Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], Орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що малолітні діти [PERSON], [PERSON] з 01.11.2016 року перебувають в КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР на повному державному утримання за напрвленням відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей ЗМР. Малолітня [PERSON] наразі перебуває в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» на повному державному утриманні з 23.08.2016 р. Мати дітей з 30.06.2016 р. перебувала на стаціонарному лікуванні в обласному протитуберкульозному диспансері, не працює, не має постійного житла, проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS], де не були створені належні умови для проживання малолітніх дітей. За інформацією КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР від 15.05.2017р., мати, [PERSON] , відвідала свою доньку [PERSON], 2016 р.н., декілька разів, а саме: 31.09.2016, 04.10.2016, 02.12.2016, останього разу телефонувала 06.02.2017. З того часу [PERSON] ніхто з батьків, родичів не відвідує, письмових, усних запитів про, дитину, стан здоров'я, умови перебування та про потреби дитини від матері на адресу будинку дитини не надходило. За інформацією КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР від 05.05.2017 № 01-14/291, мати [PERSON], жодного разу не відвідала своїх малолітніх дітей. В своєму поясненні мати зазначила, що проходить курс лікування проти туберкульозу та не може в даний час піклуватися дітьми, пообіцявши після закінчення курсу лікування забрати дітей в родину. Станом на теперішній час, [PERSON], 1990 р.н., до відділу не зверталася, засоби зв'язку відсутні. 14.07.2017 до відділу звернувся [PERSON], батько дітей, який у своєму поясненні зазначив, що разом з дружиною [PERSON] має намір повернути малолітніх дітей в родину, але ніяких дій для і зробив. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, відповідач усіляко ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню, розвитку та утриманню дітей, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] передати дітей позивачу для подальшого влаштування дійте та стягнути з відповідача аліменти на їх утримання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. За клопотанням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, заперечень не надала. Її неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних матеріалів в справі достатньо для розгляду її суті. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3, 30.03.2007, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. За тими ж роз'ясненнями, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 12.05.2011 року серія [NUMBER]; [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 01.03.2013 року серія [NUMBER]; [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 01.03.2013 року серія [NUMBER]. Мати малолітніх дітей [PERSON] в своїх поясненнях Начальнику відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей ЗМР від 21.11.2016 р. зазначила, що проходить лікування туберкульозу. В подальшому збирається оформити пенсію за хворобою та наймати житло з умовами для життя дітей, як тільки аналізи стануть негативними. Відповідно до інформації Служби (управління) у справах дітей відділу по Олександрівському району від 04.08.2017 року, відділом в межах повноважень, здійснено вихід за місцем реєстрації матері малолітніх дітей [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Спеціалістами проведено бесіду з бабусею дітей [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] З її слів [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою не проживають, лише іноді приїжджають в гості, місце їх фактичного проживання їм не відомо. Зі слів [PERSON] її донька хвора на туберкульоз, направлена на тривале лікування в медичній установі. Згідно з Листом КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 05.05.2017 року № 01-14/291 до Начальника відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей ЗМР, з 01.11.2016 року по даний час у вказаному закладі на повному державному забезпеченні перебувають малолітні: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] За час перебування малолітніх дітей в центрі, їхня мати [PERSON] жодного разу не відвідала дітей, але декілька раз зателефонувала, де цікавилась їхнім здоров'ям та успіхами. Жодної інформації щодо місцезнаходження [PERSON] не маємо. Згідно з Актом закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я від 16.08.2017 р., в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР 16.08.2017 р. покинута дитина жіночої статі [PERSON], [INFO] р. Дитина переведена до Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко» ЗОР 23.08.2016 р. з Дитячої лікарні № 1 м. Запоріжжя у супроводі медичного працівника. Малолітню [PERSON] більше як 6 місяців з 06.02.2017 р. по теперішній час, мати доньку не відвідує, станом здоров'я, умовами утримання, потребами дитини не цікавиться. Письмових, усних повідомлень на адресу Будинку дитини «Сонечко» про дитину від матері чи родичів не надходило. Матеріально мати дитину не підтримувала. З питанням щодо повернення дитини на власне виховання до адміністрації Будинку дитини «Сонечко» не зверталась. Батько, [PERSON], за весь час з 23.08.2016 р. по теперішній час доньку не відвідав жодного разу. Згідно з Листом КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР від 19.08.2017 року № 1373 до Начальника служби (управління) у справах дітей ЗМР, [PERSON], мати малолітньої [PERSON], [INFO] доньку не відвідує з 06.02.2017 р. по теперішній час. За фактом тривалих, більше 6 місяців невідвідувань, складено акт про дитину, покинуту в лікувальному закладі. Як вбачається з інформації Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ЗМР, від 28.11.2016 р. № 2783/03-Х малолітні [PERSON] та [PERSON] з 07.07.2016 р. перебували в КЗ «Запорізький обласний дитячий протитуберкульозний санаторій». Зі слів медичних працівників після влаштування дітей, мати їх не відвідувала, батько приходив 5-6 разів та приносив фруктову передачу. Сезонних речей у дітей не було. В ході з'ясування причин перебування малолітніх дітей в реабілітаційному центрі, було з'ясовано, що мати проживає за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою було здійснено вихід спеціалістами відділу соціальної роботи ЗМЦСССДМ, двері кімнати ніхто не відчинив, сусіди повідомили, що в даній кімнаті проживає жінка та час від часу до неї приходить чоловік, дітей сусіди ніколи не бачили. [PERSON] відреагувала на лист-запрошення та прийшла на бесіду у відділ ЗМЦСССДМ, де повідомила, що проходить лікування у туберкульозному диспансері, має ще одну дитину - [PERSON], [INFO], яка на даний час перебуває у КУ ЗОСДД «Сонечко». З Висновку наданого районною адміністрацією по Хортицькому району ЗМР від 22.08.2017 р. № 01/01-11/0911 вбачається, що орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що є всі правові підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки вона свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, позбавлення батьківських прав, це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із змісту ч. 3 ст. 181 СК України слідує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері батька і (або) у твердій грошовий сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України в постанові N 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоров'я, а також те, що відповідач по справі в добровільному порядку не піклується про утримання малолітніх дітей, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість та зобов'язана надавати матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей. Проте, при визначенні розміру аліментів на утримання дітей слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідачів. За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на утримання малолітніх дітей аліменти, а саме: на утримання [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі 888,50 грн., щомісяця, з індексацією, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення повноліття дитини; на утримання [PERSON], аліменти у твердій грошовій сумі 713,00 грн., щомісяця, з індексацією, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення повноліття дитини; на утримання [PERSON], аліменти у твердій грошовій сумі 713,00 грн., щомісяця, з індексацією, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення повноліття дитини. Такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обов'язків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Відповідач не надала суду жодних заперечень з приводу позовних вимог позивача, а докази, наявні в матеріалах справи вказують на те, що [PERSON] усунулась від виконання батьківських обов'язків та не виявляє до дітей ніякої уваги та турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання, утримання дітей, їхньої долі, стану здоров'я, умовами виховання не цікавиться, матеріально дітей не утримує, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню. Крім того, позовні вимоги позивача в частині передання малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] органу опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району для подальшого влаштування також підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч. 5 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved