номер [NUMBER] ; за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 113000,00 гривень (а.с. 33-34). Судом встановлено, що продаж спірного автомобілю відповідачем здійснено після розірвання шлюбу, згоди позивачем у будь-якій формі на відчуження транспортного засобу не надано. Вимог визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу, який є об`єктом спільної сумісної власності, - позивачем не заявлено, тому, суд розглядаючи справу про розділ майна подружжя враховує факт відчуження спірного майна, його вартість (постанови Верховного суду України № 6-486цс16 від 27.04.2016 р., № 319/90/17-ц від 23.01.2019 р.) Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Даний підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Такий правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного суду від 03.10.2018 року у справі № 61-9018сво18 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно висновку експертного дослідження № 05/1444/18-1089 від 05.06.2018 року, наданого Донецьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ринкова вартість автомобіля марки - «Богдан», модель [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] складає 113300,00 гривень (а.с. 36). Даний звіт складено з оглядом автомобіля, з врахуванням року випуску та технічних характеристик транспортного засобу, виходячи із ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна. З огляду вищевикладеного, компенсація за 1/2 частину автомобіля марки «Богдан 211040» реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням звіту про оцінку майна, складає 56665,00 гривень (113300,00 гривень х 1/2). Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідачем [PERSON] на користь [PERSON] перераховано грошові кошти від продажу автомобіля у розмірі 20000,00 гривень. Такі доводи підтверджено копіями квитанцій про перерахування грошових коштів: письмове повідомлення до поштового переказу № 1/0053 від 08.06.2018 року на суму 10000,00 року, письмове повідомлення до поштового переказу № 1/0052 від 08.06.2018 року на суму 10000,00 року (а. с. 12). Суд, з урахування вказаного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, вважає наявними правові підстави для поділу спільного майна подружжя в спосіб присудження з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за 1/2 частину вартості автомобілю марки - «Богдан», модель [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] в сумі 36650,00 гривень. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, позивачем [PERSON] при пред`явлені позову сплачено судовий збір в сумі 768,40 гривень, що узгоджується з п. п. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Позивачем заявлено вимоги відшкодування цих витрат за рахунок відповідача. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. На підставі ст. ст. 68-71 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved