Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

ПАТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Вінницькі міські електричні мережі» 01.12.2017 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті за спожиту електричну енергію у розмірі 3772,17 грн. та судовий збір в розмірі 1600 грн. На обґрунтування позову позивач зазначає, що між ПАТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Вінницькі міські електричні мережі» та [PERSON], [INFO] склалися фактичні правові відносини, що підтверджується наявністю особового рахунку № 090090259, який відкрито відносно споживача за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Правил, енергопостачальник зобовязується забезпечувати надійне постачання електричної енергії побутовому абоненту, а споживач користуватися нею, дотримуватися вимог нормативно технічних документів та договору, забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів, збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому обєкті споживача, оплачувати спожиту електричну енергію своєчасно та повністю, п.п.38,42. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, за календарний місяць, що минув відповідно до показників електролічильника. Відповідно до довідки про споживання за період з 03.2014 року по 08.2017 року по особовому рахунку № 090090259 за споживачем значиться заборгованість за спожиту електричну енергію. Заборгованість становить 3772, 17 грн. 02.08.2017 року № СО-51-1455 Структурною одиницею «Вінницькі міські електричні мережі» направлено вимогу споживачу, що у разі несплати заборгованості матеріали будуть передані до суду. [PERSON] в добровільному порядку не розраховується з ПАТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Вінницькі міські електричні мережі» чим порушує п.20 Правил. Це тягне за собою зниження рівня енергетичної безпеки держави та фінансової дисципліни субєктів господарювання, що негативно впливає на забезпечення функціонування єдиної енергетичної системи України, а в кінцевому результаті істотно порушує матеріальні інтереси держави. В судовому засіданні представник ПАТ «Вінницяобленерго» [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці ««Вінницькі міські електричні мережі» 3772, 17 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію та 1600 грн. судового збору. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні кожен окремо, позовні вимоги не визнали. Суду пояснили, що позов необґрунтованим та протизаконним. Заначили, що між сторонами відсутні правовідносини, в тому числі договірні, вказали про наявність 30 кримінальних проваджень, наголосили про скрутний матеріальний стан родини [PERSON], через те, що її діти не працюють та не отримують доходу. А також просять суд застосувати строки давності до даної заборгованості. Суд, дослідивши матеріалами справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши докази по справі в їх сукупності та взаємозвязку дійшов до наступного висновку. Між ПАТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Вінницькі міські електричні мережі» та [PERSON], [INFO] склалися фактичні правові відносини, що підтверджується наявністю особового рахунку № 090090259, який відкрито відносно споживача за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до довідки про споживання за період з 03.2014 року по 08.2017 року по особовому рахунку № 090090259 за споживачем значиться заборгованість за спожиту електричну енергію. Заборгованість становить 3772, 17 грн. (а.с.10-13). 02.08.2017 року № СО-51-1455 Структурною одиницею «Вінницькі міські електричні мережі» направлено вимогу споживачу, що у разі несплати заборгованості матеріали будуть передані до суду (а.с.17). Згідно з ч. 1ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електроенергетику», електроенергія є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу. Квартира № 30 за адресою: м. Вінниця, вул. Є.Пікуса, буд.1 забезпечується послугами з надання електричної енергії, що надаються ПАТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Вінницькі міські електричні мережі». Закон України «Про житлово комунальні послуги» визначає основні засади організаційних відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово комунальних послуг. Разом з тим, ст. 4 вище вказаного Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово комунальних послуг. Водночас ч.1 ст. 19 Закон України «Про житлово комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово комунальних послуг здійснюються на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обовязки споживача та виконавця житлово комунальних послуг. Пунктом 1ч.3 ст. 20 Закону передбачений обовязок споживача укласти договір на надання житлово комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обовязок кореспондує зустрічному обовязку виконавця, визначеному п.3 ч.2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою КМУ від 20.05.2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». З аналізу змісту ч.3 ст. 6, ч.1 ст. 630 ЦК України, Закону № 1875-ІУ від 24.06.2004 року, постанови № 529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обовязкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином укладення договору на надання житлово комунальних послуг є обовязковим для споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19,20 Закону України «Про житлово комунальні послуги». Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обовязків можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Правова позиція Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Відповідно до Правил користування електричною енергією для населення енергопостачальник зобовязується забезпечувати надійне постачання електричної енергії побутовому абонементу, а споживач користуватися нею, дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору, забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів, збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому обєкті споживача, оплачувати спожиту електричну енергію своєчасно. Згідно зі ст. 11 ЦК України зобовязання виникають, зокрема, з договорів та актів цивільного законодавства. Такі зобовязання [PERSON] як споживача електричної енергії встановлено пунктом 45 Правил та статтею 26 Закону України «Про електроенергетику». Згідно із ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із положеннями ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом враховано, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими зобовязаннями, у яких, серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно правовий обовязок з оплати отриманих житлово комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України), вимагати сплату грошей за надані послуги. Крім того, прийнято до уваги, що відповідно до ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово комунальні послуги» укладення договору на надання житлово комунальних послуг визначено як обовязок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні коштів за надані житлово комунальні послуги. Таким чином, суд вважає правомірним застосування до даних правовідносин, враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати житлово комунальних послуг, відповідальність передбачену ч.2 ст. 625 ЦК України. Вище зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59 цс13. Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг ВМР відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.29). Відповідно до довідки № 2700 від 04.11.2016 року ЖЕК № 5 за адресою: [ADDRESS] проживають та зареєстровані [PERSON] - наймач, [PERSON] дочка, [PERSON] син (а.с.7). Згідно свідоцтва про право власності, посвідченого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 21.01.2000 року за реєстром № 2-234, власником 2/3 часток квартири за адресою: м. Вінниця, вул. Папаніна (нині [PERSON]), 1 кв. 30 є [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання майна. Суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON], як власник 2/3 часток у праві власності на квартиру повинна належним чином виконувати обовязки власника з утримання майна, здійснювати оплату за послуги, що надаються позивачем до квартири, власником 2/3 частки якої вона є, та нести відповідальність за невиконання своїх зобовязань. Стосовно клопотання відповідачки [PERSON] та її представника [PERSON] про застосування позовної давності суд зазначає наступне. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2017року скасовано судовий наказ, виданий 15.09.2017 року за заявою Публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Вінницькі міські електричні мережі» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] боргу за спожиту електричну енергію (а.с.5-6). Частиною другою ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, права на яку має позивач. Враховуючи те, що судовий захист кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку передбаченому ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-214 цс14. Вирішуючи питання про наявність/відсутність підстав для застосування до вимог позивача процесуального інституту строків позовної давності зважає на наступне. Остання проплата за послуги електричної енергії була здійснена 18.01.2015 року на суму 0, 50 грн., що враховуючи суму поточних нарахувань також свідчить і про визнання боргу відповідачем (а.с.10) 15.09.2017року, тобто до закінчення трирічного терміну з дати останнього платежу, Вінницьким міським судом Вінницької області було винесено судовий наказ, яким було перервано строк позовної давності та який в послідуючому було скасовано ухвалою суду від 25.10.2017 року (а.с.5). Таким чином підстави для застосування строків позовної давності до спірних правовідносин відсутні, позивачем строк звернення до суду з даним позовом не пропущенний. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладена, а також те, що ПАТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Вінницькі міські електричні мережі» просили суд стягнути заборгованість по сплаті за спожиту електричну енергію у розмірі 3772, 17 грн. та судовий збір в розмірі 1600 грн. лише з [PERSON], суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиту електричну енергію. На підставі ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved