Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі Банк) у жовтні 2013 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 04.04.2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №692Т відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 15 000 гривень на строк до 04.04.2011 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,0001% річних та сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 262,50 гривень на місяць. У випадку несплати або несвоєчасної сплати трьох поспіль місячних платежів застосовується процентна ставка у розмірі 36% річних. За прострочення сплати передбачених кредитним договором коштів застосовується пеня у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань між банком та [PERSON] 04.04.2008 року було укладено договір поруки №692Т/П за яким поручитель зобов'язався відповідати перед банком у тому ж розмірі що й позичальник [PERSON]. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань банк у травні 2009 року звернувся з позовом до суду та рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки від 11.12.2009 року з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнута заборгованість за кредитним договором у сумі 15077,45 гривень. В ходе проведення виконавчого провадження заборгованість за кредитним договором у сумі 15077,45 гривень була сплачена 17.10.2012 року. Банк вважав, що має право нарахувати комісійну винагороду, проценти та пеню за весь час користування кредитними ресурсами з 15.05.2009 року по 17.10.2012 року, а саме проценти у сумі 11787,75 гривень, комісія у сумі 10762,50 гривень, пеня у сумі 82247,71 гривень та просив стягнути із [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість у сумі 104797,96 гривень. У судове засідання представник позивача [PERSON] подала письмову заяву у якій підтримала у повному обсязі позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання надав письмову заяву у якій позовні вимоги визнав частково, - не заперечував проти стягнення з нього процентів та комісії, але просив суд зменшити розмір пені нарахований банком, посилаючись на те, що розмір його заробітної плати становить лише 3000 гривень на місяць, він орендує житло, а крім того утримує малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Також просив не стягувати будь яких коштів із [PERSON]. Відповідно до ст. 169 ЦПК України справу розглянуто за відсутності відповідача [PERSON], повідомленого належним чином про час та місце судового засідання, стосовно якого суд не має відомостей про причину неявки, та відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд оголосивши заяву представника позивача та заяву відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 4 квітня 2008 року укладено кредитний договір №692Т, відповідно до умов якого [PERSON] Банком надається кредит у сумі 15000 гривень на строк до 4 квітня 2011 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,0001% річних та сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 262,50 гривень на місяць. У випадку несплати або несвоєчасної сплати трьох поспіль місячних платежів застосовується процентна ставка у розмірі 36% річних. За прострочення сплати передбачених кредитним договором коштів застосовується пеня у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення (а.с. 17-19). На підставі кредитного договору на платіжну карту [PERSON] Банком перераховано 15000 гривень, що підтверджується меморіальним ордером №554/13344 від 04.04.2008 року, чеком №0285 від 04.04.2008 року та розпискою [PERSON] про отримання платіжної картки (а.с.15-16). Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки від 11.12.2009 року у цивільній справі № 2-1541/2009 з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору від 04.04.2008 року у сумі 15077,45 гривень. Рішення суду набрало законної сили 22.12.2009 року (а.с. 35). Відповідно до розрахунку позивача (а.с. 4-11), - [PERSON] за кредитним договором від 04.04.2008 року нарахована заборгованість, - по сплаті процентів за користування кредитом у сумі 11787,75 гривень за період з 13.04.2009 року по 16.10.2012 року; по сплаті комісії за надання кредиту за період з 04.04.2008 року по 30.09.2012 року у сумі 10762,50 гривень; по сплаті пені за прострочення виплат по кредитному договору за період з 20.09.2012 року по 20.09.2013 року у сумі 82247,71 гривень. Відповідач [PERSON] своїх заперечень проти нарахованого банком розміру заборгованості по процентам та комісії не надав. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст. 1048 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням) то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати процентів належних йому. За таких обставини суд приходить до висновку, що між сторонами 04.04.2008 року укладено кредитний договір, умови якого щодо погашення заборгованості за кредитом [PERSON] належним чином не виконані, а отже нарахована банком заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 11787,75 гривень та комісії за надання кредиту у сумі 10762,50 гривень, яка не оспорюються відповідачем підлягає стягненню з [PERSON] на користь Банку. Разом з тим, суд вважає, що розмір пені нарахований позивачем [PERSON] підлягає зменшенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У розглядуваній справі розмір пені нарахований позивачем у сумі 82247,71 гривень є явно надмірним та несправедливим відносно [PERSON], оскільки значно перевищує розмір збитків завданих банку. В той же час за змістом параграфу 2 глави 49 Цивільного кодексу України пеня, як різновид неустойки, є видом забезпечення виконання зобов'язання, а не способом отримання прибутку. Таким чином суд, з урахуванням обставин справи, принципу розумності, справедливості та реального виконання рішення суду, а також матеріального стану відповідача приходить до висновку, що розмір пені, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь банку за прострочення виплат по кредитному договору повинен бути зменшений до 3000 гривень. Щодо позовних вимог банку до [PERSON] необхідно зазначити наступне. Згідно ч.4 ст.559 ЦПК України, - порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», - Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. 4 квітня 2008 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» і [PERSON] укладено договір поруки (а.с. 23), згідно з умовами якого [PERSON], як поручитель зобов'язується відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання [PERSON], як боржником, своїх зобов'язань за кредитним договором від 04.04.2008 року. При цьому згідно п.2.3. Договору поруки, - у випадку непогашення боржником заборгованості за кредитним договором протягом 1-го календарного дня з моменту настання строку сплати основного боргу або комісійної винагороди, передбачених кредитним договором у кредитора виникає право вимоги сплати боргу у повному обсязі до поручителя. Згідно п.5.1. Договору поруки, - порука припиняється якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя. У розглядуваній справі встановлено, що Банк у 2009 році пред'явив до суду цивільний позов до [PERSON] та [PERSON] про дострокове повернення кредиту. За результатами розгляду вказаного цивільного позову судом 11.12.2009 року ухвалено рішення про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON], яке набрало законної сили 22.12.2009 року. Таким чином, оскільки банк скористався своїм правом заявити вимогу про дострокове повернення кредиту, строком виконання зобов'язання за кредитним договором є дата набрання рішенням суду від 11.12.2009 року законної сили, тобто 22.12.2009 року. Оскільки протягом трьох років після 22.12.2009 року банк не пред'явив до поручителя [PERSON] будь-яких вимог порука вважається припиненою. За таких обставин позовні вимоги банку до [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 551, 1048-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial