Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

ПАТ «ВТБ Банк» (далі - Банк) звернулось до суду з позовом до відповідачів, просило про стягнення боргу за період з 29.12.2009 року по 23.05.2011 рік у розмірі 8560,18 дол. США (еквівалент 68284 грн. 32 коп.), що складається з заборгованості по сплаті процентів в сумі 3201,84 дол. США (еквівалент 25541 грн. 08 коп.) та пені: за несвоєчасну сплату кредиту - 4831,73 дол. США (еквівалент 38542 грн. 71 коп.) і несвоєчасну сплату процентів - 526,58 дол. США (еквівалент 4200 грн. 53 коп.) В березні 2013 року Банк подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, просив про стягнення з відповідачів неустойки в розмірі 10290,35дол. США (еквівалент 82250 грн. 77 коп.) з яких: 608,44 дол. США (еквівалент 4863 грн. 26 коп.) - прострочена заборгованість по кредиту; 3254,91 дол. США (еквівалент 26016 грн. 50 коп.) - прострочена заборгованість по сплаті процентів; а також: пеня за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 5001,98 дол. США (еквівалент 39380 грн. 83 коп.), пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту в розмірі 1425,02 дол. США (еквівалент 11390 грн. 19 коп.). Ухвалою суду від 23 січня 2014 року провадження по даній справі в частині позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості по кредиту (за тілом кредиту) та пені за несвоєчасну сплату кредиту закрите. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що її довірителем додатково нараховані відсотки за час фактичного користування грошовими коштами за період з часу стягнення з відповідачів коштів на підставі судового рішення, постановленого 17 грудня 2009 року, до часу розгляду справи судом. Відповідач [PERSON], підтримав подані заперечення, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неправильність розрахунку розміру штрафних санкцій, а також на пропуск строку для звернення до суду з зазначеним позовом. Представник відповідача вважав пред'явлені вимоги безпідставними внаслідок повного фактичного виконання своїм довірителем рішення суду. Вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 30 травня 2008 року між ВАТ ВТБ Банк, правонаступником якого є Банк, та [PERSON] укладений кредитний договір № 26.48/08-СК, відповідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 35000 дол. США, під 19,50 % річних строком по 28 травня 2010 року. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 30 травня 2008 року між Банком та [PERSON] укладений договір поруки № 26.48/08-СК-ДП-1, а також того ж дня між Банком та [PERSON] укладений договір поруки № 26.48/08-СК-ДП-2. На виконання своїх зобов'язань позивач перерахував відповідачу вказану суму. В свою чергу, відповідач належним чином умови договору не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту та відсотках. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2009 року, позов Банку про стягнення з тих же відповідачів заборгованості за вказаними кредитним договором та договорами поруки задоволений частково. Постановлено про стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь Банку заборгованості в розмірі 182448 грн. 19 коп., розподілені судові витрати. Рішення набрало законної сили 29 грудня 2009 року. В той же час, грошове зобов'язання боржника з повернення коштів не припиняється до моменту фактичного виконання, а за такого Банк в порядку ст. 536, ст. 1048 ЦК України має право на отримання відсотків за час користування грошовими коштами. Постановою Центрального ВДВС ММУЮ від 22 червня 2013 року виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь Банку 183084 грн. 85 коп. боргу закінчене у зв'язку з повним фактичним виконанням. З 29 грудня 2009 року по 22 червня 2013 року відповідачам за користування грошовими коштами додатково нараховано до сплати Банком 3201,84 доларів США, що і підлягають стягненню. Відсотки, нараховані після 22 червня 2013 року стягненню не підлягають, у тому числі з підстав зміни курсу валют. В силу ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В силу ст. 611 ЦК України наслідками порушення зобов'язання є в тому числі і сплата неустойки, а ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, при вирішенні питання про розмір пені слід враховувати наступне. Конституційний Суд України в рішенні від 07 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Розмір нарахованої Банком згідно умов кредитного договору пені (5001,98 дол. США, еквівалент 39380 грн. 83 коп.) є неспівмірним з розміром заборгованості за відсотками, тим більше, що Банк отримав повне фактичне задоволення своїх майнових вимог. За такого, суд вважає, що виходячи з принципів об'єктивності та реальності розмір пені підлягає зменшенню до 100 грн. 00 коп. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі по 70 грн. 96 коп. з кожного.

Outcome: partial