Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Орган опіки та піклування - Кілійська районна державна адміністрація звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно її малолітньої дитини. В позовній заяві вказано, що [PERSON]. [INFO], має малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відомості про батька малолітньої [PERSON], [INFO], вказані зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Громадянка [PERSON] перебуває у декретній відпустці по догляду за старшою донькою [PERSON], [INFO], до досягнення нею трьох років. Відповідно до акту, складеного представниками ССД РДА та КРЦ СССДМ 16.02.2018 року, умови проживання гр. [PERSON] задовільні. Мати створила належні умови для проживання старшої доньки [PERSON]. Малолітня [PERSON], [INFO], була влаштована до Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини терміном на шість місяців за заявою матері в зв'язку з тяжким матеріальним становищем, яке склалося в сім'ї, відсутністю умов для проживання дитини та на підставі розпорядження в.о. голови районної державної адміністрації від 15.02.2018 року № 57 «Про влаштування малолітньої [PERSON], [INFO] до будинку дитини терміном на шість місяців на повне державне забезпечення». Громадянці [PERSON] було роз'яснено, що вона повинна приймати активну участь у вихованні дитини, відвідувати доньку в будинку дитини, цікавитися її станом здоров'я та долею. Мати була попереджена про відповідальність за ухилення від виховання дитини та виконання своїх батьківських обов'язків, про що була складена відповідна довідка-попередження про відповідальність за ухилення від утримання та виховання дитини від14.02.2018 року. Але згідно з актом Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини про результати відвідування та піклування 22.08.2018 року № 02/06-53, за весь час перебування малолітньої [PERSON], [INFO], в будинку дитини, мати жодного разу її не відвідувала, не цікавилась станом здоров'я та розвитком дитини. Термін перебування малолітньої [PERSON] в будинку дитини закінчився у серпні поточного року. Проте мати дитини не вжила жодних заходів для повернення доньки, до служби у справах дітей райдержадміністрації з проханням повернути дитину в сім'ю для спільного проживання не зверталася. Спеціалісти служби у справах дітей райдержадміністрації спілкувались з гр. [PERSON] і в ході цієї бесіди було з'ясовано, що будь яких материнських почуттів до доньки мати не відчуває. Тому не приймає участі в її житті, не цікавитися її станом здоров'я та долею, та не має намірів забирати доньку з державного закладу для спільного проживання. Також гр. [PERSON] повідомила, що не заперечує проти її позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Ухилення матері від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини спричиняє суттєву шкоду правам дитини, а також складає загрозу її фізичному та духовному розвитку на підставі чого звернувся до суду з вимогою позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Представники позивача, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з'явилася, до канцелярії суду надійшла її заява про те, що вона позов про позбавлення її батьківських прав визнає та просить розглянути справу за її відсутності. На підставі заяв позивача та відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши надані докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження, відповідач по справі - [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO]. Відповідно до витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статі 135 Сімейного кодексу України № 00019567357 від 13.02.2018 року, відомості про батька [PERSON], [INFO] записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. 14.02.2018 року [PERSON] написала заяву про влаштування [PERSON], [INFO] в будинок дитини строком на 6 місяців, у зв'язку з тяжким фінансовим становищем. [PERSON] була попереджена про відповідальність за ухилення від виховання дитини та виконання своїх батьківських обов'язків, про що був складена відповідна довідка-попередження про відповідальність за ухилення від утримання та виховання дитини від 14.02.2018 року. 15.02.2018 р. Кілійською районною державною адміністрацією винесено розпорядження № 57 згідно якого малолітню [PERSON], [INFO] влаштовано до будинку дитини терміном на 6 місяців на повне державне забезпечення. Відповідно акту Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини від 22.08.2018 року № 02/06-53 про результати відвідування та піклування дитиною, малолітню [PERSON], [INFO], яка перебуває на повному державному забезпеченні у Ізмаїльському спеціалізованому будинку дитини з 09.03.2018 року, мати [PERSON] за весь час жодного разу не відвідувала не цікавилася її долею, ні в усній, ні в письмовій формі, тобто фактично самоусунулась від виховання та утримання дитини. З акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] складеного 12.07.2018 року, вбачається, що в будинку прибрано, на подвір'ї також чисто, однак в домі немає світла - відключили за борги. Продукти харчування в різноманітності та наявності. [PERSON] створені умови для проживання доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до інформації Кілійського районного центра соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 03.09.2018 року № 02/07-227/А [PERSON] має двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Дана родина перебуває на обліку з 22.05.2018 року під соціальним супроводом, через те,що житлово-побутові умови не відповідають нормам та не сформовані навички відповідального батьківства. Дану родину відвідували фахівці КРЦСССДМ згідно графіку роботи. За цей час умови для повернення дитини не створені. 06.09.2018 року службою у справах дітей Кілійською районною державною адміністрацією проведена бесіда з [PERSON] щодо належного виховання та утримання дитини. Під час бесіди [PERSON] повідомила, що не має змоги утримувати другу дитину, не відчуває будь-яких батьківських почуттів до [PERSON] та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її доньки [PERSON]. Відповідно до інформації Кілійської центральної районної лікарні від 11.09.2018 року [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не знаходиться. 21.09.2018 р. Кілійською районною державною адміністрацією було складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно доньки [PERSON], [INFO]. Стосовно вимог щодо стягнення аліментів відносно неповнолітніх дітей, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 51 Конституції України - батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічні положення містить ст. 180 СК України. Згідно ч.2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини. Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Беручи до уваги потребу дитини в матеріальному забезпеченні та догляді, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вважає, що присуджені аліменти будуть достатніми для того, щоб забезпечити виконання батьківського обов'язку відповідача щодо утримання своєї неповнолітньої дитини. Стосовно вимог щодо позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, суд керується наступним: Згідно ст.150 Сімейного кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини та протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як зазначено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем . Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставини справи свідчать про те, що відповідач, яка є матір'ю вищевказаної дитини, фактично самоусунулась від належного утримання та виховання доньки і не бажає змінити своє ставлення до їх виховання, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками та, відповідно, про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні її неповнолітньої доньки. Судові витрати по справі згідно ст. 144 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved