Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

На розгляд суду предявлено вказану заяву, в якій [PERSON] просить: - встановити факт її постійного проживання з [PERSON] на час його смерті та відкриття спадщини, а саме 09.02.2014 року; - визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок № 15 по вул. Зої Космодем`янської в м. Покровську Донецької області та земельну ділянку площею 0,0647, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель за вказаною адресою. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є донькою [PERSON], померлого 9 лютого 2014 року, після смерті якого відкрилася спадщина на належне останньому нерухоме майно, а саме домоволодіння та земельна ділянка за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Зої Космодем`янської, 15. Позивач, будучи єдиним спадкоємцем за законом першої черги, вважає себе такою, що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в володіння вказаним нерухомим майном. При зверненні [PERSON] до нотаріуса для юридичного оформлення майнових прав встановлені перешкоди в видачі свідоцтва про право на спадщину, з причин відсутності документального підтвердження факту сумісного проживання позивача з померлим та пропуску встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини. Захист майнових прав [PERSON] можливий лише в судовому порядку. Позивач [PERSON], представник позивача адвокат [PERSON] (діє на підставі ордеру адвоката на ведення справи) у судове засідання не зявилися, суду адресовано заяву про розгляд справи в їх відсутність, заявлені вимоги підтримано. Відповідачем [PERSON] міською радою Донецької області в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника органу місцевого самоврядування, заперечень по суті заявлених вимог не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. \~ \~ \~ \~[PERSON], [INFO] уродженка м. Красноармійськ Донецької області, громадянка України, перебуває на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: [INFO], мрн. Лазурний[ADDRESS] (підтверджено відомостями паспорта серія ВА 233332 а.с. 5-8). \~ \~ \~ \~[PERSON] є донькою [PERSON], [INFO] (родинні відносини підтверджено свідоцтвом про народження позивача серійний номер І-ЯК № 047276 а.с. 11, свідоцтвом про укладення шлюбу серійний номер ІV-НО № 460783 а.с. 11). \~ \~ \~ \~9 лютого 2014 року [PERSON] помер (підтверджено свідоцтвом про смерть серійний номер І-НО № 7582958 а.с 13), після його смерті, в силу ч. 1 ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадщина. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини, відкритої після смерті [PERSON] входить нерухоме майно, а саме: - житловий будинок № 15 по вул. Зої Космодем'янської, в м. Покровськ Донецької області, - належний спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04.08.2005 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області, р-р № 4520 (а.с 17, 20); право приватної власності спадкодавця зареєстровано (підтверджено витягом комунального підприємства Красноармійське бюро технічної інвентаризації № 8210411 а.с. 22); на імя спадкодавця видано технічний паспорт на житловий будинок а.с. 23-25); - земельна ділянка площею 0,0647 за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Зої Космодем'янської, 15, - належна спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 04.08.2005 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області, р-р № 4522 (а.с 18-19, 21); спадкодавцю видано Державний акт на право власності на земельну ділянку а.с. 26). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя не скористався наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту, тому спадкування здійснюється за законом. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем першої черги спадщини після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Судом надано оцінку наявним в справі доказам та перевірено доводи позивача [PERSON] щодо прийняття спадщини після смерті батька. Так, в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. Зареєстрованим місцем проживання позивача [PERSON] є адреса: Донецька область, м. Покровськ, мрн. Лазурний[ADDRESS], зареєстрованим місцем проживання спадкодавця [PERSON] є адреса: Донецька область, м. Покровськ, вул. Зої Космодем`янської, 15 (згідно відомостей копії паспорта а.с. 15). Згідно довідки комунальної установи «[PERSON] координаційний комітет самоорганізації населення» № 10180 від 08.02.2018 року [PERSON] з 03.09.2005 року по день смерті 09.02.2014 року мешкав за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Зої Космодем`янської, 15 (а.с. 27). Суд зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно розяснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому в ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення», яке зводиться до сукупності осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] фактично проживала з батьком [PERSON] в належному останньому житловому будинку, користувалася речами звичайної обстановки. Інші відомості, які могли спростувати такі доводи позивача, або могли вказати на сумнівність обгрунтувань цієї частини позову, - судом не встановлено. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, статтею 1268 ЦК України встановлено презумпцію прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Позивачем [PERSON] заяву про відмову від прийняття в порядку ст. 1274 ЦК України подано не було. Згідно відомостей Першої покровської державної нотаріальної контори, надані на запит суду, - на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 53450119 від 26.09.2018 року спадкова справа не відкривалась (а.с. 37, 38 40). Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] 15 лютого 2018 року звернулась до Першої покровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON], який помер 9 лютого 2014 року. Постановою державного нотаріуса від 15 лютого 2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після померлого батька відмовлено (а.с. 30). \~ \~ \~ \~ Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 23) якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р.) Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевказані положення національного законодавства та рекомендації їх застосування, - суд вважає встановленим та доведеним юридичний факт, що [PERSON] постійно проживала разом із батьком [PERSON], який помер 9 лютого 2014 року, на час відкриття спадщини за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Зої Космодемянської, буд. 15. Факт має юридичне значення, обумовлене необхідністю оформлення спадщини, і законом не визначено іншого порядку його встановлення. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщини, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При цьому, відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається в порядку встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В розумінні вказаного, право власності на нерухоме майно, а саме домоволодіння та земельна ділянка за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Зої Космодем`янської, 15, яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Дане право відноситься до прав, які входять до складу спадщини. Це право після смерті спадкодавця перейшло в порядку спадкування до позивача [PERSON], яка прийняла спадщину у належний спосіб, однак отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказаний житловий будинок та земельну ділянку в нотаріальній конторі не має можливості. Позивач фактично, будучи титульним власником спірного спадкового майна змушена в судовому порядку захистити свої майнові права та інтереси, оскільки будь-яких інший спосіб відсутній. Таке рішення відповідає ст. ст. 316, 328 ЦК України, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові за № 5 від 07.02.2014року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання за позивачем [PERSON] право власності на спадкове майно в порядку ст. 392 ЦК України, згідно якої власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Вимог про відшкодування витрат за рахунок відповідача не заявлено. На підставі ст. ст. 328, 392, 1261, 1268, 1296 ЦК України,

Outcome: approved