Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по відсотках та пені за кредитними договорами №98/07-МК від16.05.2007 року та №124/07-МК від 20.05.2007 року в сумі 5 228 493.3 грн., та судових витрат - 3441 грн.. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги 03.02.2014 року та просив стягнути з [PERSON] борг за кредитними договорами №98/07-МК від 16.05.2007 року та №124/07-МК від 20.05.2007 року в сумі 4 001 554.57 грн. та судовий збір; стягнути з [PERSON] борг за кредитними договорами №98/07-МК від 16.05.2007 року та №124/07-МК від 20.06.2007 року в сумі 5 228 493.3 грн., судовий збір. Представник позивача просив позов задовольнити з підстав зазначених в позові з уточненнями. Відповідач 1 в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести розгляд справи без відповідача 1. Представник відповідача 2 просив в задоволенні позову відмовити, з підстав зазначених в запереченні, окрім того вважає, що порука припинена. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.05.2007 року було укладено між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] кредитний договір №98/07-МК за умовами якого відповідач 1 отримав кредит у розмірі 100 000 доларів США, під 13.7% річних, терміном погашення до 16.05.2022 року (а.с.21-25). З метою забезпечення кредитного зобов'язання, 16.05.2007 року було укладено між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] як поручителем договір поруки №01-98/07-МК (а.с.26-28). 20.06.2007 року було укладено між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] кредитний договір №124/07-МК за умовами якого відповідач 1 отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США, під 15% річних, терміном погашення до 20.06.2022 року (а.с.14-17). З метою забезпечення даного кредитного зобов'язання, 20.06.2007 року було укладено між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] як поручителем договір поруки №01-124/07-МК (а.с.18-20). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Оскільки свої зобов'язання за кредитними договорами №98/07-МК від 16.05.2007 року та №124/07-МК від 20.05.2007 року позичальник не виконував належним чином, кредитор звернувся до суду про дострокове стягнення всієї суми заборгованості (а.с.86-87), та рішенням Івано-Франківського міського суду від 01.11.2010 року було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по двох кредитних договорах в сумі 1 226 938.73 грн. (а.с.85). Як слідує з постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» ( п.17) зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Однак, станом на 17.10.2013 року заборгованість не погашена, а тому позивачем нараховано заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами за період з 01.09.2009 року по 17.10.2013 року та пені, а саме: за кредитним договором №98/07-МК від 16.05.2007 року - 418 852.78 грн. сума боргу по відсотках та 2 426 422.82 грн. пені за період з 08.11.2012 року по 08.11.2013 року, а всього - 2 845 274.82 грн. (а.с.100-103), та за кредитним договором №124/07-МК від 20.05.2007 року - 207 898.17 грн. та грн. пені за період з 08.11.2012 року по 08.11.2013 року - 1 124 476.93 грн, а всього - 1 332 375.1 грн. (а.с.96-99). А тому, враховуючи, що відповідачем не спростовано факт не виконання рішення суду та повернення стягувану коштів, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON] заборгованість по кредитних договорах №98/07-МК від 16.05.2007 року та №124/07-МК від 20.05.2007 року в загальній сумі 4 001 554.57 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON], як поручителя, заборгованість по кредитних договорах №98/07-МК від 16.05.2007 року та №124/07-МК від 20.05.2007 року в загальній сумі 5 228 493.3 грн., то ці вимоги до задоволення не підлягають виходячи з такого. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» ( п.24) зазначається, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. ПАТ «Банк«Фінанси та Кредит» при зверненні до суду в 2009 році використав право дострокового стягнення заборгованості за вимогами ст..1050 ЦК України, однак одночасно не було використано право пред'явлення позову і до поручителя. Отже, пред'явивши позов 03.09.2009 року до суду, що є пред'явленням вимоги до позичальника, кредитор міг звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку дострокового виконання основного зобов'язання, натомість позов до поручителя пред'явлено 20.11.2013 року, а тому порука є припиненою, а позовні вимоги не підлягають до задоволення щодо поручителя. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.. 509, 510, 526, 530, 536, 549, 559, 610, 611, 626, 629, 1048, 1054 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial