Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Обґрунтовуючи свій позов [PERSON] вказала, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . На сьогоднішній день в зазначеному будинку зареєстрована відповідач, яка в ньому не проживає з 2006 року по теперішній час. Де вона знаходиться - не відомо. Під час підготовчого провадження від позивача надійшла письмова заява, в якій вона просила розглядати справу за її відсутністю, позов підтримала. Відповідач про час і місце розгляду справи була сповіщений належним чином, причин неявки не повідомила, відзив на позов у встановлений судом строк не надавала, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами. Перевіривши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке. Частиною 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном, а також власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Договір дарування житлового будинку від 30 березня 2017 року свідчить, що відповідно до його умов [PERSON] передала у власність, а позивач [PERSON] прийняла в дар житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . З довідки про склад сім`ї та проживання, виданої виконкомом Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області від 25.07.2019 № 3514 та акту про фактичне проживання від 01.07.2019, складеного зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] депутатом Біловодської селищної ради [PERSON] , йдеться, що в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, але з 2006 року фактично не проживає [PERSON] , [INFO] . Наведене свідчить, що [PERSON] отримала право на користування вказаним будинком за домовленістю з колишнім власником будинку [PERSON] , однак цим правом з 2006 року відповідач перестала користуватись. Відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема уразі відчуження власником свого майна. Частина 1 ст. 401 ЦК України передбачає, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 1 ст. 402 ЦК України). За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється, зокрема, у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Останні норми закону свідчать, що припинення права власності внаслідок відчуження майна його власником, одночасно є підставою для припинення договору власника майна (в тому числі усного) з його користувачем на встановлення сервітуту. За таких обставин позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved