Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 10.02.2012 року ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №R53100195737В відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 50 000 грн., який він зобов'язався повернути в строк до 10.02.2015 року. У зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договору щодо погашення кредиту, станом на 15.01.2014 року у нього виникла заборгованість на загальну суму 119 147, 11 грн., яку позивач просить стягнути. У судове засідання представник позивача не з'явився, відповідно до заяви від 08.10.2014 року представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує . Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченого ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Зокрема, судові повістки, разом з копіями відповідних документів надсилались відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Вінницькій області від 16.10.2014 року, а саме за адресою: [ADDRESS] (а.с.80). Згідно відміток Укрпошти на поштовому відправленні вони повернуті через те, що адресат за зазначеною адресою не проживає. Крім того, відповідно до акта експедитора Хмільницького міськрайонного суду Маціпури В.В. вручити повістку про виклик до суду на 06.11.2014 року 16:00 год. неможливо, оскільки 04.11.2014 року [PERSON] був відсутній за вказаною адресою, а 05.11.2014 року члени його родини в категоричній формі відмовились отримати повістку. Згідно з ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у справі доказів достатньо для вирішення справи по суті та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Як встановлено судом, 10.02.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» (Банк) та [PERSON] (Клієнт) було укладено кредитний договір №R53100195737В. За умовами п. 1.1 даного договору Банк зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому Договорі, а Позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим Договором. Відповідно до п. 3.2 позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі 10.02.2015 року або достроково у випадках передбачених договором. Згідно п. 3.3.1 проценти за користування кредитом нараховуються Банком за ставкою у розмірі 32 % річних. Відповідно до п. 5.3.1 позичальник зобов'язаний сплатити комісійну винагороду, повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені цим Договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 7.1 кредитного договору у разі прострочення Позичальником зобов'язань з повернення Кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору Позичальник зобов'язаний сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочки. В порушення вимог даних норм і умов договору, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань і станом на 15.01.2014 року у нього виникла заборгованість, яка згідно розрахунку від 15.01.2014 року, наданого позивачем, становить - 119147,11 грн., з яких: борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту - 47608,98 грн., борг за процентами (плата за користування кредитом) з урахуванням 3% річних, нарахованих в зв'язку з порушенням зобов'язань щодо процентів - 15202,58 грн., пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту у розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу - 56335,55 грн. Відповідно до п.п. 5.2.2, 9.3 кредитного договору Банк має право вимагати від Позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення Позичальнику відповідного повідомлення Банка з вимогою повернення кредиту або у інші строки, передбачені умовами договору. Сторони домовилися про те, що будь-яке порушення Позичальником умов цього договору повинно розглядатись як істотне порушення цього договору, яке надає право Банку в порядку, передбаченим цим договором та/або чинним законодавством України, незалежно від встановлених цим договором строків виконання зобов'язань, вимагати від Позичальника дострокового повернення заборгованості за цим договором. Позивачем 11.01.2014 року на адресу відповідача було направлено лист-вимогу про погашення заборгованості за договором кредиту (а.с. 16). Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За умовами п. 9.6 договору сторони визначили, на підставі ст. 259 Цивільного кодексу України, що строк позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів, передбачених цим договором встановлюється у три роки. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений розмір судових витрат в сумі 1191,48 грн. сплачені згідно платіжного доручення № 18657 від 10.07.2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved