Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Описова частина та короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення відсотків за договором позики, в якому зазначив, що рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03.08.2011 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто борг за договором позики в сумі 105211 гривень 92 копійки. На підставі зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-303/11 від 02.09.2011 та пред`явлено до виконання до ВДВС Добровеличківського РУЮ Кіровоградської області. У 2012-2014 роках борг частково погашався відповідачем. Залишок не сплаченого договору позики основного боргу становить 90000 гривень. Рішенням Добровеличківського районного суду від 26.09.2018 стягнено із [PERSON] на користь [PERSON] проценти за договором позики за період з 21.05.2015 по 17.05.2018 в сумі 47645 гривень 34 копійки. За період з 25.05.2018 по 31.01.2020 відповідачем знову не сплачено суму боргу, тому позивач вважає, що має право вимагати від [PERSON] сплати відсотки від суми за договором позики у розмірі 25130 гривень 00 копійок, що спонукало звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судом неодноразово здійснювались виклики відповідача відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення на зареєстровану адресу місця проживання відповідача судових повісток. Поштові відправлення були повернуті до суду з поміткою «Адресат за вказаною адресою відсутній». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Ухвалою від 02.03.2020 позовну заяву залишено без руху . Ухвалою від 24.03.2020 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзиву на позовну заяву. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до ухвали суду від 02.07.2020. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини . Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03.08.2011 з [PERSON] на його користь стягнуто борг за договором позики в сумі 105211 гривень 92 копійки та судові витрати в сумі 1172 гривні 12 копійок. На підставі рішення було видано виконавчий лист №2-303/11 від 02.09.2011 та пред`явлений до виконання до ВДВС Добровеличківського РУЮ Кіровоградської області, на підставі якого відкрито виконавче провадження 06.05.2020. З довідки Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби від 19.06.2020 №5783 встановлено, що [PERSON] звернувся до відділу ДВС із виконавчим листом №2-303/11 виданий 02.09.2011 Добровеличківським районним судом Кіровоградської області щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 90000 гривень та виконавчим листом №387/269/16-ц від 27.05.2016 виданий Добровеличківським районним судом Кіровоградської області щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 41670 гривень 00 копійок. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26.09.2018 із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто проценти за договором позики за період з 21.05.2015 по 17.05.2018 в сумі 47645 гривень 34 копійки ( а.с.8-10). Постановою начальника відділу ВДВС Добровеличківського РУЮ про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.12.2015 ВП №48956672, виконавчий документ було повернуто у зв`язку із відсутністю майна на яке може бути звернуто стягнення ( а.с.7). Відповідно до розрахунку розміру нарахування відсотків за користування позикою згідно з обліковою ставкою нацбанка з 25.05.2018 -31.01.2020 становить 25130,89 грн ( а.с.11). Згідно із заявою [PERSON] від 19.07.2017 встановлено, що позивач звертався до Добровеличківського РВДВС ГТУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження ( а.с.5). Відповідно до витягу, надано процентну облікову ставку Національного банку України за період з 13.07.2018 -31.01.2020(а.с.12). Відповідно до наданих розрахунків, позивач визначаючи розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача за період з 25.05.2018 по 31.01.2020 рахував наступним чином, а саме: суму заборгованості множив на облікову ставку Національного банку України за відповідний період та ділив на кількість днів у році та множив на відповідну кількість днів у відповідному періоді року за відповідною обліковою ставкою Національного банку України (а.с.11). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права За ст.526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.61 Конституції ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже що стосується нарахованих відсотків за період з 25.05.2018 до 31.01.2020, необхідно зазначити, що згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку. Враховуючи викладене, право позичальника нараховувати передбачені договором позики проценти припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. Зі змісту судового рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області про стягнення грошових коштів по договору позики від 03.08.2011, яке набрало законної сили, відповідач зобов`язався повернути борг 1 червня 2011 року. Відповідно до рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області про стягнення процентів за договором позики від 26.09.2018, стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] проценти в межах строку позовної давності за період з 21.05.2015 по 17.05.2018 у розмірі 47645 гривень. Отже суд зазначає, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів та пені після 1 червня 2011 року (закінчення строкуповернення боргу) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18. У статті 1050 ЦК передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже позичальник має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів нарахованих після закінчення строку дії договору позики, є необґрунтованими. За таких обставин суд вважає, що у позивача відсутнє право повторно стягувати заборгованість за процентами нарахованих не в межах строку дії договору позики при наявності судового рішення про стягнення процентів. Суд не бере до уваги висновок ВСУ, викладений у постанові від 02.12.2015 у справі №6-249цс15, оскільки від цього правового висновку ВП ВС відступила у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. Отже суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. Враховуючи зазначене, на підставі ст.ст. 526, 530, 536, 631, 1048, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed