Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» 22.09.2016 року звернулося до Сокирянського районного суду з вказаним вище позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 20.09.2010 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що [PERSON], в порушення вимог ст.ст.509, 526, 527, 530, 610, 1054 ЦК України, не виконує зобовязання за вказаним кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з нього заборгованість, яка станом на 31.08.2016 року становить 21832,63 коп., в тому числі: 1967,69 грн. заборгованості за кредитом; 15399,10 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 2950 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1015,84 грн. штрафу (процентна складова), а також судові витрати в розмірі 1378 грн. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 17.02.2015 року [PERSON] помер, що підтверджується повідомленням Сокирянського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області №1699/04-04-34 від 05.11.2016 року. На підставі витребуваної із Сокирянської міської ради довідки №01-07/2420 від 30.11.2016 року встановлено, що на момент смерті [PERSON] разом з ним за адресою: м.Сокиряни, вул.Шевченка,12/4, проживали: дружина [PERSON], син [PERSON]. Ухвалою Сокирянського районного суду від 14.12.2016 року [PERSON] та [PERSON] залучено до участі у справі в якості правонаступників [PERSON] 14.12.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Сокирянського районного суду уточнену позовну заяву, в якій, посилаючись на вимоги ст.ст.1218, 1219, 1268, 1981, 1282 ЦК України, просило стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 20.09.2010 року, яка станом на момент смерті [PERSON], становила 5025,53 грн., в тому числі: 1967,69 грн. заборгованості за кредитом; 2007,84 грн. заборгованості за відсотками; 1050 грн. грн. заборгованості за пенею та комісією. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, однак у раніше поданому письмовому клопотанні, просив розглянути справу за його відсутності. З підстав, викладених у письмових поясненнях від 31.01.2017 року, представник позивача позовні вимоги до правонаступників [PERSON] [PERSON] та [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судове засідання не зявились, подавши до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. З підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, відповідачі позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнали та просили у їх задоволенні відмовити. При цьому, відповідачка [PERSON] у своїх запереченнях зазначила, що рішенням Сокирянського районного суду від 01.07.2014 року, яке набрало законної сили 21.07.2014 року, шлюб між нею та [PERSON] розірвано. У звязку з цим вважає, що на день смерті [PERSON] вона не була його спадкоємцем за законом, а заповіту покійним на її імя не складалося. З наведених підстав вважає, що вона не повинна нести будь-яких обовязків щодо виконання зобовязань покійного. Відповідач [PERSON], посилаючись у своїх запереченнях на вимоги ч.1 ст.1282 ЦК України, зазначив, що після смерті батька із заявою про прийняття спадщини він до нотаріуса не звертався та будь-якого спадкового майна не приймав, оскільки таке майно було відсутнє на час смерті спадкодавця. Крім цього, йому не було відомо про отримання батьком кредиту. Вважає, що в такому випадку на нього не може бути покладено обовязок задоволення вимог кредитора спадкодавця. У звязку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 20.09.2010 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір, згідно якого ним було отримано кредит в розмірі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки «Універсальна». Відповідно до ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, між сторонами існували цивільні права і обовязки відповідно до кредитного договору та вимог ст.ст.11, 509 ЦК України, тобто зобовязання у правовідносинах, в яких одна сторона має вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а друга сторона має право вимагати виконання його обовязку. Внаслідок неналежного виконанням своїх зобовязань у [PERSON] виникла заборгованість за вказаним кредитним договором від 20.09.2010 року, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 31.08.2016 року становила 21832,63 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом в розмірі 1967,69 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 15399,10 грн.; заборгованість за пенею та комісією в розмірі 2950 грн.; штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн.; штраф (процентна складова) в розмірі 1015,84 грн. Як встановлено із повідомлення Сокирянського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області за №1699/04-04-34 від 05.11.2016 року, [PERSON] помер 17.02.2015 року, про що 18.02.2015 року складено актовий запис про смерть за №25. Згідно уточненого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 20.09.2010 року, її розмір станом 17.02.2015 року, тобто на момент смерті [PERSON], складав 5025,53 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом в розмірі 1967,69 грн.; заборгованість за відсотками в розмірі 2007,84 грн.; заборгованість за пенею та комісією в розмірі 1050 грн. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Як встановлено вище, [PERSON] помер 17.02.2015 року. Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до розяснень, які містяться в абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Як вбачається із довідки Сокирянської міської ради №01-07/2420 від 30.11.2016 року, [PERSON] проживав та до дня своєї смерті був зареєстрований за адресою: [INFO]. За вказаною адресою також проживають та зареєстровані як члени його сімї: дружина [PERSON] та син [PERSON]. Згідно довідки державної установи «Сокирянська виправна колонія (67)» №67/2/3-338 від 13.02.2017 року, [PERSON] відповідно до вироку Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24.07.2014 року відбував покарання в місцях позбавлення волі з 13.06.2014 року по 17.02.2015 року, тобто по день смерті. Таким чином, враховуючи наведені вище положення закону та розяснення постанови Пленуму, зазначеними дослідженими доказами встановлено, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є його останнє місце реєстрації м.Сокиряни, вул.Шевченка,12/4 Чернівецької області. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно частин 1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до розяснень, які містяться в абз.2, 3 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Із повідомлення Сокирянської державної нотаріальної контори Чернівецької області №490/01-16 від 10.11.2016 року вбачається, що спадкова справа до майна померлого 17.02.2015 року [PERSON] не заводилась. Як було встановлено судом, за місцем відкриття спадщини проживають та зареєстровані як члени сімї спадкодавця: дружина [PERSON], син [PERSON] Згідно ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. На підставі аналізу вказаних вище норм закону та встановлених обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON], постійно проживаючи на час та за місцем відкриття спадщини, у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] Крім цього, встановлено, що рішенням Сокирянського районного суду від 01.07.2014 року, яке набрало законної сили 21.07.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 19.07.1989 року відділом ДРАЦС м.Одеса за актовим записом №1382, розірвано. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. Частиною 2 ст.104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч.2 ст.114 СК України). Отже, виходячи із вказаних норм закону, розірвання шлюбу між особами припиняє їх статус як подружжя, а відповідно право на спадкування одного із подружжя після другого втрачається, якщо на час відкриття спадщини набрало законної сили рішення суду про розірвання шлюбу. З таких обставин, суд приходить до висновку, що на час відкриття спадщини [PERSON] не являлась спадкоємцем померлого [PERSON], у звязку з чим після його смерті втратила право на спадкування як спадкоємець першої черги за законом. Доказів на підтвердження наявності права спадкування [PERSON] за заповітом після смерті [PERSON], позивачем у відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно нотаріально посвідченої угоди про визначення часток квартири від 12.05.2003 року, яка була укладена між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], сторони погодились і не заперечували проти того, що кожному із них належить по 1/3 частки квартири, яка розташована за адресою: м.Сокиряни, вул.Шевченка,12/4 Чернівецької області. Як вбачається із змісту нотаріально посвідченого договору дарування від 12.05.2003 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], які діяли в інтересах неповнолітнього [PERSON], останній набув у власність 2/3 частки у вказаної вище квартири. Отже, співвласниками нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: м.Сокиряни, вул.Шевченка,12/4 Чернівецької області, на даний час є [PERSON] (2/3 частки) та [PERSON] (1/3 частки). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, сформованої за №79521257 від 03.02.2017 року, встановлено, що права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відносно [PERSON] відсутні. Відповідно до повідомлення територіального сервісного центру №7345 регіонального сервісного центру МВС в Чернівецькій області від 16.02.2017 року встановлено, що згідно облікових даних за [PERSON], жителем [INFO], автотранспортних засобів не значиться. Таким чином, наведеними доказами судом встановлено обставини відсутності на час відкриття спадщини спадкового майна, належного померлому [PERSON] Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставин щодо наявності інших спадкоємців та /або іншого спадкового майна померлого [PERSON] позивачем належними і допустимими доказами не доведено. З огляду на викладені вище норми закону та обставини справи в їх сукупності, враховуючи відсутність одержаного [PERSON] у спадщину майна, в межах вартості якого б підлягали задоволенню вимоги кредитора, а також із урахуванням того, що [PERSON] на час відкриття спадщини не являлась спадкоємцем померлого [PERSON], суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених до них вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed