Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Наприкінці липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик О.В., приватний нотаріус КМНО Турчак С.М. про витребування майна з чужого незаконного володіння (т.1 а.с.1-36). В даній позовній заяві [PERSON] просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05 вересня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Турчак С.М. та зареєстрований за №5107; та зобов`язати [PERSON] повернути йому земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] . 24 листопада 2015 року [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05 вересня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Турчак С.М. та зареєстрований за №5107; та витребувати у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] (т.1 а.с.68-69). 22 лютого 2016 року [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати недійсними довіреність, посвідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушиком О.В. та зареєстровану в реєстрі за №441, та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05 вересня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Турчак С.М. та зареєстрований за №5107; та витребувати у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] (т.1 а.с.127-130). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсними довіреність, посвідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушиком О.В. та зареєстровану в реєстрі за №441, та договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 05 вересня 2014 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Турчак С.М. та зареєстрований за №5107. У задоволенні позову в частині вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння [PERSON] відмовлено (т.1 а.с.28-32). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 червня 2017 року апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] відхилено, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року залишено без змін (т.2 а.с.87-91). Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року задоволено частково касаційну скаргу представника [PERSON] [PERSON] рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 червня 2017 року, скасовано в частині вимог про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, та в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.174-178). У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовну вимогу про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та просили суд її задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення вказаної позовної вимоги заперечувала. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик О.В. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. про час та місце розгляду справи завчасно та у встановленому порядку були повідомлені. Проте у судове засідання не з`явилися та про своє ставлення до позову не повідомили. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року встановлено, що [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,0400 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. 19 серпня 2014 року приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик О.В. посвідчив довіреність, зареєстровану в реєстрі за №441 (т.1 а.с.13-14). Цією довіреністю [PERSON] уповноважив [PERSON] продати його земельну ділянку. 05 вересня 2014 року [PERSON] , діючи від імені позивача, уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Турчак С.М. та зареєстрований в реєстрі за №5107 (т.1 а.с.5-8, 79-71). За цим договором [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , відчужив у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0400 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Довіреність, якою [PERSON] був уповноважений на продаж спірної земельної ділянки, не відповідає волевиявленню [PERSON] та суперечить ч.3 ст.203 ЦК України. З огляду на це суд визнав довіреність, посвідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушиком О.В. та зареєстровану в реєстрі за №441, недійсною. У зв`язку з недійсністю довіреності [PERSON] не мав права укладати договір купівлі-продажу. З огляду на це суд також визнав договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 05 вересня 2014 року приватним нотаріусом КМНО Турчак С.М. та зареєстрований за №5107, недійсним. Окрім цього, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року в задоволенні позову [PERSON] в частині вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, відмовлено (т. 2 а.с.28-32). Саме в цій частині позовних вимог про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року цивільну справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.174-178). За змістом постанови Верховного Суду, вирішуючи спір суди попередніх інстанцій, не звернули увагу на правову природу та характер матеріально-правової вимоги позивача про витребування майна, не з`ясували чи пов`язано таку вимогу з поверненням майна власнику як такого, що передано на виконання недійсного правочину, не надали оцінку визначеному позивачем способу захисту порушеного права та його нормативному обґрунтуванню. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У відповідності\~до положення\~ст.377\~ЦК України\~до особи,\~яка набула\~право власності\~на житловий\~будинок (крім\~багатоквартирного),\~будівлю або\~споруду,\~переходить право\~власності,\~право користування\~на земельну\~ділянку,\~на якій\~вони розміщені,\~без зміни\~її цільового\~призначення в\~обсязі та\~на умовах,\~встановлених для\~попереднього землевласника\~(землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Встановлено, що в [PERSON] не виникло право власності на будинок на підставі укладення договору купівлі-продажу будинку, а в результаті будівництва його на земельній ділянці, яка вже була предметом спору по цій справі. Таким чином, право власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] не виникає з підстав, передбачених ст.377 ЦК України, оскільки вони відсутні. Водночас,\~згідно правової\~позиції Верховного\~Суду України,\~викладеної у\~справі №6-3104цс16\~від 29\~березня 2017\~року, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. У зв`язку із чим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину, а не третій особі, якій у подальшому це майно було відчужено. За правилами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи ту обставину, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, який укладений між сторонами по справі. Тому позовні вимоги [PERSON] щодо повернення йому земельної ділянки, переданої [PERSON] на підставі недійсного договору купівлі-продажу є обґрунтованими. З огляду на це, з метою повного та ефективного відновлення порушених прав позивача земельну ділянку загальною площею 0,0400 га, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада з кадастровим номером [NUMBER] , цільове призначення для індивідуального садівництва, необхідно витребувати у [PERSON] та передати її [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції №7432720005 від 27 липня 2015 року (т.1 а.с.130а) вбачається, що при пред`явленні позову до суду за позовну вимогу про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок. Пред`явлений позов в цій частині задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved