Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

ПАТ КБ «Акцент-банк» (надалі банк або позивач) 11 січня 2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно умов укладеного договору №AN38CC9G9Y0051 від 18 жовтня 2011 року [PERSON] як позичальник отримала кредит в сумі 10 000 грн. 00 коп. Згідно укладеного договору відсотки за користуванням кредитом передбачені в розмірі 0,12 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Порушуючи умови кредитного договору відповідач своєчасно не сплачувала відсотки за користування коштами в наслідок чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 33 374 грн. 05 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду і станом на 21 червня 2013 року складає в сумі 33 374 грн. 05 коп., а саме: заборгованість за кредитом 5 924 грн. 20 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками - 8 грн. 82 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 3 400 грн. 00 коп.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 21 976 грн. 46 коп.; а також штрафи відповідно до п.5.3 умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина) та - 1 565 грн. 47 коп. - штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з'явився, в заяві до суду позовні вимоги підтримав повністю, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи в суді. Про причину неявки до суду відповідач суд не повідомила, заяв та клопотань до суду від неї не надійшло. Суд вважає, що відповідач буда належним чином повідомленою про дату розгляду справи в суді, згідно відмітки пошти на конверті про особисте отримання поштової кореспонденції. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. За змістом ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст.267, 267, 509, 526, 530, 546, 610-612, 614, 615, 617, 625, 651, 1054, 1055 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. Відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положеннями ст.616 ЦК України передбачено право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно умов укладеного договору кредиту договору №AN38CC9G9Y0051 від 18 жовтня 2011 року [PERSON] як позичальник отримала кредит в сумі 10 000 грн. 00 коп. Згідно укладеного договору відсотки за користуванням кредитом передбачені в розмірі 0,12 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Порушуючи умови кредитного договору відповідач своєчасно не сплачувала відсотки за користування коштами в наслідок чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 33 374 грн. 05 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду і станом на 21 червня 2013 року складає в сумі 33 374 грн. 05 коп., а саме: заборгованість за кредитом 5 924 грн. 20 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками - 8 грн. 82 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 3 400 грн. 00 коп.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 21 976 грн. 46 коп.; а також штрафи відповідно до п.5.3 умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина) та - 1 565 грн. 47 коп. - штраф (процентна складова). Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Суд також приймає до уваги, що Позивачем за 2011 - 2013 роки не було вжито заходів для повернення кредиту, про що свідчить відсутність письмових претензій про сплату заборгованості за кредитом. Відповідач до суду не з'явилась, письмових заяв чи клопотань про застосування строку позовної давності щодо стягнення пені від неї до суду не надійшло. Суд дійшов висновку, що відповідач дійсно ухилялася від взятих на себе зобов'язань по сплаті заборгованості по кредиту. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту частково підлягає стягненню з відповідача на користь банку, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки розмір основної заборгованості з відсотками та комісією складає 9 333 грн. 02 коп., а розмір пені визначений в сумі 21 976 грн. 46 коп., що не співмірно з сумою боргу та значно перевищує розмір збитків. Такі обставини є підставою для зменшення розміру неустойки до розміру 9 333 грн. За умовами надання споживчого кредиту передбачено сплату штрафу, тому штраф необхідно стягнути з відповідача на користь банку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд відносить на відповідача тільки в частині задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial