Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

На підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 22.01.2021 року, матеріали вищевказаної цивільної справи передані на розгляд до Подільського районного суду м. Києва, за підсудністю. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання дитини - [PERSON] , разом з батьком, за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що перебував у шлюбі з відповідачкою, проте подружнє життя не склалось, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26.02.2016 року шлюб було розірвано. Під час перебування сторін у шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що до листопада 2020 року [PERSON] проживав разом з матір`ю. Однак, 23.11.2020 року відповідачка вигнала сина з дому, де він проживав. З того часу, а саме з 23.11.2020 року, [PERSON] проживає разом з позивачем, який самостійно його виховує, забезпечує та здійснює повне його утримання. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26.02.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. 17.05.2021 року на адресу суду представник третьої особи - служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації Алєксєєнко І. направила висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , з якого вбачається, що доцільно визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Крім того, представник третьої особи просив провести судове засідання без його участі. У судове засідання 03.06.2021 року сторони не з`явились, позивач подав заяву про проведення судового засідання без його участі та просив позов задовольнити та ухвалити відповідне рішення. Від відповідачки надійшла заява про проведення судового засідання без її участі, за змістом якої остання також зазначила, що не заперечує проти задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи, подані заяви, дійшов до наступного висновку. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26.02.2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , про що 17.01.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 93 (а.с. 16). Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. В той же час, як вбачається, батьки [PERSON] сумлінно ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків. Матір бажає спілкуватись з дитиною. Стаття 19 Сімейного кодексу України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку служби у справа дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.05.2021 року щодо визначення місця місця проживання малолітнього [PERSON] , вбачається, що доцільно визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи вбачається про існування між колишнім подружжям особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Таким чином, враховуючи перш завсе інтереси дитини, її прихильність до батька, з яким він проживає, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком є обґрунтованими та доведеними. Крім того, в силу ст. 160 СК України син [PERSON] , якому виповнилося 14 років може самостійно визначати з ким із батьків він буде проживати, тому оскільки він виказав своє бажання проживати разом з батьком, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають до задоволення. Отже суд, оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, подані докази в їх сукупності, висновок органу опіки та піклування, повністю погоджується з таким висновком щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком. Суд враховуючи всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дітей, їх духовний та фізичний розвиток, вважає необхідним визначити місце проживання дитини з батьком, оскільки це буде відповідати насамперед інтересам дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved