Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Обґрунтовуючи свій позов позивач вказав, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Свердловського міського суду Луганської області від 20.05.2013 шлюб між батьками розірвано. [PERSON] з дочкою була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У лютому 2018 року, в зв`язку із бойовими діями у Луганській області, [PERSON] зі своєю бабусею [PERSON] переїхала до м Лисичанськ, Луганської області. Відповідачі, маючи дочку, не виконують своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини у зв`язку з їх перебуванням на тимчасово окупованій території. [PERSON] навчається в комунальному закладі «Лисичанська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 30 Лисичанської міської ради Луганської області», проживає із бабусею, яка приділяє їй належну увагу, турбується про її добробут. Батьки продовжують ігнорувати розвиток дитини, не цікавляться її життям, не приділяють уваги стану здоров`я своєї дитини та ухиляються від виконання батьківських обов`язків. 13 липня 2018 року дана справа була відкрита провадженням та призначена до розгляду у підготовчому судовому засіданні. До початку розгляду справи від представника позивача [PERSON]., надійшла заява, в якій він просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримував в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи сповіщувалися належним чином, причин неявки суду не повідомили, відзивів на позов, а також заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідачів за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дитини, де у частинах 2 і 3 цієї статті зазначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення їх батьківських прав відносно дитини. В пункті 16 Постанови Пленуму № 3 від 30.03.07 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Верховний Суд України зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , дійсно є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] . Сім`я [PERSON] раніше проживала в смт Шахтарський, м Довжанськ (Свердловськ), Луганської області. Однак відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини, до її виховання та матеріального забезпечення відносяться безвідповідально, ігнорують її розвиток, залишили дитину на повне забезпечення бабусі [PERSON] , яка, у зв`язку з бойовими діями на території Луганської області, переїхала із дитиною до м Лисичанськ. Усі вказані обставини підтверджуються наданими позивачем доказами, а саме: копією рішення виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області № 107 від 20.03.2018 про надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування; копією акта про виявлення дитини, переміщеної із тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції, яка залишилися без батьківського піклування від 27.02.2018; копією акта обстеження матеріально-побутових умов від 04.03.2018; копією довідки № 38 від 06.04.2018 та копією характеристики № 155 від 04.04.2018 з місця навчання, а також, копією рішення Свердловського міського суду Луганської області від 20.05.2013 про розірвання шлюбу. Висновком органу опіки та піклування Лисичанської міської ради від 18.09.2019 № 4021/01-16 визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх неповнолітньої дитини [PERSON] . Суд погоджується із даним висновком органу опіки та піклування, оскільки факти, викладені в ньому знайшли підтвердження на підставі наведених вище доказів. Відповідачі їх доказами не спростовували, відзиву на позов не надали, в тому числі й щодо стягнення з них аліментів, які раніше з них не утримувались. Разом з тим, вимога позивача щодо передачі неповнолітньої дитини [PERSON] органу опіки та піклування Лисичанської міської ради до встановлення піклувальника над нею не містить обґрунтувань, тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити, у зв`язку з чим позов задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial