Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.08.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 87/с, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 23000 дол. США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 30.08.2006 року було укладено договір застави, відповідно до умов якого [PERSON] надав в заставу автомобіль марки Renault, модель Magnum, 1998 року випуску, № кузова/шасі VF611GTA100005633, державний номер [NUMBER]. 21.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №356/с, відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі 39 200 дол. США. В забезпечення виконання даного кредитного договору між сторонами було укладено також договір застави, відповідно до якого [PERSON] передав в заставу автомобіль марки автомобіль марки Renault, модель Premium, 1998 року випуску, № кузова/шасі VF622GVA0C0007570, державний номер [NUMBER]. Оскільки [PERSON] взяті на себе зобовязання за вищевказаними кредитними договорами не виконав, то банк за рішеннями суду отримав автомобілі в заклад, крім того, на автомобілі, як предмет застави, було звернуто стягнення шляхом їх безпосереднього продажу банком в рахунок погашення заборгованості. При виконанні даних рішень суду, виявилось, що на дані автомобілі накладено арешти у відкритих виконавчих провадженнях, боржником у яких є [PERSON] На підставі вищенаведеного, просить суд, звільнити з-під арешту транспортні засоби марки Renault, модель Magnum, 1998 року випуску, № кузова/шасі VF611GTA100005633, державний номер [NUMBER] та автомобіль марки Renault, модель Premium, 1998 року випуску, № кузова/шасі VF622GVA0C0007570, державний номер [NUMBER], які належать на праві приватної власності [PERSON] Ухвалою суду від 01 березня 2016 року до участі в цивільній справі в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ТОВ «Панхім», ДКП «Луцьктепло», УПФ України в м. Луцьку, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», Перший та Другий ВДВС Луцького МУЮ. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав. Представник ТОВ «Панхім» [PERSON] в наданих суду поясненнях позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо їх задоволення. Вважає, що будуть порушені права та інтереси товариства як стягувача, оскільки на виконанні перебуває провадження щодо стягнення заборгованості з [PERSON] В даному виконавчому провадження ТОВ «Панхім» є стягувачем. Представник Першого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Зазначив, що арешти накладались державними виконавцями Другого ВДВС. Представник Другого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON] в судовому засіданні заперечував вимоги позову. Вказував на те, що у зведеному виконавчому провадженні є інші стягувані крім ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість яким може бути погашена за рахунок, в тому числі, належних боржнику автомобілів у випадку, якщо кошти від їх продажу перевищуватимуть суму боргу перед ПАТ КБ «ПриватБанк». А тому, зняттям арештів з автомобілів можуть бути порушені права інших стягувачів. Крім того, кошти від продажу автомобілів можуть бути скеровані на оплату виконавчого збору. На даний час виконавче провадження не зупинене. Проводиться оцінка майна, яке може бути реалізоване на прилюдних торгах. Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 18.08.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 87/с, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 23000 дол. США, на умовах поворотності та сплати відсотків за користування кредитом на умовах передбачених договором, строком до 17.08.2009 року (а.с.8,9). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором№ 87/с, 30.08.2006 було укладено договір застави, відповідно до умов якого [PERSON] надав в заставу автомобіль марки Renault, модель Magnum, 1998 року випуску, № кузова/шасі VF611GTA100005633, державний номер [NUMBER]. (а.с. 11-13). 21.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №356/с, відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі 39 200 дол. США (а.с.15-17). В забезпечення виконання кредитного договору №356/с між сторонами 22.02.2008 року було укладено договір застави, відповідно до якого [PERSON] передав в заставу автомобіль марки автомобіль марки Renault, модель Premium, 1998 року випуску, № кузова/шасі VF622GVA0C0007570, державний номер [NUMBER] (а.с.19-21). [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитними договорами належним чином не виконав. Рішеннями Луцького міськрайонного суду від 10.03.2010 року та 12.03.2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» передано в заклад заставні автомобілі та в рахунок погашення заборгованості звернено стягнення на автомобілі, як предмети застави, шляхом їх безпосереднього продажу банком з укладенням від імені [PERSON] договорів купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям автомобілів з обліку в органах ДАІ України, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. З досліджуваного в судовому засіданні витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.23-27), копій постанов про відкриття виконавчого провадження та арешт майна боржника (а.с.61-64, 78-86) вбачається, що відповідно до постанов державних виконавців - Другого ВДВС Луцького МУЮ від 09.06.2010 року (975); - Другого ВДВС Луцького МУЮ від 09.06.2010 року (ВП № 19684388); - Другого ВДВС Луцького МУЮ від 16.07.2010 року (ВП № 20412063); - Другого ВДВС Луцького МУЮ від 10.08.2010 року (ВП № 20832360); - Другого ВДВС Луцького МУЮ від 24.02.2011 року (ВП № б/н); - Другого ВДВС Луцького МУЮ від 13.12.2011 року (ВП № 30339376); - Другого ВДВС Луцького МУЮ від 13.03.2013 року (ВП № 18732707); - Другого ВДВС Луцького МУЮ від 03.12.2013 року (ВП № 38028772); - Другого ВДВС Луцького МУЮ від 17.04.2014 року (ВП № 42997458); - Другого ВДВС Луцького МУЮ від 19.11.2015 року (ВП № 49380447); накладено арешти на належні на праві приватної власності [PERSON] транспортні засоби, а саме: автомобіль марки Renault, модель Magnum, 1998 року випуску, № кузова/шасі VF611GTA100005633, державний номер [NUMBER]; автомобіль марки Renault, модель Premium, 1998 року випуску, № кузова/шасі VF622GVA0C0007570, державний номер [NUMBER]. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» накладення арешту на майно є одним з етапів звернення стягнення на нього. Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача -- заставодержателя. Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Враховуючи, що право застави у ПАТ КБ «Приватбанк» вникло з моменту укладення договорів застави автотранспорту, а саме: 30.08.2006 року та 22.02.2008 року відповідно, а постанови державних виконавців про накладення арештів були винесені протягом 2010-2015 років, то в даному випадку позивач має першочергове право задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна. Статтею 20 Закону України «Про заставу» установлено, що реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» установлено, що якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Рішеннями суду на підставі умов договорів застави звернено стягнення на заставні шляхом їх безпосереднього продажу банком з укладенням від імені [PERSON] договорів купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям автомобілів з обліку в органах ДАІ України, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Тобто, рішеннями суду установлено договірний порядок реалізації заставного майна шляхом їх безпосереднього продажу самим заставодержателем, а не державною виконавчою службою з прилюдних торгів. З актів прийому-передачі автомобілів від 05.08.2015 року та 12.08.2015 року (а.с.109-110) вбачається, що автомобіль марки Renault, модель Magnum, 1998 року випуску, № кузова/шасі VF611GTA100005633, державний номер [NUMBER], та автомобіль марки Renault, модель Premium, 1998 року випуску, № кузова/шасі VF622GVA0C0007570, державний номер [NUMBER] в технічно несправному стані були добровільно передані ПАТ КБ «ПриватБанк» боржником [PERSON] для їх подальшої реалізації. За існуючих обтяжень, що накладені постановами Другого ВДВС рішення судів щодо продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» заставних автомобілів не можуть бути виконані, чим порушується принцип обовязковості судових рішень. Крім того, порушуються право позивача на першочергове задоволення своїх вимоги за рахунок заставленого майна. Права інших стягувачів щодо вказаних автомобілів не є рівноцінними правам ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, судом встановлено, що боржнику на праві власності належить інше майно, що було виділене йому при поділі майна подружжя, в тому числі частина будинку в с. Ботин Луцького району, який не обтяжений іпотекою, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, автомобіль УАЗ щодо якого відсутні відомості про обтяження заставою. А тому, вимоги інших кредиторів можуть бути задоволені за рахунок іншого належного відповідачу майна. На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про звільнення заставленого майна з-під арешту підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до вимог ст..88 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачену ним суму судового збору.

Outcome: approved