Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного 07.11.2007 року кредитного договору № CVBHAK00010150 відповідачу [PERSON] надано кредит в сумі 73954 гривень на строк до 06.11.2012 року. Зобов`язання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою шляхом укладення 07.11.2007 року договору поруки із [PERSON] Відповідачі належним чином не виконують своїх зобовязань і станом на 08.12.2015 року становить 359384,95 гривень, з яких: 41537,17грн. заборгованість за кредитом, 40512,24грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4649,41грн. заборгованість по комісії, 272686,13грн. пеня. Від цієї суми віднімається стягнута рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 30.11.2012 року заборгованість у розмірі 221072,46 гривень. Різниця становить 138312,49грн., а також: 250грн. штраф (фіксована частина), 6915,62грн. штраф (процентна складова), всього 145478,11 гривень, які просив стягнуто солідарно з відповідачів. Представник позивача подала письмову заяву про підтримання позову, розгляд справи у її відсутності, погодження на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову за строком позовної давності, звернувшись до суду з відповідного змісту письмовою заявою. Відповідач [PERSON] подав письмову заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог за строком давності. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Встановлено, що між Приватбанком та [PERSON] 07.11.2007 року укладено кредитний договір № CVBHAK00010150, за яким відповідачу [PERSON] надано кредит в сумі 73954 гривень на строк до 06.11.2012 року. Зобов`язання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою шляхом укладення 07.11.2007 року договору поруки із [PERSON] У звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань за кредитним договором позивачем здійснено нарахування заборгованості, яка станом на 08.12.2015 року становить 359384,95 гривень, з яких: 41537,17грн. заборгованість за кредитом, 40512,24грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4649,41грн. заборгованість по комісії, 272686,13грн. пеня. Від зазначеної суми віднято стягнуту рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 30.11.2012 року заборгованість у розмірі 221072,46 гривень. Різниця становить 138312,49 гривень, а також: 250 гривень штраф (фіксована частина), 6915,62 гривень штраф (процентна складова), всього 145478,11 гривень. Судом також встановлено, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29.04.2009 року в рахунок погашення заборгованості в сумі 66625,06 гривень за кредитним договором від 07.11.2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], звернуто стягнення на предмет застави автомобіль ВАЗ, модель 11183-110-20, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан В, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON]. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України \~зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.\~\~\~\~\~\~\~ Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України \~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). \~\~\~Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами -\~ ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі цього договору. \~Згідно ст. 599 ЦК України \~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржника. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.\~ Виходячи з положень другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). За змістом\~ст.251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі ч.1\~ст.252 ЦК України\~строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. \~\~\~\~\~\~\~ Згідно постанови ВССУ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зокрема п.24 даної постанови, судам рекомендується при вирішенні таких спорів враховувати, що згідно зі\~статтею 526 ЦК \~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Кредитор не направляв вимогу до поручителя та протягом 6 місяців не пред'явив вимогу до поручителя з моменту настання строку виконання кредитного\~\~зобов'язання (06.11.2012 року). За наведених обставин,\~\~ суд приходить до висновку, що дія поруки припинилась, тому відсутні підстави для задоволення заявлених до поручителя вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.1, 3 ст. 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч.5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29.04.2009 року звернуто стягнення на предмет застави, що належить [PERSON] Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 30.11.2012 року з позичальника [PERSON] стягнуто суму кредиту достроково. Оскільки умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Зазначена правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 0611.2013 р. (справа № 6-116цс13) та від 19.11.2014 року (справа № 6-1609цс14). Стосовно заявлених вимог про стягнення 3% річних суд виходить з того, що така вимога мала бути заявлена також у межах строків позовної давності. Враховуючи те, що дія поруки припинена, вимога до поручителя заявлена після спливу строку позовної давності, а заявлена до основного боржника вимога за межами цих строків, оскільки право банку на предявлення такої вимоги виникло після здійснення права на дострокове стягнення всієї суми кредиту, тобто 30.11.2012 року. За вищенаведеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з підстав застосування строків позовної давності. Враховуючи наведене, ст.ст. 252-258, 509, 510, 526, 553, 554, 559, 599, 610, 611, 625, 1048, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed