Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

ПАТ «Державний експортно-імпортний Банк України» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 12188,65 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ПАТ «Державний експортно-імпортний Банк України» та [PERSON] в письмовій формі було укладено додаткову угоду від 17.03.2016 року до договору від 17.02.2016 року № 8382338880, згідно якої сторони домовились викласти назву договору у такій редакції: «Договір про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії № 8382338880». Згідно з умовами кредитного договору на підставі заяви позичальника банком було відкрито позичальнику поточний рахунок № [NUMBER] та відкрито кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням картки з лімітом у розмірі не більше 4000,00 грн. на строк до 28.02.2019 року. Згідно з п. 2.5 кредитного договору кредит надається для оплати будь-яких проведених держателем операцій за картковим рахунком понад залишок коштів на картковому рахунку у разі недостатності власних коштів клієнта на картковому рахунку для оплати відповідних операцій. Відповідно до п.2.10 статті 2 кредитного договору відповідач зобов`язався сплачувати щомісяця позивачу проценти за користування кредитом нараховані за фіксованою процентною ставкою у розмірі 40,00% річних. Згідно із п. 5.3 статті 5 кредитного договору нарахування процентів за користування клієнтом кредитом здійснюється банком у валюті карткового рахунка щомісяця в останній банківський день місяця та в день припинення дії кредитної лінії (для процентів за кредитом), а у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом у день надходження на картковий рахунок коштів, за рахунок яких така прострочена заборгованість ( її частина) буде погашена. Нарахування процентів за користування кредитом банк здійснює, починаючи з першого календарного дня, наступного за днем видачі кредиту, по день повного погашення відповідного кредиту ( включно). Проте позичальник не дотримувався умов кредитного договору щодо погашення кредиту та зобов`язання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом. Станом на 11.12.2018 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором, яку банк заявляє за даним позовом становить 12188,65 грн., з яких: 3996,83 грн. прострочена заборгованість за основним боргом за кредитом; 4298,87 грн. прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом; 320,21 грн. пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 1349,44 грн. пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом; 421,01 грн. три проценти річних; 1802,24 грн. інфляційне збільшення суми основного боргу за кредитом. Таким чином заборгованість до стягнення становить 12188,65 грн., яку просять суд стягнути з відповідача на їх користь за Договором про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії № 8382338880 від 17.02.2016 року та судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою судді від 03.10.2019 року справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до\~ст. 274 ЦПК України, без повідомлення сторін. Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи та відзив на позов від відповідача судом у встановлений строк не отримано. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що між ПАТ «Державний експортно-імпортний Банк України» та [PERSON] в письмовій формі було укладено додаткову угоду від 17.03.2016 року до договору від 17.02.2016 року № 8382338880, згідно якої сторони домовились викласти назву договору у такій редакції: «Договір про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії № 8382338880». Згідно з умовами кредитного договору на підставі заяви позичальника банком було відкрито позичальнику поточний рахунок № [NUMBER] та відкрито кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням картки з лімітом у розмірі не більше 4000,00 грн. на строк до 28.02.2019 року. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредит. Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ч.1\~ст. 634 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1\~ст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.2\~ст.1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1\~ст.1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст.625 цього Кодексу. Згідно\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.\~1054 та ч.2 ст.1050\~ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено, що відповідач порушив зобов`язання по погашенню кредиту, передбачені Договором про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії № 8382338880 від 17.02.2016 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, укладеного між ПАТ «Державний експортно-імпортний Банк України» та клієнтом\~ [PERSON] відповідно до якого заборгованість за кредитним договором становить 12188,65 грн. Суду належних та допустимих доказів, що відповідач кредит не отримував, доказів того, що підписи в заяві про бажання отримати кредит не його, не надано, клопотання про призначення експертизи не заявлялось, не надано доказів отримання кредитних коштів всупереч волі відповідача іншими особами. Відповідно до ч.1\~ст.2 ЦПК\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідност.89\~ЦПК України\~ виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки, належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої\~ст.12\~ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до ч.6\~ст.81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний Банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved