Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

ПАТ «Альфа Банк» у квітні 2016 року звернулось до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.11.2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок [NUMBER] у гривні та випустив міжнародну платіжну картку Visa Gold строком на два роки, встановивши ліміт відновлювальної кредитної лінії у сумі 20 000 грн. 00 коп., в свою чергу відповідач зобов'язувався повернути кредитні кошти та виплатити проценти за користування кредитом, сплатити неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені вказаним договором. Позивач виконав свої обов'язки за вказаним договором та відкрив позичальнику картковий рахунок [NUMBER] у гривні та випустив міжнародну платіжну картку Visa Gold строком на два роки, встановивши ліміт відновлювальної кредитної лінії у сумі 20 000 грн. 00 коп. У зв'язку з тим, що відповідач умови договору виконує не належним чином, станом на 29.02.2016 року утворилась заборгованість у сумі 27 881 грн. 24 коп., яку позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, крім того у судовому засіданні 13.07.2016 року заявив усне клопотання про зменшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 3925 грн. 84 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту у сумі 390 грн. 20 коп. та пеня у сумі 3535 грн. 64 коп. Перед початком розгляду справи по суті представник позивача зазначив, що надав суду всі належні докази на підтвердження позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, крім того у судовому засіданні 21.06.2016 року позовних вимог не визнав та надав до суду письмові заперечення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12.11.2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок [NUMBER] у гривні та випустив міжнародну платіжну картку Visa Gold строком на два роки, встановивши ліміт відновлювальної кредитної лінії у сумі 20 000 грн. 00 коп., в свою чергу відповідач зобов'язувався повернути кредитні кошти та виплатити проценти за користування кредитом, сплатити неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені вказаним договором. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав повністю, відкривши відповідачу картковий рахунок [NUMBER] у гривні та випустив міжнародну платіжну картку Visa Gold строком на два роки, встановивши ліміт відновлювальної кредитної лінії у сумі 20 000 грн. 00 коп. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 13.07.2016 року наявна заборгованість в сумі 3925 грн. 84 коп., з яких: 390 грн. 20 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту та 3535 грн. 64 коп. - сума заборгованості за пенею. Водночас, ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А ст.10 ЦПК України зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» встановлено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Однак, позивач, наполягаючи на позовних вимогах не надав детального розрахунку заборгованості, незважаючи на те, що суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи можливість надати його суду, зокрема ухвалою суду від 25.05.2016 року позивача було зобов'язано надати до суду, у термін до 10.06.2016 року, докладний розрахунок заборгованості відповідача з виконання договору від 12.11.2013 року за період з 12.11.2013 року по 26.05.2016 року, проте всупереч чинному законодавству України, позивачем вказану ухвалу суду від 25.05.2016 року виконано не було. Крім того, з розрахунку, який наявний в матеріалах справи неможливо встановити дійсний розмір заборгованості та його складові, механізм нарахування боргу, з якого періоду відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, яка заборгованість є поточною, а яка - плановою. Позивачем не надано суду оновленого розрахунку заборгованості відповідача, навіть у зв'язку із заявленим клопотанням про зменшення позовних вимог. Також, у своїх запереченнях відповідач звертає увагу суду, що у наданому позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості суми та дати їх сплати не співпадають, оскільки фактично кошти перераховувались позивачу в раніше строки, таким чином позивачем безпідставно нараховувались відповідачу проценти за користування кредитом та штрафи за прострочення сплати платежів, крім того, з налізу вказаного розрахунку вбачається, що відповідач сплачував кошти у рахунок погашення кредиту, однак чомусь вказані кошти позивачем не були враховані. В судовому засідання представник позивача надаючи пояснення на вказані заперечення відповідача, підтвердив факт помилки у наданому розрахунку та не виключав можливості відсутності вини відповідача у нарахуванні пені за несвоєчасне виконання договору від 12.11.2013 року. Клопотання про призначення судової бухгалтерської експертизи сторонами заявлено не було, а відтак суду неможливо встановити правильність нарахування боргових зобов'язань. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення вимог позивача. Суд виходить з того, що наданих представником позивача письмових доказів, які знаходяться в матеріалах справи, не достатньо для висновку про задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 27 881 грн. 24 коп. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються лише на припущеннях та є недоведеними, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed