Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду із позовом про стягнення з [PERSON] 10769,14 грн. заборгованості за кредитним договором №22050060525 від 08.12.2011 року. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного з ПАТ «[PERSON] фінансування» договору №22050060525 від 08.12.2011 року [PERSON] отримав в банку кредит у розмірі 87801,75 грн., а відповідач зобовязався до 09.12.2013 року сплатити кредит, своєчасно та в повному обсязі повернути суму кредиту, сплатити кредитодавцю всі передбачені проценти за користування кредитом, комісію за надання та/або управління кредитом та виконати всі інші грошові зобовязання, передбачені договором. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, однак, відповідач належним чином умов вказаного договору не виконав і станом на 28.09.2015 року в нього утворилась заборгованість за кредитом перед ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 10769,14 грн. Крім цього, 06.08.2012 року між ПАТ «[PERSON] фінансування» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитних портфелів, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №22050060525 від 08.12.2011 року. Суд, ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує /а.с.47/, що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, що відповідно до укладеного з ПАТ «[PERSON] фінансування» договору №22050060525 від 08.12.2011 року [PERSON] отримав в банку кредит у розмірі 87801,75 грн., а відповідач зобовязався до 09.12.2013 року сплатити кредит, своєчасно та в повному обсязі повернути суму кредиту, сплатити кредитодавцю всі передбачені проценти за користування кредитом, комісію за надання та/або управління кредитом та виконати всі інші грошові зобовязання, передбачені договором /а.с.4-7/. [PERSON] п.2.1 даного договору позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом в розмірі 0,01% річних від непогашеної суми кредиту, щомісячну комісію за управління кредитом в розмірі 0% від суми кредиту та разову комісію за надання кредиту в розмірі 2,5% від суми кредиту. Відповідно до п.3.1 кредитного договору, погашення кредиту здійснюється в наступному порядку: позичальник доручає, а кредитодавець за дорученням позичальника здійснює договірне списання грошових коштів в сумі відповідного щомісячного платежу та у відповідну дату платежу згідно графіку з поточного рахунку позичальника на кредитний рахунок. Із матеріалів справи вбачається, що банк належним чином виконав свої зобовязання за договором надав позичальнику кредит у розмірі обумовленому договором. Також судом встановлено, що 06.08.2012 року між ПАТ «[PERSON] фінансування» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитних портфелів №1, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «[PERSON] фінансування» відступає ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитними договорами, зокрема ПАТ «Альфа-Банк» набув прав вимоги по даному кредитному договору /а.с.18-39/. У відповідності до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. [PERSON] з додатку до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 06.08.2012 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2004938886 від 29.07.2013 року (а.с.32). Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли право вимоги, яке ПАТ «ОТП [PERSON]» мало за кредитним договором №22050060525 від 08.12.2011 року, до боржника [PERSON] /а.с.39/. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як встановлено, та підтверджується довідкою про заборгованість /а.с.41-42/, що [PERSON] отримав кредит, однак, порушив взяті на себе, згідно кредитного договору, зобовязання, зокрема, станом на 28.09.2015 року в нього утворилась заборгованість за кредитом перед ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 10769,14 грн. З матеріалів справи вбачається, що позичальнику [PERSON] було направлено вимогу №102-86190 б/б від 07.10.2015 року повернути суму заборгованості, в якій розяснено наслідки неповернення боргу, проте така залишена без реагування /а.с.43-45/. Враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] односторонньо порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором №22050060525 від 08.12.2011 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, позикодавець вправі вимагати повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що [PERSON] в добровільному порядку взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором №22050060525 від 08.12.2011 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1218 грн. судового збору, сплаченого позивачем /а.с.3/.

Outcome: approved