Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 27544, 86 грн. гривень, а також сплачені позивачем судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами 01.09.2008 року укладено догові б/н, згідно з умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, в зв'язку із чим станом на 27.06.2015 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 27544, 86 грн., яка складається з 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 14147, 01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 8610, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф (фіксована складова), 1287, 85 грн. - штраф (процентна складова). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала подані на позов заперечення, пояснила, що дійсно в 2008 року отримала кредитні кошти в розмірі 3000 грн. строком на 12 місяців готівкою, а не на картковий рахунок. Кредитні кошти не повернула, однак банк жодного разу не надсилав їй нагадування про їх повернення. Просила застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судом встановлено, що 01 вересня 2008 року, [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 3000 грн., розмір обов'язкового щомісячного платежі - 14 % (420 грн. до 25 числа), з терміном погашення кредиту 1 рік. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Про застосування позовної давності [PERSON] заявила клопотання 04 листопада 2015 року. Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13. Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що жодного разу не здійснювала погашення кредиту, представник відповідача дану обставину підтвердив. Оскільки останній місячний платіж [PERSON] слід було внести до 25 серпня 2009 року, а банк звернувся до суду з позовом 10 липня 2015 року, строк позовної давності ним пропущений. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що позивачем пропущено строк позовної давності визначений ст.257 ЦК України, поважності причин пропуску такого строку позивачем не наведено, а відповідач просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку із пропуском строку позовної давності. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed