Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до [PERSON], в якому просить в рахунок виконання зобовязання щодо оплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] шляхом визнання за позивачем права власності на вказане майно; судові витрати покласти на відповідача. Позов обґрунтований наступними обставинами. 05.09.2007 року АКІБ «УКРСІББАНК», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», уклав із [PERSON] договір про надання споживчого кредиту № 11209916000, за яким [PERSON] отримав від банку грошові кошти у розмірі 55000 доларів США зі строком повернення до 05.09.2028 року зі сплатою 10,5 відсотків річних за користування кредитом. 05.09.2007 року між АКІБ «УКРСІББАНК» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], який передбачає надання [PERSON] квартири [ADDRESS] в забезпечення виконання власних зобовязань за кредитним договором. 08.12.2011 року між АКІБ «УКРСІББАНК» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу вимоги за кредитами. На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору від 05.09.2007 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 2156873,73 грн. Представник ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання позову та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судові засідання не зявлявся, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 05.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11209916000, відповідно до якого АКІБ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 55000 доларів США на придбання квартири [ADDRESS] з терміном погашення до 05.09.2028 року. При цьому позичальник зобовязався сплачувати проценти за користування кредитом шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених договором; за використання кредитних коштів процентна ставка встановлюється в розмірі 10,5 відсотків річних. 05.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 05.09.2007 року, якою сторони погодили, зокрема, додати до договору додаток № 1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», а також додаток № 2 «Тарифи банку». 05.09.2007 року [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3960. 05.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, предметом якого є надання [PERSON] в іпотеку квартири [ADDRESS] в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 11209916000 від 05.09.2007 року. На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «Дельта Банк», до останнього перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки від 05.09.2007 року. Оскільки спірні відносини між сторонами виникли в звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, які забезпечені іпотекою, суд вважає, що спірні відносини регулюються Розділом І Книги пятої ЦК України, які містять загальні положення про зобовязання та забезпечення виконання зобовязання, а також Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Станом на 29.07.2015 року сума заборгованості за договором кредиту № 11209916000 від 05.09.2007 року становить 2\~156\~873,73 грн. Таким чином, зобовязання [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк», які виникли із договору про надання споживчого кредиту № 11209916000 від 05.09.2007 року відповідачем в повному обсязі не виконані. Пунктом 2.1.1. договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іподекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Пункт 5 іпотечного договору від 05.09.2007 року містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки є законними, обґрунтованими та такими, що необхідно задовольнити. Разом із цим, суд враховує положення Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до змісту цього Закону протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. За своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки вказаним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Оскільки судом встановлено сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому, задовольняючи позов, суд вважає необхідним вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що відповідає вимогам ст. 217 ЦПК України, яка надає суду право визначити порядок виконання рішення, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved