Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

ПАТ «ВТБ Банк» в особі представника [PERSON] звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначають, що 23 серпня 2012 року з відповідачем по справі було укладено кредитний договір №R53700318224В. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав [PERSON] кредит в сумі 74\~300 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 31,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, та з кінцевим строком погашення заборгованості до 23.08.2016. ПАТ «ВТБ Банк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, проте своїх зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його використання боржник не виконує, в звязку з чим станом на 20.06.2014 має заборгованість у сумі 64\~606 грн. 26 коп., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судові засідання, призначені на 09 годину 27 травня 2015 року на 15 годину 27 липня 2015 року не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином, судові повістки, направлені за її місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання»(а.с.53,54). Крім того, в судове засідання, призначене на 15 годину 18 серпня 2015 року, відповідач не зявилася повторно. Про час і місце слухання справи повідомлялася шляхом розміщення судового оголошення в газеті «Слобідський край» № 93 від 06 серпня 2015 року. Причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53700318224В від 23 серпня 2012 року. Відповідно до п. п. 2.1, 3.1, 3.2, 3.3.1 вищевказаного договору, відповідач отримала від позивача кредит на споживчі потреби у сумі 74\~300 гривень зі сплатою процентів за його користування у розмірі - 31%, повернути який зобовязалась до 23 серпня 2016 року або достроково у випадках, передбачених п.5.2.1 договору (а.с.7-8). Згідно з п.7.1 кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами Договору Позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобовязань, включаючи день погашення. Судом встановлено, що позивачем були виконані вимоги вказаного кредитного договору та перераховано грошові кошти в сумі 74 300 гривень [PERSON] на поточний рахунок останнього № 2625001158202, визначений п.3.9 кредитного договору що підтверджується копією меморіального ордеру №38313 від 23 серпня 2012 року (а.с.13). Як встановлено судом, позичальник [PERSON] не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення основного кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Так, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №R53700318224B від 23 серпня 2012 року, наданого ПАТ «ВТБ Банк», загальна заборгованість [PERSON], станом на 20 червня 2014 року, становить 64\~606 гривень 26 копійок, яка складається з: - 56 659 грн. 05 коп. - сума заборгованості за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту; - 5 637 грн. 57 коп. - сума боргу за процентами (плата за користування кредитом) з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо сплати процентів; - 2\~309 грн. 64 коп. - сума пені, нарахованої у звязку із несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу. Вказана сума заборгованості підтверджується наданим розрахунком (а.с.14-17). Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. В\~ст.610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 ЦК України.\~\~ Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п.5.2.1 кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадках, передбачених цим Договором або чинним законодавством України, зокрема: порушення Позичальником зобов'язань, що випливають з умов цього Договору; невиконання /неналежне виконання/ зобов'язань щодо сплати платежів, а також комісійної винагороди, неустойки тощо, передбачених умовами Договору. Таким чином, як нормами\~\~ЦК України, так і умовами кредитного договору передбачено право Банку вимагати дострокового повернення кредиту. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки позичальником [PERSON] було порушено умови укладеного між сторонами кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування грошовими коштами, то суд вважає за можливе стягнути достроково з відповідача на користь позивача вказану вище суму заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в розрахунок заборгованості включено 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту, відсотків по кредиту та інфляційні витрати. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. А тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача вказаних вище коштів суд вважає обґрунтованими, при цьому судом приймається до уваги проведений позивачем розрахунок 3% річних та суми боргу з врахуванням індексу інфляції. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач з умовами кредитного договору за № R53700318224B від 23 серпня 2012 року була ознайомлена при його укладанні, підписала вказаний договір і отримала кредит в обумовленій кредитним договором сумі, але вищевказані умови зазначеного договору порушила. Наведене підтверджується матеріалами справи (а.с.7-13). Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем будь-яких заперечень проти позову суду не надано. Сукупність наведених доказів, наданих позивачем та їх належна оцінка і дають суду підстави для повного задоволення заявлених позивачем вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору 646,06 грн. та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 368 грн. (а.с.1, 67,68). А тому,

Outcome: approved