Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» звернулося в суд з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, згідно з якими [PERSON] та [PERSON] зареєстрували право власності на автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, номер кузова [NUMBER]; застосування наслідків недійсності правочинів та зобов'язання кожної зі сторін правочину повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину; скасування державної реєстрації права власності на автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, номер кузова [NUMBER], за [PERSON] та зобов'язання управління ДАІ ГУ МВС України у Львівській області провести (відновити) державну реєстрацію права власності на автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, номер кузова [NUMBER], за [PERSON] Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 31.07.2008 року між ВАТ КБ «Надра» (найменування юридичної особи змінено 04.02.2011 року на ПАТ «КБ «Надра») та [PERSON] укладено Договір «Автопакет» №155/48/08-f, згідно з яким [PERSON] отримав кредит в розмірі 36099 дол. США строком до 31.07.2013 року, зі сплатою відсотків у розмірі 13,3% річних для придбання автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER]. На забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, він згідно п.3.1.1 договору передав у заставу банку вказаний транспортний засіб, належний заставодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 31.07.2008 року. Відомості про майно, передане в заставу, було внесено в Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Відповідач [PERSON] порушив умови договору, не здійснивши мінімально необхідні платежі, згідно вимог договору, у зв'язку з чим банк звернувся в суд з вимогою про дострокове стягнення суми заборгованості. Рішення набрало законної сили, позивач звернувся в органи ДВС для примусового стягнення з [PERSON] суми заборгованості в тому числі шляхом звернення стягнення на належний йому автомобіль. Однак, як стало відомо, [PERSON], всупереч умов кредитного договору, ст.17 Закону України «Про заставу» та ч.2 ст.586 ЦК України, без згоди заставодержателя, на підставі договору купівлі-продажу на товарній біржі продав спірний автомобіль, який 24.11.2009 року Нововолинським МРЕВ Волинської області зареєстрований за [PERSON], а 09.03.2010 року вдруге відчужений [PERSON] Вказані дії відповідачів унеможливили стягненням банком з [PERSON] наявної заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення за предмет застави. На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мали права без згоди заставодержателя відчужувати автомобіль, який знаходився у заставі банку, позивач просив задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 15.05.2015 року провадження у справі в частині вимог про зобов'язання управління ДАІ ГУ МВС України у Львівській області скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, номер кузова [NUMBER], за [PERSON] та провести (відновити) державну реєстрацію права власності на цей автомобіль за [PERSON] закрито. Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, яка представила заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу у її відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду, що стверджується оголошеннями, опублікованими в газетах «Урядовий кур'єр» та «Високий замок» (а.с. 64-65,116-119) та відповідними поштовими відправленнями, в судове засідання не з'явилися, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, хоча були належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, а тому суд вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали даної справи та цивільної справи № 2-2038/11, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 31.07.2008 року між ВАТ КБ «Надра» (найменування юридичної особи змінено 04.02.2011 року на ПАТ «КБ «Надра») та [PERSON] укладено договір «Автопакет» №155/48/08-f, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 36099 дол. США, строком до 31.07.2013 року зі сплатою відсотків у розмірі 13,3% річних, для придбання автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER]. (а.с.11-15). Позивач виконав умови договору, видавши [PERSON] суму кредиту, що стверджується підписом позичальника на заяві про видачу готівки №199 від 31.07.2008 року (а.с.16). Згідно п.3.1.1 даного договору, в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань щодо погашення кредиту/кредитної лінії, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, він передав в заставу автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], який належить заставодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 31.07.2008 року (а.с. 17). Відомості про майно, передане в заставу, було внесено в Державний реєстр обтяжень рухомого майна, що стверджується витягом №20021701 (а.с.18). Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 11.12.2009 року позов банку задоволено та стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» 314610,89 грн. заборгованість за кредитним договором. Між тим, при виконанні виконавчого листа № 2-2040/09, виданого Шевченківським районним судом м.Львова на підставі вказаного рішення суду, державним виконавцем складено акт від 23.02.2011 року (а.с. 19), з якого вбачається, що працівниками ДАІ ГУ МВС України у Львівській області затримано, а пізніше відпущено автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданим Львівським ВРЕВ ДАІ 11.03.2010 року. Відповідно до біржової угоди від 03.11.2009 року [PERSON], який діяв як представник [PERSON] згідно довіреності від 02.11.2009 року, продав, а [PERSON] купив вказаний транспортний засіб (а.с. 140-149, справа № 2-2038/11 а.с. 50-54). Згодом, право власності на спірний автомобіль від [PERSON] перейшло до [PERSON], що підтверджується біржовою угодою від 09.03.2010 року (а.с. 59-65). Зазначені правочини укладено під час дії заборони на відчуження спірного автомобіля, яка накладена 01.08.2008 року. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку коли для розпорядження предметом застави була необхідною згода заставодержателя (частина друга статті 586 Цивільного Кодексу України), правочин заставодавця щодо розпорядження предметом застави, вчинений без згоди заставодержателя після укладення договору застави, не може бути визнаний недійсним за позовом заставодержателя, оскільки в пункті 2 частини другої статті 592 Цивільного Кодексу України установлено інші підстави порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави. Частиною 2 ст.586 ЦК України визначено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави у разі порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави. Таким чином, враховуючи зазначені роз'яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, за позовом заставодержателя, в даному випадку позивача ПАТ КБ «Надра», такі договори купівлі-продажу автомобіля, який є предметом застави, не можуть бути визнані недійсними, оскільки нормами ЦК України передбачено інші наслідки порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави. Відтак позивачем обраний неправильний спосіб захисту порушеного права. Крім цього, оскільки вимога позивача про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, згідно яких [PERSON] та в подальшому [PERSON] зареєстрували право власності на спірний автомобіль, є, на переконання суду, безпідставною, у суду немає підстав задовольняти похідну вимогу позивача, а саме: про застосування наслідків недійсності цих правочинів. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, згідно з якими [PERSON] та [PERSON] зареєстрували право власності на автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, номер кузова [NUMBER] та застосування наслідків недійсності таких правочинів є безпідставними, не грунтуються на законі, а відтак в задоволенні таких слід відмовити.

Outcome: dismissed