Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі-Банк) звернулося до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 04.12.2006 р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 4400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «Приватбанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у п. 1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17.07.2009 р. було проведено державну реєстрацію вказаних змін. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р., та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом в заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до ст. 1054 ЦПК України Банк свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, на що останній зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 31.03.2016 р. має заборгованість в сумі 14\~947,50 грн., яка складається з: 4375,99 грн. - заборгованість за кредитом; 7732,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1650,56 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 687,98 грн. (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає. Враховуючи викладене, просять позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявився, але направив суду письмову заву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, справу просить розглянути у відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала заяву з клопотанням слухати справу у її відсутність; крім цього надала заперечення, в яких позов не визнала, просить застосувати позовну давність та відмовити позивачеві у задоволенні позову. Оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що 22 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (на даний час ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений Кредитний договір шляхом підписання сторонами 04.12.2006 року заяви разом з Умовами і правилами надання банківських послуг. Відповідно до укладеного договору б/н від 04.12.2006 р. відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. \~\~\~\~ Згідно з п. 6.5 «Умов та правил надання банківських послуг», відповідач як користувач платіжної картки зобовязана до сплати заборгованості по кредиту, відсоткам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених дійсним договором. Згідно з п. 6.6, у випадку невиконання зобовязань за договором, на вимогу Банку виконати зобовязання по поверненню кредиту (у тому числі простроченого кредиту і Овердафту), оплаті винагороди Банку. Відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконала, що потягло настання у позивача права вимоги щодо сплати заборгованості. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 31.03.2016 року сума заборгованості за вищезазначеним договором складає 14\~947,50 грн., а саме: 4375,99 грн. - заборгованість за кредитом; 7732,97 грн. - заборгованість за процентами; 1650,56 грн. нарахована комісія; 1187,98 грн. заборгованість по судовим штрафам. Як вбачається з матеріалів справи, платіжна картка була видана відповідачці строком на дванадцять місяців і це узгоджується з п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг фізичним особам, з якого вбачається, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Таким чином, 04.12.2007 року строк дії договору, а відповідно і кредитної картки закінчився. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитним договором був проведений відповідачкою 01.10.2013 року, після чого вона більше кредит не погашала, нова платіжна картка їй не видавалася і строк дії договору вона не продовжувала. Відповідно до положень п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг фізичним особам передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність (строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу) встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Частина 3 вказаної статті передбачає, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позивач звернувся до суду у травні 2016 року, після сплину строку позовної давності. Даних про те, що кредитний договір лонгувався і відповідачеві видавалася нова платіжна картка (платіжні картки) після закінчення строку дії картки, виданої їй у грудні 2006 року, позивач суду не надав. Частина 3 ст.267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. А відповідно до ч.4 цієї ж статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки відповідач під час розгляду справи в суді звернулась до суду із заявою про застосування наслідків сплину позовної давності, то суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити за спливом позовної давності.

Outcome: dismissed