Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК», [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору відновлюваної кредитної лінії та застосування наслідків нікчемного правочину. Згідно, уточненої 24 липня 2018 року, позовної заяви (Том справи №1 а.192-198), при виконанні виконавчого провадження представниками Котовського відділу виконавчої служби у 2015 році по справі де позивачка не приймала участь їй стало відомо, що Котовський міськрайонний суд Одеської області 18 листопада 2014 року, розглянувши позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки, подану до позивачки Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Одеської філії публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», виніс рішення по справі №505/3470/14-ц, яким визнав обґрунтованими позовні вимоги позивача та задовольнив їх і в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1413745,03 грн. за договором відновлюваної кредитної лінії №2 від 5 червня 2008 року на 430000 грн., поверх якого відповідачем без належних на те підстав було нібито видано кредит на суму 85000 грн., нараховано пеню по загальній сумі 574020,89 грн., за прострочений борг по кредиту - 86125,11 грн., пеню за прострочені відсотки за користування кредитом - 238599,03 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлові приміщення у складі кам`яної пральні площею 137,2 м2, літ.«и», розташованої по [ADDRESS] , на земельній ділянці розміром 180,0 м2 згідно договору резервування місця розташування об`єкту №261 віл 12 листопада 2007 року, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на публічних торгах в рамках процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент продажу, одночасно стягнув з відповідача на користь позивача погашення видатків на судовий збір у сумі 3654 грн. Позивачка зазначає, що застосовуючи обман, відповідачі: її колишній чоловік - [PERSON] та ПАТ «Ощадбанк» в особі колишнього виконуючого обов`язки керуючого Балтським відділення [PERSON], стверджували, що мають всі правові підстави на укладення оскаржуваного похідного договору іпотеки, засвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. від 5 червня 2008 року, зареєстрованого у реєстрі за №1516 та 31/2008, що є нібито необхідним для забезпечення дійсних діючих зобов`язань за договором відновлюваної кредитної лінії №02 від 5 червня 2008 року, який, як зазначає позивачка, нібито був укладений Ощадбанком з громадянином [PERSON] де від імені відповідача ПАТ «Ощадбанк» був підписаний відповідальною посадовою особою - виконуючим обов`язки керуючого Балтського відділення №2822 ПАТ «Ощадбанк» [PERSON], який діяв на підставі нотаріально засвідченої 13 березня 2007 року довіреності, за реєстровим №1223, з терміном дії, як вказує позивачка, до 13 березня 2008 року, яка не давала [PERSON] повноважень на укладення кредитних договорів та взагалі така організація, як законно діюче підприємство не існувала на той момент юридично, оскільки згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців №20658085 від 3 червня 2015 року Балтське відділення №2822 ПАТ «Ощадбанк», як філія вказаного банку було ліквідовано і виведене з вказаного реєстру ще 15 січня 2007 року, запис №10701040005016740. Також, позивачка в позовній заяві зазначила, що на її думку [PERSON] враховуючи його невеликий період роботи в Ощадбанку ніколи не міг бути призначеним на посаду виконуючого обов`язки керуючого неіснуючої філії - Балтського відділення ПАТ «Ощадбанк» і на момент підписання вказаного кредитного договору взагалі не мав жодних юридичних повноважень на укладення такого кредитного договору. Крім того, в позовній заяві позивачка зазначає, що з постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2011 року, яка вступила в законну силу, у кримінальній справі №1-260/2011 вбачається, що судом було встановлено, що громадянин [PERSON] ніколи не підписував вказаного кредитного договору. Позивачка зазначає, що викладене дозволяє з упевненістю стверджувати, що не підписаний [PERSON] договір підпадає під поняття неукладений, тобто такого, який не може породжувати будь-яких юридичних наслідків, окрім тих, які пов`язані з відсутністю договору. Отже, на думку позивачки, неукладений кредитний договір не міг служити правовою і матеріальною основою для укладання ПАТ «Ощадбанк» з позивачкою договору іпотеки. Відтак, позивачка вважає, що не існує дійсного основного зобовязання і не укладення договору кредиту має наслідки припинення договору іпотеки, який має похідний характер. Також, в позовній заяві позивачка вказує, що забезпечувальний похідний договір іпотеки від 5 червня 2008 року був підписаний нею у нотаріуса під виливом очевидного обману з боку колишнього управляючого Балтського відділення №2822 ПАТ «Ощадбанк» [PERSON] , який, на думку позивачки, достовірно знав хто конкретно при ньому особисто підписував кредитний договір. Позивачка зазначає, що про викладені обставини їй ніхто ніколи не говорив, навпаки, її всі відповідачі вводили в оману. ЇЇ колишній чоловік нічого їй не пояснював та не надавав ніяких документів. Лише після того, як її представник по справі №505/775/15-ц «Про звернення стягнення на предмет іпотеки» вивчив та дослідив документи та доводи, виступаючи в дебатах пояснив їй суть подій та саме тоді вона почала вимагати від колишнього чоловіка пояснень та документів, але не отримала їх. Як зазначено в позовній заяві, знайшовши документи в тайнику позивачка стала ініціатором розірвання шлюбу у 2015 році, і це послужило їй достатньою підставою для припинення будь-яких стосунків з [PERSON] . Також, в позовній заяві зазначено, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за №20658085 від 03.06.2015 року державного реєстратора ЄДРПОУ, тобто, на думку позивачки, достовірної інформації, філія - Балтське відділення №2822 ВАТ «Державний Ощадний банк України» код ЕДРІІОУ 02763512 було ліквідовано 15 січня 2007 року (останній керівник, що мав право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори без обмежень щодо представництва від імені юридичної особи - [PERSON] ), тобто ще за довго до того як був нібито укладений договір. Позивачка вказує, що не зрозуміло чому тривалий час використовувалась печатка та документація неіснуючого підприємства. У зв`язку з чим, на думку позивачки, договору не могло існувати в природі взагалі, а використовувати печатку неіснуючого підприємства для посвідчення незаконного договору могли лише працівники, щоб вводити в оману ошуканих клієнтів. На думку позивачки, всі ці документи свідчать, що не існує ніякого договору, який потребує забезпечення, а відповідач вводить в її та суд, спотворює та перекручує факти. Так, як зазначено в позовній заяві, у своєму відзиві на позов відповідач - ПАТ «Ощадбанк» вказує на свою обізнаність при ознайомленні з кримінальною справою, що позивачка нібито була допитана у якості свідка по згаданій кримінальній справі, але замовчує про те, що її було доставлено примусово і вона не давала ніяких показів в силу ст.63 Конституції України оскільки вона не знала, що її майно практично вкрадено банком. Враховуючи викладене позивачка просила суд визнати недійсним договір відновлюваної кредитної лінії №2 від 05 червня 2008 року на 430000грн. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] та застосувати наслідки недійсного (нікчемного) правочину шляхом скасування з Державного реєстру іпотек реєстрації похідного (вторинного) забезпечувального договору іпотеки засвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. від 05 червня 2008 року, зареєстрованого у реєстрі за №1516 та 31/2008 з вилученням запису про заборону на відчуження з Державного реєстру іпотек об`єкту нерухомості: нежитлові приміщення у складі кам`яної будівлі пральні площею 137,2м2, літ. «и», розташована по [ADDRESS] , реєстраційний №21707569 запис 664 кн.6., на земельні ділянці розміром 180,0м2 згідно договору резервування місця розташування об`єкту №261 від 12 листопада 2007року. Відповідачем - АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» 29 травня 2019 року було надано до суду відзив на позовну заяву (Том справи №2 а.70-72), в якому представник відповідача зазначив, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечує. У відзиві представник відповідача АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» вказав, що вважає позовні вимоги та доводи позивача безпідставними та необґрунтованими, недоведеними обставини на які вказує позивач, а також просив застосувати до позовних вимог позивача наслідки спливу позовної давності. Відповідач - [PERSON] в установлені судом строки відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву до суду не подав. Проте, 1 червня 2020 року надав на адресу суду письмову заяву (Том справи №2 а.200), в якій зазначив, що позовні вимоги позивачки визнає в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] в установлені судом строки до суду з відзивом на позовну заяву або зустрічною позовною заявою не звернувся. Ухвалою суду від 17 липня 2019 року, після виконання завдань підготовчого провадження, визначених статтею 189 ЦПК України, у справі було закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті. 25 листопада 2020 року позивачка у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. При цьому, 1 червня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання [PERSON] (Том справи №2 а.204) про розгляд справи без її участі, в якому вона також просила суд задовольнити її позовні вимоги. Представник відповідача - АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» 25 листопада 2020 року у судове засідання з розгляду справи не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. При цьому, з клопотання представника відповідача АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» (Том справи №3 а.1), яке надійшло до суду 13 листопада 2020 року електронною поштою, вбачається, що йому відомо про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду справи. Відповідач [PERSON] 25 листопада 2020 року у судове засідання з розгляду справи не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. При цьому, суд бере до уваги те, що 1 червня 2020 року [PERSON] надав на адресу суду письмову заяву (Том справи №2 а.200), в якій зазначив, що позовні вимоги позивачки визнає в повному обсязі, а також зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. 25 листопада 2020 року відповідач [PERSON] у судове засідання з розгляду справи не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв або клопотань від нього на адресу суду не надходило. При цьому, судом неодноразово здійснювалися публікації на офіційному веб-сайті судової влади оголошень про виклик [PERSON] до суду у зв`язку з розглядом справи, а саме: 8 жовтня 2019 року (Том справи №2 а.139), 10 грудня 2019 року (Том справи №2 а.159), 4 червня 2020 року (Том справи №2 а.224) та 24 липня 2020 року (Том справи №2 а.240). У відповідності до речення 2 частини 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд також бере до уваги, що відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі та з ними можливо ознайомитись на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/ та сайті Ананьївського районного суду Одеської області за адресою в мережі Інтернет https://an.od.court.gov.ua/sud1501/gromadyanam/csz/. При цьому, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження», у зв`язку з чим вважає, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, у відповідності до частини 1 статті 3 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, позивачка звернулася до суду 27 червня 2017 року та за час розгляду справа перебувала в провадженні суддів Балтського районного суду Одеської області, Котовського міськрайонного суду Одеської області та Ананьївського районного суду Одеської області. Такий тривалий розгляд справи не відповідає завданням цивільного судочинства щодо своєчасного розгляду справи та ефективного захисту прав осіб, які звернулися до суду. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 статті 223 ЦПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Враховуючи викладене суд вважає, що учасників справи, можливо вважати такими, що повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим відсутні, передбачені частиною 2 статті 223 ЦПК України, підстави для відкладення розгляду справи, що в поєднанні з положеннями ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, з урахуванням заяв позивачки та відповідачів, в яких вони висловлюють свої позиції щодо суті спору, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється. Щодо застосування наслідків пропуску строків позовної давності: Враховуючи положення частини 4 статті 267 ЦК України, якою визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а також частини 2 зазначеної статті ЦК України, якою передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, суд вважає за необхідне до вирішення позовних вимог по суті, розглянути клопотання представника відповідача - АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» про застосування до позовних вимог [PERSON] наслідків спливу строків позовної давності. Так, [PERSON] звертаючись до суду з даною позовною заявою просила суд визнати недійсним договір відновлюваної кредитної лінії №2 від 05 червня 2008 року на 430000грн. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] та застосувати наслідки недійсного (нікчемного) правочину шляхом скасування з Державного реєстру іпотек реєстрації похідного (вторинного) забезпечувального договору іпотеки засвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. від 05 червня 2008 року, зареєстрованого у реєстрі за №1516 та 31/2008 з вилученням запису про заборону на відчуження з Державного реєстру іпотек об`єкту нерухомості: нежитлові приміщення у складі кам`яної будівлі пральні площею 137,2м2, літ. «и», розташована по [ADDRESS] , реєстраційний №21707569 запис 664 кн.6., на земельні ділянці розміром 180,0м2 згідно договору резервування місця розташування об`єкту №261 від 12 листопада 2007року. Представник відповідача, в якості обґрунтування підстав для застосування наслідків спливу позовної давності зазначив, що строк для звернення позичальника до суду з вимогою про визнання кредитного договору недійсним, на думку представника відповідача, необхідно обчислювати з дати його підписання, адже саме з 05 червня 2008 року позивач був обізнаний про всі вищевикладені обставини справи, про що також свідчить підпис позивача у договорі іпотеки від 05 червня 2008 року, в п. 1.1 якого є опис оспорюваного договору, однак до суду позивач звернувся майже через 9 років. Трирічний строк позовної давності сплинув 05 червня 2011 року, в той час коли позов поданий суду лише у липні 2017 року. Також, представник АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» зазначає, що в рамках досудового розслідування кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.190. ч.5 ст.191, ч.ч.2, 3 ст. 366 КК України, [PERSON] була допита в якості свідка. В матеріалах кримінальної справи № 1-266 містяться її покази. Також остання на той час була дружиною [PERSON] , а відтак їй було достовірно відомо про розслідування всіх кримінальних проваджень, які проводились в період з 2009 року по 2011 у які вона викликалась до прокуратури на допит як свідок. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно статей 257-258 ЦК України позовна давність поділяється на загальну, яка встановлена тривалістю у три роки, та спеціальну. Частиною 1 статті 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Так, частиною 2 статті 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості; 3) про переведення на співвласника прав та обов`язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу); 4) у зв`язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу); 5) про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу); 6) у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу); 7) про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу); 8) про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства. Відповідно до частини 5 статті 258 ЦК України позовна давність у чотири роки застосовується за вимогами про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Зі змісту наведених норм та матеріалів справи вбачається, що в даному випадку йдеться про застосування загальної позовної давності. Згідно статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивачка в позовній заяві зазначає, що про обставини, які стали підставою для звернення до суду з даною позовною заявою, їй ніхто ніколи не говорив, навпаки, її всі відповідачі вводили в оману. Її колишній чоловік нічого їй не пояснював та не надавав ніяких документів. Лише після того, як її представник по справі №505/775/15-ц «Про звернення стягнення на предмет іпотеки» вивчив та дослідив документи та доводи, виступаючи в дебатах пояснив їй суть подій та саме тоді вона почала вимагати від колишнього чоловіка пояснень та документів, але не отримала їх. Як зазначено в позовній заяві, знайшовши документи в тайнику позивачка стала ініціатором розірвання шлюбу у 2015 році, і це послужило їй достатньою підставою для припинення будь-яких стосунків з [PERSON] . Доводи позивачки, про те, що до моменту ознайомлення її представника з матеріалами цивільної справи №505/775/15-ц їй не було відомо про існування обставин, які стали підставою для звернення до суду з даною позовною заявою, представником відповідача жодним чином не спростовано. Так, представником АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» не надано суду жодних доказів того, що [PERSON] була допита в якості свідка в рамках кримінальної справи відносно [PERSON] за обвинуваченням його у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.190. ч.5 ст.191, ч.ч.2, 3 ст. 366 КК України. Суду не надано жодних доказів того, що в матеріалах кримінальної справи №1-266 містяться покази позивачки, а також того, що їй було достовірно відомо про розслідування всіх кримінальних проваджень, які проводились в період з 2009 року по 2011 у які вона викликалась до прокуратури на допит як свідок. При цьому, позивачка зазначені доводи заперечує. Крім того, з матеріалів справи, вбачається, що підставою для звернення до суду для позивачки стало встановлення факту того, що [PERSON] не підписував договору відновлюваної кредитної лінії №02 від 5 червня 2008 року, у зв`язку з чим їй стало зрозуміло, що недійсним є також укладений з позивачкою договір іпотеки, укладений на забезпечення вказаного договору. Як зазначає позивачка про вказаний факт їй стало відомо з матеріалів справи №505/775/15-ц. Зазначене спростовує доводи представника відповідача про те, що строки позовної давності слід обчислювати з 5 червня 2008 року, тобто з дати укладення договорів відновлюваної кредитної лінії №02 та іпотеки з позивачкою, оскільки з наведеного вище можливо дійти висновку, що до ознайомлення з матеріалами справи №505/775/15-ц позивачка мала всі підстави вважати дійсними та такими, що підлягають виконанню, як договір відновлюваної кредитної лінії №02 від 5 червня 2008 року, укладений між ПАТ «Ощадбанк» та [PERSON] , так і укладений з нею на забезпечення вказаного договору договір іпотеки від 5 червня 2008 року №б/н. При цьому, з наявної в матеріалах справи копії постанови Одеського апеляційного суду Одеської області у справі №505/3470/14-ц вбачається, що ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки у серпні 2014 року. Саме з зазначеної дати [PERSON] набула статусу учасника вказаної справи та отримала можливість ознайомитись з матеріалами цивільної справи №505/3470/14-ц, а отже з урахуванням доводів сторін суд вважає, що саме з цього часу слід обчислювати строки позовної давності щодо позовних вимог [PERSON] . Позовну заяву було подано [PERSON] до Балтського районного суду Одеської області 27 червня 2017 року, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції суду (Том справи №1 а.1), а отже позивачкою не було пропущено, трирічний строк загальної позовної давності, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання представника АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» про застосування до позовних вимог [PERSON] наслідків спливу позовної давності слід відмовити. По суті позовних вимог [PERSON] : Суд дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надаючи оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Так, позивачкою є [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою та просила визнати недійсним договір відновлюваної кредитної лінії №2 від 05 червня 2008 року на 430000грн. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] та застосувати наслідки недійсного (нікчемного) правочину шляхом скасування з Державного реєстру іпотек реєстрації похідного (вторинного) забезпечувального договору іпотеки засвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. від 05 червня 2008 року, зареєстрованого у реєстрі за №1516 та 31/2008 з вилученням запису про заборону на відчуження з Державного реєстру іпотек об`єкту нерухомості: нежитлові приміщення у складі кам`яної будівлі пральні площею 137,2м2, літ. «и», розташована по [ADDRESS] , реєстраційний №21707569 запис 664 кн.6., на земельні ділянці розміром 180,0м2 згідно договору резервування місця розташування об`єкту №261 від 12 листопада 2007року. До матеріалів додано копію договору відновлюваної кредитної лінії №02 (Том справи №1 а.20-22), укладеного 5 червня 2008 року у місті Балта між [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі виконуючого обов`язки керуючого філією - Балтське відділення №2822 ВАТ «Ощадбанк», повноваження якого підтверджені Статутом, Положенням та Довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Луняченко Н.В., зареєстрованою в реєстрі за №569 від 28 лютого 2008 року. Від імені представника ВАТ «Державний ощадний банк України», в філії - Балтське відділення №2822 ВАТ «Ощадбанк» договір підписаний [PERSON] Також, в матеріалах справи (Том справи №1 а.23-24) міститься копія договору іпотеки, укладеного 5 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі керуючого Балтським відділенням №2822 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» [PERSON], який діяв від імені ВАТ «Ощадбанк» (згідно договору - Іпотекодержатель) на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. 3 березня 2007 року за реєстровим номером 1223, та [PERSON] , яка має реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] та діяла як поручитель [PERSON] , який має реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] (далі - Договір Іпотеки). Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №1651 та №136/2008 рік. Згідно пункту 1.1 Договору Іпотеки його предметом є забезпечення зобовязання [PERSON] , що випливають з договору відновлюваної кредитної лінії №02 від 5 чеврня 2008 року (а також усіх додаткових угод до нього), укладеного між Іпотекодержателем та [PERSON] за умовами якого Іпотекодержатель надав йому суму ліміту кредиту у розмірі 430000,00 гривень, а [PERSON] зобов`язаний повернути Іпотекодержателю до 5 червня 2018 року кредит і відсотки за користування ним у розмірі 19,5% річних, сплатити неустойку, а також відшкодувати Іпотекодержателю всі збитки понесені ним внаслідок невиконання ним умов Кредитного договору у розмірі і випадках, передбачених кредитним договором. Крім того, іпотекою забезпечені інші зобовязання, що виникають в силу цього договору. Пунктом 1.2 Договору Іпотеки визначено, що предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлова будівля у складі кам`яної будівлі пральні площею 137,3 кв.м, літ. «И», розташована в [ADDRESS] , реєстраційний №21707569 запис 664 кн.6., на земельні ділянці розміром 180 кв.м. згідно договору резервування місця розташування об`єкту №261 від 12 листопада 2007року. Саме наведений кредитний договір від 5 червня 2008 року позивачка просить визнати недійсним. Відповідно до статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Частиною 1 статті 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до частин 1 та 4 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Частиною 1 статті 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Частиною 1 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні вимоги до правочину визначені статтею 23 ЦК України, якою встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Зі змісту зазначеної статті вбачається, що законодавець невід`ємно пов`язує сутність правочину з вільним волевиявленням сторін правочину. Наведене відповідає зокрема положенням статті 207 ЦК України, якою визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Частиною 2 статті 1055 ЦК України визначено,що кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У відповідності до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому, матеріали справи містять копію постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2011 року, постановленої у справі №1-260 (Том справи №1 а.25-26), в мотивувальній частині, якої містяться відомості про те, що [PERSON] надав договір поновлюваної кредитної лінії №02 від 5 червня 2008 року на суму кредиту в розмірі 430000 гривень між Балтським відділенням №2822 ВАТ «Державний ощадний банк України» та приватною особою [PERSON] з завідомо неправдивими відомостями в ньому, оскільки вказаний договір [PERSON] не підписувався. Крім того, позивачкою надано до суду копію постанови Одеського апеляційного суду від 28 січня 2020 року (Том справи №2 а.205-211), постановленої в рамках цивільної справи за позовною заявою АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в мотивувальній частині якої зазначено, що [PERSON] надав договір поновлюваної кредитної лінії №02 від 5 червня 2008 року на суму кредиту в розмірі 430000 гривень між Балтським відділенням №2822 ВАТ «Державний ощадний банк України» та приватною особою [PERSON] з завідомо неправдивими відомостями в ньому, оскільки вказаний договір [PERSON] не підписувався. Також, у вказаній постанові Одеський апеляційний суд зазначив, що «…є доведеним той факт, що [PERSON] грошові кошти від банку не отримував та кредитний договір не укладав…». З наведеного вбачається, що судами першої та апеляційної інстанцій в судових рішеннях було встановлено, що [PERSON] не підписував та не укладав договір поновлюваної кредитної лінії №02 від 5 червня 2008 року, а отже зазначений договір відповідно до ст.ст.207, 1055 ЦК України є нікчемним, оскільки укладений з порушенням письмової форми. При цьому, частиною 2 статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17 погодилася з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 7 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц, відповідно до яких якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. За наведених обставин в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсним договору відновлюваної кредитної лінії №2 від 05 червня 2008 року на 430000грн. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , слід відмовити, оскільки недійсність зазначеного правочину встановлена законом. При цьому, відповідно до частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 573 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). З наведених норм вбачається, що іпотека, як різновид застави, є засобом забезпечення виконання зобовязання. У відповідності до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Більш детальне визначення поняття іпотеки наведено в Законі України «Про іпотеку». Так, згідно абзацу 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. При цьому, згідно частини 2 статті 548 ЦК України визначено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Поняття основного зобовязання визначено абзацом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку» в якому зазначено, що основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Зі змісту наведених норм та матеріалів справи вбачається, що в даному випадку договір поновлюваної кредитної лінії №02 від 5 червня 2008 року є основним зобов`язанням, яке забезпечено договором іпотеки, укладеним між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі керуючого Балтським відділенням №2822 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №1651 та №136/2008 рік. При цьому, з урахуванням положень ч.2 ст.548 ЦК України та того, факту, що основне зобовязання є нікчемним правочином, тобто недійсним в силу закону, договір іпотеки, укладений між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі керуючого Балтським відділенням №2822 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №1651 та №136/2008 рік, є недійсним. Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація застави повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об`єктів проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. З наведеної норми, з урахуванням обставин справи, вбачається, що іпотека за договором, укладеним між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі керуючого Балтським відділенням №2822 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №1651 та №136/2008 рік, є припиненою. При цьому, [PERSON] в позовній заяві просила застосувати наслідки недійсного (нікчемного) правочину шляхом скасування з Державного реєстру іпотек реєстрації похідного (вторинного) забезпечувального договору іпотеки засвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. від 05 червня 2008 року, зареєстрованого у реєстрі за №1516 та 31/2008 з вилученням запису про заборону на відчуження з Державного реєстру іпотек об`єкту нерухомості: нежитлові приміщення у складі кам`яної будівлі пральні площею 137,2м2, літ. «и», розташована по [ADDRESS] , реєстраційний №21707569 запис 664 кн.6., на земельні ділянці розміром 180,0м2 згідно договору резервування місця розташування об`єкту №261 від 12 листопада 2007року. Проте, як вбачається з матеріалів справи, договором іпотеки (Том справи №1 а.23-24), укладеним на виконання кредитного договору від 5 червня 2008 року №02, є договір посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №1651 та №136/2008 рік, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно: нежитлова будівля у складі кам`яної будівлі пральні площею 137,3 кв.м, літ. «И», розташована в [ADDRESS] , реєстраційний №21707569 запис 664 кн.6., на земельні ділянці розміром 180 кв.м. згідно договору резервування місця розташування об`єкту №261 від 12 листопада 2007року. Тобто, в даному випадку не співпадають реквізити договорів іпотеки - номери у реєстр: №1516 та 31/2008 - за позовними вимогами; №1651 та №136/2008 рік - за матеріалами справи, а також відомості щодо площі предмету іпотеки: 137,2м2 - за позовними вимогами; 137,3 кв.м - за матеріалами справи. Договору іпотеки зареєстрованого у реєстрі за №1516 та 31/2008 з предметом іпотеки площею 137,2м2, наслідки недійсності якого просить застосувати позивачка суду не надано. При цьому, у відповідності до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З наведеного вбачається, що позивачка просить застосувати наслідки недійсності не того, правочину, який був укладений в забезпечення договору відновлюваної кредитної лінії №2 від 05 червня 2008 року на 430000грн. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , у зв`язку з чим слід відмовити в задоволенні позовних вимог в частині застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину шляхом скасування з Державного реєстру іпотек реєстрації похідного (вторинного) забезпечувального договору іпотеки засвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. від 05 червня 2008 року, зареєстрованого у реєстрі за №1516 та 31/2008 з вилученням запису про заборону на відчуження з Державного реєстру іпотек об`єкту нерухомості: нежитлові приміщення у складі кам`яної будівлі пральні площею 137,2м2, літ. «и», розташована по [ADDRESS] , реєстраційний №21707569 запис 664 кн.6., на земельні ділянці розміром 180,0м2 згідно договору резервування місця розташування об`єкту №261 від 12 листопада 2007року, як в недоведених належними та достовірними доказами. Слід також зауважити, що відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно частин 5 та 6 ст.43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача. Відповідно до ст.44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. При цьому, позивачка вимог щодо визнання недійсним договору іпотеки взагалі не заявляла, а вразі визнання такого договору недійсним існує позасудовий порядок скасування державної реєстрації обтяження нерухомого майна за договором іпотеки та виключення запису про таке обтяження з Державного реєстру, яким позивачка має право скористатися. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed