Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить суд стягнути з відповідача на його користь проценти за кредитом в розмірі 2228,48 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 15.05.2006 року між Банком та відповідачем було укладено Кредитний договір б/н, відповідно до умов якого Банком надано відповідачу кредитну карту зі строком дії до 03.09, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 2000,00 грн. В свою чергу відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість за відсотками, яка за період з 16.11.2014 року по 22.09.2015 року складає 2228,48 грн. Представник позивача в судове засідання 06.09.2016 року не зявився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні 06.09.2016 року заперечував проти пред'явленого позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що 15.05.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір б/н про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою процентів за користування кредитом 4 % в місяць з розрахунку 360 днів у році. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів. Підпис відповідача в заяві б/н від 15.05.2006 року свідчить про те, що відповідач підтвердила про ознайомлення з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами, а не про отримання нею Умов, Правил і Тарифів, на які посилається в своєму позові позивач і які були надані в додатках до позову. Відповідач вважає, що Умови про надання банківських послуг, Правила користування платіжною картою та Тарифи, на які посилається позивач в своєму позові і які були надані в якості доказів до позову, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 15.05.2006 року. Крім того, розрахунок заборгованості, який надав позивач, проведений на підставі процентних ставок та тарифів, які не були узгоджені сторонами. Також договір був укладений шляхом підписання позичальником заяви, в якій вказано, що вона разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою і Тарифами складає між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 5 заяви позичальника, яка підписана відповідачем, строк дії кредитного договору співпадає зі строком дії кредитної карти, а строк дії карти, як зазначено в цьому ж пункті, до 03.2009 року. Тому строком дії кредитного ліміту вважається до 03.2009 року. Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. 15.05.2006 року позивачем було підписано заяву, згідно якої позивач підтвердила, що вказана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. У вказаній заяві, зокрема, зазначено розмір кредитного ліміту в сумі 2000,00 грн., а також базову процентну ставку по кредитному ліміту в розмірі 4 % в місяць. Як вбачається з судового наказу Московського районного суду м. Харкова від 08.08.2008 року, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 15.05.2006 року у розмірі 5607,40 грн. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.09.2015 року відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості у розмірі 18231,34 грн. за кредитним договором № б/н від 15.05.2006 року, у звязку з пропуском позивачем строків позовної давності. Як встановлено судом з вказаного вище рішення, а також матеріалів цивільної справи № 643/19675/14-ц, у вказаній цивільній справі позивачем заявлялись вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом, процентами та штрафами, яка виникла станом на 16.11.2014 року. В даній цивільній справі позивач просить стягнути заборгованість за період з 16.11.2014 року по 22.09.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Як вбачається з уточненої позовної заяви, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за процентами в розмірі 2228,48 грн., які нараховані за період з 16.11.2014 року по 22.09.2015 року. Виходячи із положень глави 50 ЦК України, сплив позовної давності до інших вимог, в зв'язку з чим вказаним вище рішенням суду від 04.09.2015 року банку було відмовлено в стягненні заборгованості, що виникла до 16.11.2014 року, не може бути підставою для припинення зобов'язань за вказаним договором в частині сплати процентів, що нараховані після 16.11.2014 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності щодо вимог, які заявлені в даній цивільній справі, в зв'язку з чим не приймає доводи відповідача та її представника щодо пропуску позивачем строків позовної давності. Доводи представника позивача відносно того, що сторонами не було узгоджено умови договору, оскільки позивач не отримувала Умови, Правила і Тарифи, не можуть бути підставою для відмови в позові, з наступних підстав. В даній цивільній справі позивачем заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості за процентами. Розмір процентної ставки за кредитом зазначений в заяві позичальника, яка містить як підпис позивача, так і підпис представника відповідача та печатку останнього. За таких обставин суд приходить до висновку, що умови договору, зокрема в частині сплати процентів за кредитом, були погоджені сторонами належним чином у відповідності до положень ЦК України. Відповідно, судом не можуть бути прийняті посилання представника позивача на постанову Верховного Суду України від 11.03.2015 року, оскільки умови договору, в яких зазначено проценту ставку за кредитом, містять підпис позивача, в зв'язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що позивач не розумів умови договору у вказаній частині. За таких обставин суд приходить до висновку щодо обґрунтованості уточнених позовних вимог та задовольняє вказані вимоги в повному обсязі. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 974,40 грн.

Outcome: approved