Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.01.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28.05.2017 року має заборгованість - 21611,40 грн., яка складається з наступного: 486,36 грн. - заборгованість за кредитом, 16129,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3490,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1005,30 грн. - штраф (процентна складова). Просять суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 21611,40 грн. за кредитним договором № б/н від 20.01.20111 року, судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, та пояснив, що дійсно брав кошти, однак періодично погашав заборгованість за кредитним договором. Крім того пояснив, що він являється інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.01.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З зазначеної заяви встановлено, що [PERSON] був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку та згодна, що її заява разом з зазначеними умовами, правилами та тарифами банку складає договір між нею та позивачем. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно із п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Умов та правил надання банківських послуг, за користування кредитом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів у році. Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, при виникненні простроченого зобов'язання, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. З розрахунку заборгованості за договором № б/н між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] встановлено, що станом на 28.05.2017 року має заборгованість - 21611,40 грн., яка складається з наступного: 486,36 грн. - заборгованість за кредитом, 16129,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3490,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1005,30 грн. - штраф (процентна складова). Також з даного розрахунку встановлено, що [PERSON] здійснювалося погашення заборгованості перед банком, однак погашення вносились не у повному обсязі та носили несистематичний характер. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору підлягає частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 20.01.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік. З заяви [PERSON] вбачається, що він був ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку та згоден, що його заява разом з зазначеними умовами, правилами та тарифами банку складає договір між ним та позивачем. Даний договір відповідає вимогам ст. 634 ЦК України. Кредитний договір між банком та [PERSON] відповідає і вимогам Закону України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринку фінансових послуг», оскільки між сторонами при укладенні договору досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі та не встановлено порушень вимог ст. 203 ЦК України. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором. Оскільки договором про надання кредиту було передбачено повернення коштів щомісячними платежами в розмірі 30% на рік на залишок заборгованості, [PERSON] дані умови порушив, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України з неї слід стягнути заборгованість по кредиту. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Договором про надання кредиту визначено, що [PERSON] отримав кредит зі сплатою 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При укладені договору № б/н від 20.01.2011 сторони домовились, що за порушення взятих зобов'язань по поверненню коштів по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів [PERSON] зобов'язався сплатити на користь банку штраф 500 грн. в фіксованій частині та в розмірі 5% від ціни позову та пеню і оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за договором, то відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України з нього на користь позивача слід стягнути штраф та пеню. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Виходячи зі змісту даної правової норми, умовами для зменшення розміру неустойки є значне перевищення розміру неустойки над розміром збитків, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Отже, враховуючи, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобов'язання, та те, що відповідач [PERSON] являється інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серія ААГ № 103552 оглянутим в судовому засіданні, а також, що внаслідок стягнення боргу на загальну заборгованості, в тому числі і пені, розмір якої значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту будуть порушені права [PERSON] суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені з 3490 грн. до 500 грн. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення штрафів: 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 1005,30 грн. (процентна складова). Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. За положенням ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі за № 6-2003цс15. Тому суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення штрафів не підлягають задоволенню. Виходячи із вищевикладеного, та враховуючи, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 486,36 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 16129,74 грн., пені - 500 грн., а всього 17116,01 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір Публічним Акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» в розмірі 1600 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved