Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк», в особі представника звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість у розмірі 52637,84 грн., за кредитним договором №б/н від 05.05.2015 року, яка складається із наступного: 36946,38 грн. заборгованість за кредитом; 3230,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5911,40 грн. заборгованість за пенею та комісією; 6549,48 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. В обґрунтування позову посилалися на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до [PERSON] та правил надання продукту кредитних карт б/н від 05.05.2015 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 50386,90 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідач надає Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» умовами та правилами, тарифами складають між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п.1.1.3.2.11 [PERSON] і правил [PERSON] має право проводити договірне списання з відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами в яких клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобовязань перед Банком. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 06.09.2016 року має заборгованість в сумі 52637,84 грн.. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, надіслано заяву, якою просили розглядати справу за відсутності їхнього представника. Відповідачка в судове засідання не зявилася, проте присутній її представник [PERSON], в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне. Так, між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» 05.05.2015 року підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до [PERSON] і правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до положень Генеральної угоди вказано, що вона була підписана у звязку з заборгованістю за договором SAMDN50000067664422 DSL від 04.09.2012 року, в той же час даний договір в матеріалах справи відсутній, в матеріалах справи міститься Анкета-заява від 04.09.2012 року про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач просила надати банківський кредитний ліміт у розмірі 2000 грн.. договір SAMDN50000067664422 DSL від 04.09.2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», відповідач не підписувала і він в матеріалах справи відсутній. [PERSON] та Правила надання банківських послуг, що надані позивачем до матеріалів справи, не містять ні дату, ні підпису [PERSON]. Зважаючи на те, що [PERSON] було підписано виключно Анкету-заяву і не було підписано інші документи, які складають кредитний договір відповідно до змісту анкети-заяви, а саме [PERSON] та Правил надання банківських послуг, а також Тарифи банку, то вказані [PERSON] та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку не є складовою договору SAMDN50000067664422 DSL від 04.09.2012 року і не регулюють відносини між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». Між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до [PERSON] і правил надання продукту кредитних карт від 05.05.2015 року. Зазначена Генеральна угода, не є окремим правочином з надання кредиту, а є угодою підписаною у звязку з наявністю договору SAMDN50000067664422 DSL від 04.09.2012 року, який є недійсним (нікчемним), то застосовуючи наслідки недійсності (нікчемності) зазначеного договору, Генеральна угода не є підставою для стягнення коштів з відповідача. Також зазначалося, що матеріали справи не містять документів первинної бухгалтерської документації, у тому числі відсутні первинні документи, які б підтверджували отримання відповідачем кредиту у розмірі 50386,90 грн.. Також представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності, відповідно до якої зазначалося, що в матеріалах справи наявна Анкета-заява від 04.09.2012 року про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в жовтні 2016 року, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини першої\~статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до [PERSON] та правил надання продукту кредитних карт від 05.05.2015 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 50386,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зі змісту Генеральної угоди від 05.05.2015 року вбачається, що вона містить усі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені\~ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому в силу положень\~ст. 638 ЦК України\~даний договір вважається укладеним. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-16цс15 від 11.03.2015 року з приводу того, що за частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З урахуванням\~\~зазначеної правової позиції Верховного Суду України, та встановлених у судовому засіданні обставин, зокрема того, що позичальниця розписалась в Генеральній угоді\~\~про те, що вона ознайомлена\~\~і згодна\~\~з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, отримання повної інформації про умови кредитування у ПАТ «Приватбанку», і виразила згоду з тим, що Генеральна угода разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг\~\~складають між нею та банком договір про надання банківських послуг - суд вважає, що між сторонами мають місце ознаки кредитного договору, а предметом спірних відносин є виконання цього договору, а не питання укладення договору, як помилково вважав представник відповідача. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Відповідно до пункту 2.1 Генеральної угоди від 05.05.2015 року позичальник зобов'язався належним чином використовувати та повернути наданий йому кредит, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом та сплатити всі інші зобов'язання, які визначені в даному договорі. Сторони погодили, що погашення заборгованості відбувається шляхом сплати позичальником щомісячного платежу в розмірі 1828,04 грн. починаючи з «01» по «25» число кожного місяця. Підписуючи Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до [PERSON] та правил надання продукту кредитних карт, позичальник [PERSON] погодилася з тим, що даний договір вважається укладеним за умови його підписання обома сторонами. Позичальник своїм підписом засвідчила факт та згоду з умовами цього договору, підтвердила свої права та обов'язки за цим договором і погодилася з ними, а також підтвердила свою здатність виконувати умови даного договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Відповідно до п. 1.3 Генеральної угоди від 05.05.2015 року, у випадку порушення позичальником любого із зобовязань, передбачених договорами та розділом 1 «Реструктуризації заборгованості» Генеральної угоди більше ніж на 1 день, вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту, рахується простроченою. П. 2.2 Генеральної угоди передбачає, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у даній генеральній угоді, умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по зобовязанням, строк яких наступив, сторони погодилися, що строк повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 6549,48 грн.. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 06.09.2016 року має заборгованість 52637,84 грн., яка складається з наступного: - 36946,38 грн. заборгованість за кредитом; - 3230,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 5911,40 грн. заборгованість за пенею та комісією; - 6549,48 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Згідно з ч. 3\~ст. 6 ЦК України\~сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 526 ЦК України передбачає, що\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно пункту 2.1. укладеного кредитного договору кредит надається шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку позичальника. Отже, позивач належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним з відповідачем, надавши кредит. Разом з тим, відповідач, в свою чергу, умови договору виконувала не належним чином. Як передбачено ч.1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Частиною 2\~ст. 1050 ЦК України\~надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору. Матеріалами справи підтверджено, що позичальник порушив свої зобов'язання стосовно щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, припинивши погашення заборгованості. Враховуючи що відповідач не виконала умови договору, то позивач має право вимагати погашення боргу та відсотків, а також передбаченими умовами договору комісії та штрафу ґрунтується на законі. Перевіривши дані розрахунку позивача суд погоджується з розміром заборгованості. Жодних доказів на спростування правильності розрахунку в цій частині відповідачем, у відповідності до приписів ч. 3 ст.\~10, ч. 1 ст.\~60 ЦПК України, суду не надано. Доводи представника відповідача про відсутність доказів щодо надання кредитних коштів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки із Генеральної угоди, яка посвідчена підписом [PERSON], вбачається, що позивач надав відповідачу кредит у сумі\~50386,90 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Письмова форма кредитного договору внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю формою такий документ засвідчує як його укладення, так і умови договору, а також підтверджує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13. Згідно Анкети-заяви про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04.09.2012 року, зазначалося, що [PERSON] отримує кредитний ліміт за платіжною карткою та відповідно до цієї [PERSON] та Правил надання банківських послуг розміщене на офіційному сайті ПриватБанку, та [PERSON] зобовязалася виконувати [PERSON] та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Анкета-заява про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04.09.2012 року підписана. Посилання представника відповідача на те, що [PERSON] не підписувала даний документ не спростовані в судовому засіданні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи представника відповідача про те, що суду не надано кредитний договір з метою перевірки існування договірних відносин між відповідачем та позивачем, факту отримання грошових коштів за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості, яка не є кредитним договором, суд вважає безпідставними, оскільки під час укладення Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості позичальник надав свою письмову згоду, що дана Генеральна угода разом з запропонованими банком Умовами та правилами, а також Тарифами складають кредитний договір. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1\~ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті\~ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією iз сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В\~ст. 599 ЦК України\~зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.ст.\~526,\~530,\~610 ЦК України, ч. 1 ст.\~612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті\~10\~та статті\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених,\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, представником ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано Виписку погашень заборгованості з особового рахунку з 06.05.2015 року по 31.12.2016 року [PERSON], з якої вбачається, що остання здійснювала необхідні платежі. Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є\~документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Виписка з особового рахунку [PERSON] є первинним документом банку та підтверджує достовірну заборгованість за кредитним договором. Тому суд приймає вищевказану виписку з особового рахунку як належний та допустимий доказ по справі. Перевіряючи доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до п.1.1.7.31. [PERSON] та правил надання банківських послуг, строк позовної давності щодо вимог банку про повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом,винагороди,неустойки-пені, штрафів, витрат банку становить 50 років. Крім того,\~ст. 256 ЦК України\~передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Діючим цивільним законодавством передбачено два види позовної давності - загальну, яка встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України) та спеціальну, яка встановлюється в один рік та застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2\~ст. 258 ЦК України). За змістом ч. 1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Верховний Суд України в постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 27 січня 2016 року у справі № 6-900цс15, які згідно з ч.1\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковими для врахування судами загальної юрисдикції при застосуванні норм матеріального права, зробив висновок про те, що за умовами кредитного договору, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Оскільки, укладений у справі договір передбачає погашення кредиту та процентів за його користування щомісячними платежами, то перебіг позовної давності починається після несплати кожного чергового платежу. Матеріалами справи підтверджено, що погашення заборгованості відповідач, припинив здійснювати у квітні 2016 року. Отже, перебіг позовної давності розпочався саме з дня несплати щомісячного чергового платежу. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено умови Генеральної угоди від 05.05.2015 року, прострочила платіж, в звязку з чим приходить до висновку про задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу згідно вимог\~ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved