Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 08.12.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 172Uz/H06-4.4.1, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі 15000,00 грн. зі сплатою 0,0001% річних, щомісячної комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів в розмірі 262,50 грн., з терміном повернення кредитних ресурсів до 08.12.2009 року. В забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору 08.12.2006 року між позивачем та [PERSON], було укладено договір поруки № б/н, згідно якого остання зобовязалася перед Кредитором відповідати в повному обсязі за несвоєчасне та повне виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Вказує, що згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.01.2009 року з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно суму заборгованості в розмірі 32354,19 грн., судові витрати та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15 грн. Оскільки зобовязальні правовідносини між сторонами за Кредитним договором не припинялися, Банк продовжує нараховувати комісію та пеню за несвоєчасне виконання відповідачем зобовязань за Кредитним договором. Таким чином, за період з 16.04.2008 року по 31.08.2015 року заборгованість за щомісячними комісіями за надання кредитних ресурсів та пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за Кредитним договором № 172Uz/H06-4.4.1 від 08.12.2006 року складає 123123,58 грн., з яких: 22692,95 грн. прострочена заборгованість по комісіям; 92811,39 грн. пеня за період з 01.09.2014 року по 31.08.2015 року. Оскільки сума нарахованої пені значно перевищує розмір заборгованості по комісії, позивач зменшує вимогу у частині стягнення пені до 58500,00 грн. На підставі наведеного, позивач просить суд винести рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по щомісячній комісії в розмірі 22692,95 грн., та пеню, розмір якої зменшено до 58500,00 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1218 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, однак надав суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак подав заяву, згідно якої просив справу розглянути без його участі. Зазначив, що оскільки позивач пропустив строк позовної давності в частині вимог по стягненню заборгованості по щомісячній комісії за період з 01.04.2008 року по 28.10.2012 року, а тому визнає вимоги про стягнення заборгованості по комісії за період з 29.10.2012 року по 31.08.2015 року в сумі 8925 грн. Також просив зменшити пеню. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2006 року між Банком «Фінанси та Кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 172Uz/H06-4.4.1, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі 15000,00 грн. зі сплатою 0,0001% річних, з терміном повернення кредитних ресурсів до 08.12.2009 року. В забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору, 08.12.2006 року між Банком «Фінанси та Кредит» та [PERSON], укладено договір поруки №б/н, згідно якого [PERSON] зобовязалася перед Кредитором відповідати в повному обсязі за несвоєчасне та повне виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 172Uz/H06-4.4.1. В обумовлений договором термін позичальник отриману суму кредиту не повернув та не сплатив відсотки за користування кредитом в повному обсязі. Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.01.2009 року з [PERSON] та [PERSON] стягнено солідарно суму заборгованості в розмірі 32354,19 грн., судові витрати та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15 грн. Таким чином, сума заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором № 172Uz/H06-4.4.1 від 08.12.2006 року стягнута з відповідачів. Разом з тим, позичальником та поручителем порушено умови договору щодо сплати комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів, у звязку з чим зобовязання не виконано належним чином та у визначений договором строк, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Згідно п. 4.7 Кредитного договору позичальник щомісяця, в строк з 1 по 10 число кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 262,50 грн. У зазначений період сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Зазначена у цьому пункті договору комісійна винагорода банка сплачується позичальником щомісячно, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобовязань по поверненню отриманих кредитних ресурсів. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № 172Uz/H06-4.4.1 від 08.12.2006 року, станом на 31.08.2015 року загальний розмір заборгованості становить 115504,34 грн., з яких 22692,95 грн. сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії за період з 16.04.2008 року по 31.08.2015 року; 92811,39 грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсотками та комісії. Згідно з частиною першою ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Водночас приписами частини 2ст. 11 Цивільного кодексу України закріплено виникнення зобовязань на підставі, зокрема, договорів. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання. В порядку вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити прострочене тіло кредиту та комісію. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у письмових запереченнях зазначає про порушення строку позовної давності при нарахуванні комісійної винагороди. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 1 ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, що в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідачів прострочену заборгованість по комісії (п. 4.7 кредитного договору) за період з 16.04.2008 року по 31.08.2015 року в розмірі 22692,95 грн. З урахуванням трирічного строку позовної давності до задоволення підлягають позовні вимоги про стягнення комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів у розмірі 8925,00 грн. несплачених відповідно до п. 4.7. щомісячних платежів за 34 місяців. В решті вимог банку про стягнення щомісячної комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів слід відмовити, оскільки при зверненні позивачем до суду з вимогою про стягнення вказаного виду платежу за кредитним договором було пропущено строк звернення з позовом в межах строку, регламентованого ст. 257 ЦК України. Щодо стягнення з відповідачів пені, що зменшена позивачем до суми 58500,00 грн. суд приходить до наступного висновку. У відповідності до п.6.1 Кредитного договору № 172Uz/H06-4.4.1 від 08.12.2006 року за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п.3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6, 4.7, 4.8 цього Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим Договором. Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні питання про стягнення з відповідачів на користь позивача нарахованої останнім пені, враховуючи те, розмір нарахованої позивачем пені значно перевищує розмір завданих йому фактично збитків, суд вважає за необхідне зменшити розмір нарахованої пені та стягнути з відповідачів на користь позивача пеню в розмірі 2000,00 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог з урахуванням того, що нормами ЦПК України не передбачено солідарне стягнення судових витрат.

Outcome: partial