Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 98206,76 доларів США, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на квартиру [ADDRESS], визнання за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру, припинення право власності, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою іпотекодавця [PERSON], виселення та про витребування та передання технічного паспорту та правовстановлюючих документів. Позов обґрунтований тим, що 29 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до яких банк надав їй кредит у розмірі 78700 доларів США, а відповідачка повинна була повернути кредит в повному обсязі не пізніше 29.12.2027 року, або достроково, зі сплатою 11,30 % річних за користування кредитом. 27.02.2009 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до вказаного договору та відповідачу було продовжено кінцевий термін повернення кредиту 29.12.2037 р . У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором банком було прийнято в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Оскільки відповідачка свої обовязки за укладеним договором про надання споживчого кредиту належним чином не виконала, утворилася заборгованість по поверненню кредитних коштів, по сплаті відсотків за користування кредитом, яка складає 98206,76 доларів США, що за курсом НБУ складає 784966,63 грн.. В судове засідання представник позивача не зявився звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи в його відсутності та зазначив про підтримання позову. Відповідачка та її представник заперечували проти заявлених вимог вказуючи на те, що в квартирі проживає вона разом зі своєю сім'єю, іншого місця проживання в них не має. Також вказували на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому вважають, що підстав для задоволення вимог не має. Заслухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. 29 грудня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який у подальшому змінив своє найменування на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11105848000 (а.с.13-22), відповідно до якого позивач надає відповідачу грошові кошти в сумі 78700 доларів США, а відповідач повинна була повернути кредит в повному обсязі не пізніше 29 грудня 2027 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 11,3 % річних протягом перших 30 календарних днів, після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. Строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця. Також 27 лютого 2009 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який у подальшому змінив своє найменування на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та відповідачем була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору (а.с.29-30), відповідно до якого було перенесено строки виконання зобовязань, а остаточно відповідач повинна була повернути кредит в повному обсязі не пізніше 29 грудня 2037 року. 29.12.2006 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір (а.с.31-34). Предметом договору являється нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS], власником якої є відповідач. Вартість предмету іпотеки складає 530553,00 грн. (п.1.1 договору). Згідно з п.4.1.1 іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором, або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором. 27 лютого 2009 року між сторонами було укладено договір про зміну іпотечного договору з урахуванням умов додаткової угоди до кредитного договору. 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України). Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці вказану суму кредиту. У свою чергу відповідачка прийняла кредитні кошти, використавши їх за призначенням, але грошові зобовязання щодо погашення кредиту належним чином не виконала. У звязку з цим відповідно до розрахунку станом на 26.03.2013 р. по кредитному договору №11105848000 від 29.12.2006 р. виникла заборгованість у розмірі 98206,76 доларів США, з урахуванням курсу НБУ станом на 26.06.2013 року (100 дол. США-799,30 грн.) складає 784966,63 грн., з яких: заборгованість за кредитом -62241,77 доларів США, що за курсом НБУ складає 497498,47 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 35964,99 доларів США, що в еквіваленті складає 287468,16 грн.(а.с.40). Згідно з положеннями ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного \~\~виконання \~\~боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення \~\~на \~предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку з предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст.589 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до вимог ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Нормами ч.3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. На підставі вище викладеного, та враховуючи вказані норми суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на предмет іпотеки, виселення відповідачки та припинення права власності відповідачки є обґрунтованими, доказаними і підлягають задоволенню. Проте, 03.06.2014 року був прийнятий Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», і згідно з п.1 ч.1 вказаного закону, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомо житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Кредитним та іпотечним договорами встановлено, що кредит відповідачка отримала в іноземній валюті, а загальна площа спірної квартири складає 61,8 кв.м. Згідно з вимогами частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Відповідно до вимог ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Отже, вказаний Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підлягає застосуванню, тому з урахуванням норми ст.217 ЦПК України виконання рішення необхідно відстрочити на час дії цього закону. Що стосується позовної вимоги про витребування та передання позивачу технічного паспорта та правовстановлюючих документів, то ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки не має правових наслідків, так як судом вже вирішено питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності, реєстрація якого відбувається на підставі рішення суду. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 3654 грн. по майновій вимозі та 243,60 грн. по немайновому спору (а.с.1-4).

Outcome: partial