Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № К-3521746 від 23.10.2012 року у розмірі 124904,29 грн. та сплаченого судового збору. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23.10.2012 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] уклали договір кредиту № К-3521746, відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 123637,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 21.06.2019 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,50 % річних. Згідно з умов договору, відповідач зобовязаний щомісяця в строки, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, 23.10.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № К-3521746/П, відповідно до якого [PERSON] зобовязався нести відповідальність за виконання [PERSON] умов кредитного договору № К-3521746 від 23.10.2012 року. Однак відповідачі не виконали належним чином свої зобовязання за кредитним договором, в результаті чого станом на 02.04.2014 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 124904,29 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів. Судом прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки № К-3521746/П від 23.10.2012 року припиненим. Зустрічний позов обґрунтовується тим, що 23.10.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № К-3521746/П, відповідно до якого [PERSON] зобовязався нести відповідальність за виконання [PERSON] умов кредитного договору № К-3521746 від 23.10.2012 року. Зазначається про те, що оскільки в договорі не встановлений строк його припинення, а тому кредитор ПАТ «Дельта Банк» був зобовязаний протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання предявити вимогу до поручителя. При цьому вказує на те, що оскільки після не сплати чергового платежу за договором до моменту звернення до суду з позовом пройшло більше шести місяців, позивач втратив право на звернення до суду з позовною заявою про стягнення з поручителя заборгованості по кредиту так як відповідно до умов договору поруки, порука є припиненою. В судове засідання представник позивача за первісним позовом не зявився, подав до суду заяву в якій позов підтримав, просив його задовольнити. Проти зустрічного позову заперечив та просив відмовити, оскільки такий є безпідставний. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов підтримали, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Проти первісного позову заперечили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином судовою повісткою в порядку ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомила. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що 23.10.2012 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] уклали договір кредиту № К-3521746, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 123637,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 21.06.2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,50 % річних. Згідно з п. 3.3 договору сплата суми кредиту та процентів за його користування здійснюється щомісячно. Як передбачено п. 1.4 договору кредиту № К-3521746 повернення кредиту здійснюється не пізніше кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного у п. 1.1. цього договору, згідно графіку платежів наведеного у Додатку № 1 до цього договору, який є його невідємною частиною, на рахунок кредитора, зазначений у п. 2.1 цього договору. Пунктом 8.1 договору кредиту № К-3521746 передбачено, що кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у разі невиконання позичальником умов цього договору шляхом надсилання письмової вимоги, яка підлягає виконанню протягом шістдесяти днів з моменту її надіслання. Також встановлено, що 23.10.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № К-3521746/П, відповідно до якого [PERSON] зобовязався нести відповідальність за виконання [PERSON] умов кредитного договору № К-3521746 від 23.10.2012 року. Згідно з п. 1.1 договір поруки № К-3521746/П від 23.10.2012 року поручитель зобовязується перед кредитором в повному обсязі солідарно відповідати за виконання зобовязань позичальника щодо повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом, комісії, штрафних санкцій та пені за договором кредиту № К-3521746. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Взятих на себе зобовязань за кредитним договором № К-3521746 від 23.10.2012 року [PERSON] не виконала, у звязку з чим станом на 02.04.2014 року виникла заборгованість в розмірі 124904,29 грн., що складається з наступного: 103546,02 грн. - заборгованість за кредитом; 5030,44 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 927,30 грн. комісія; 15400,53 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Розмір боргу стверджується копією розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 02.04.2014 року. Вказані розрахунки складені відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України та відповідачем не стпростовані. При цьому не вбачається підстав для застосування ч. 1 ст. 551 ЦК України, яка визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, зважаючи на те, що сума нарахованої пені є значно меншою ніж сума заборгованості за кредитом та процентами. З урахуванням наведеного, враховуючи факт невиконання умов кредитного договору № К-3521746 від 23.10.2012 року, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 124904,29 грн., що складається з наступного: 103546,02 грн. - заборгованість за кредитом; 5030,44 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 927,30 грн. комісія; 15400,53 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Вирішуючи питання щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів за первісним позовом, суд із врахуванням зустрічного позову приходить до наступного висновку. Як вже згадувалося, з метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором, з [PERSON]Ф 23.10.2012 року був укладений договір поруки № К-3521746/П, відповідно до якого останній зобовязався відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання кредитних зобовязань [PERSON] Обґрунтовуючи зустрічний позов [PERSON] та його представник вказали, що договорі не встановлений строк припинення договору, а тому кредитор ПАТ «Дельта Банк» зобовязаний протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання предявити вимогу до поручителя, однак позивачем жодних вимог предявлено не було, у звязку з чим вважають, що є підстави для визнання припиненим договору поруки № К-3521746/П від 23.10.2012 року . Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 24. постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Так, відповідно до кредитного договору № К-3521746 від 23.10.2012 року [PERSON] взяла на себе зобовязання повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитом до 21.06.2019 року. Таким чином саме зазначену вище дату слід рахувати днем настання строку виконання основного зобовязання. Одночасно, як установлено судом, боржник [PERSON], а відтак і поручитель [PERSON], первинно взяли на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 21.06.2019 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. У звязку з порушенням боржником графіку погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та пунктом 8.1 договору право на дострокове повернення всієї суми кредиту та повязаних із ним платежів шляхом предявлення позову до суду. При цьому позивач та його представник за зустрічним позовом вказували, що на те, що оскільки після не сплати чергового платежу за договором до моменту звернення до суду з позовом пройшло більше шести місяців, позивач втратив право на звернення до суду з позовною заявою про стягнення з поручителя заборгованості по кредиту так як відповідно до умов договору поруки, порука є припиненою. Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором К-3521746 від 23.10.2012 року внесено за період нарахувань з 01.12.2013 року по 31.12.2013 року. Крім того, 03.04.2014 року на адресу [PERSON] позивачем надсилалася досудова вимога, відповідно до якої банк вимагав розглянути претензію в строки передбачені законодавством та договором і сплатити саме прострочену (поточну) заборгованість кредитом і тільки за умови незадоволення такої вимоги, банк скористається своїм правом на дострокове повернення всієї суми кредиту. Аналогічна вимога 22.05.2015 року також була направлена поручителю [PERSON] В той же час позивач та його представник за зустрічним позовом посилаються правову позицію, яку було висловлено Верховним Судом України в постанові від 17.09.2014 року у справі 6-53цс14 відповідно до якої виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Одночасно слід звернути увагу на те, що Верховний Суд України у згаданій вище Постанові вказує, що разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобовязань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. [PERSON] звернувся з позовом, якому просив визнати поруку, встановлену договором поруки № К-3521746/П від 23.10.2012 року такою, що припинилась, визнати вищезазначений договір поруки таким, що припинився в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з вимогою до поручителя. Однак Постанова Верховного Суду України № 6-53цс14 від 17.09.2014 року стосувалася встановлення припиненим договору поруки в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів. Крім того слід враховувати, що згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Положеннями кредитного договору передбачено, що зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (п. 8.1 договору). Отже, виходячи з умов кредитного договору та положень статті 599 ЦК України днем настання основного зобовязання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу 60 календарних днів з дати відправлення банком на адресу позичальника вимоги щодо дострокового виконання боргових зобовязань. Крім того, суд звертає увагу на те, що як умовами кредитного договору К-3521746 від 23.10.2012 року, так і ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено саме право, а не обовязок позичальника в разі прострочення повернення чергової частини позики, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. При цьому Верховним Судом України висловлено також правову позицію в Постанові від 21.01.2015 року у справі 6-190 цс14, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. З наведеного слідує, що саме вимога про повне дострокове погашення всієї заборгованості за кредитом є підставою вважати зміну кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання з дати якої шестимісячний строк підлягає обрахуванню. У звязку з цим слід звернути увагу на те, що в цьому випадку позивач, скористався своїм правом та предявив вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом звернувшись безпосередньо з позовом до суду. Таким чином слід дійти висновку про те, що ПАТ «Дельта Банк» предявив вимогу до поручителя [PERSON] в межах строків, встановлених ст. 559 ЦК України, що свідчить про відсутність підстав для визнання поруки припиненою. З урахуванням наведеного оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «Дельта Банк» слід задовольнити та стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на банку заборгованість за кредитним договором № К-3521746 від 23.10.2012 року у розмірі 124904,29 грн., з яких: 103546,02 грн. - заборгованість за кредитом; 5030,44 грн. заборгованість за відсотками; 927,30 грн. - комісія; 15400,53 грн. - пеня. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим слід відмовити. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved