Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог Позивач - [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду із позовною заявою до [PERSON] про визначення проживання дитини, третя особа - Служба у справах дітей Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 15 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 15.03.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, справа №426/19498/18. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 05.02.2013 року сина [PERSON] , [INFO] , батьком дитини записаний [PERSON] . З березня 2018 року вона проживає разом з сином [PERSON] та ще з двома малолітніми дітьми за адресою [ADDRESS] , в будинку що належить її матері [PERSON] . У продовж останніх п`яти років сімейне життя між нами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між нами шлюбних відносин. Протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від участі у вихованні дитини, матеріального забезпечення та виконання своїх батьківських обов`язків. Зараз дитина мешкає разом зі позивачем, вона виховує її самостійно. Наш син навчається у другому класі Сватівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2, [PERSON] з дні розлучення за весь час навчанні дитини ні разу до школи з питань навчання та виховання не звертався, батьківські збори не відвідував, на зв`язок з учителями та класним керівником не виходить. Позивач, як мати неповнолітнього сина [PERSON] , усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для нього належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини. Вона з дітьми проживає разом з батьками, має певний матеріальний рівень, ще матеріально з дітьми допомагають її батьки. Позивач перебуває на обліку у відділенні соціальної допомоги та компенсації управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації та отримую державну допомогу при народженні дітей по 28.02.2022 року, даний факт підтверджується довідкою від 16.06.2020 року №1318. Дитина відвідує школу та різні гуртки. Вона постійно слідкую за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховую та піклуюсь про неї, у неї з сином психологічний контакт, прив`язаність один до одного. З огляду на досвід який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір`ю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Вона не маю наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їх дитини. Коли вона виїжджала з дитиною з м. Лисичанська на постійне проживання до своїх батьків у м. Сватове Луганської області, відповідач не чинив перешкод, щоб син поїхав зі нею, але надалі, будь-які прохання, що стосувалися дитини він ігнорував, згоди або документів, що підтверджують його волевиявлення з приводу дій щодо, їх дитини надати відмовився або взагалі залишав її прохання без відповідей. У зв`язку з тим, що відповідач не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, на її дзвінки не відповідає, жодним чином не бере участі у житті дитини та з метою врегулювання питання реєстрації дитини за місцем її проживання та наданні дозволу на перетин кордону з дитиною, вона звернулася до нього з листом. 20 липня 2020 року поштовим листом вона направила письмову заяву до [PERSON] про надання їй належним чином посвідченої письмової згоди на реєстрацію дитини за адресою проживанні та надання дозволу на виїзд за кордон. 27.08.2020 року лист, який адресувався [PERSON] , повернувся з відміткою за закінченням терміну зберігання, копія листа з відміткою про причини, повернення та інформація з офіційного сайту про його отримання до заяви додається. Таким чином, син фактично проживає разом із позивачем, перебуває на його утриманні, вона займається його вихованням, забезпеченням його потреб, турбуюся про нього. З відповідачем у позасудовому порядку питання, які виникають при здійсненні забезпеченні прав і основних свобод дитини вирішити не вдасться, тому і змушена звернутися до суду з цією заявою. Визначення місця проживання сина з матір`ю відповідає найкращим інтересам дитини. На підставі викладеного, просила суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , зі позивач, його матір`ю [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на його користь сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 840,80 грн. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 06.10.2020 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/5843/20 було відкрито провадження в цій цивільній справі. 22.12.2020 року позивач надала письмове клопотання про залучення процесуального правонаступника третьої особи. 22.12.2020 року ухвалою суду залучено процесуального правонаступника третьої особи. 22.12.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 05.04.2021 року позивач надала письмове клопотання про залучення процесуального правонаступника третьої особи. 05.04.2021 року ухвалою суду залучено процесуального правонаступника третьої особи. 05.04.2021 року позивач надала письмове клопотання, в якому просила справу слухати за її відсутності. 05.04.2021 року третя особа надала письмове клопотання, в якому просила справу слухати за їх відсутності. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що позивачеві необхідно визначити місце проживання дитини. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надала суду письмове клопотання, в якому просила справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримавла в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення слухання справи або відзиву до суду не надав. У судове засідання представник третьої особи - служба у справах дітей Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області - не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, при ухваленні рішення просив врахувати інтереси дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що згідно з рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 15.03.2019 року №426/19498/18 розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 15.09.2012 року, наданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис №71. Рішення набрало законної сили 15.04.2019 року. Згідно з актом про фактичне місце проживання (не проживання) особи та території Сватівської міської ради від 18.06.2020 року, наданим виконавчим комітетом Сватівської міської ради про те, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Разом з нею проживають діти [PERSON] , 2013 р.н., [PERSON] , 2019 р.н., [PERSON] , 2019 р.н. Згідно з довідкою №156 від 18.06.2020 року, наданою Сватівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №2 [PERSON] в тому, що він дійсно навчається у 2-Б класі Сватівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2. Батько, [PERSON] , за період навчання сина в школі з 01.09.2019 року по 29.05.2020 року жодного разу не з`явився, батьківські збори не відвідував, успіхами у навчанні сина не цікавився. Згідно з довідкою №1318 від 16.06.2020 р., наданою УПСЗН Сватівської районної державної адміністрації [PERSON] в тому, що вона на обліку у відділенні соціальних допомог та компенсації управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації перебуває та отримує державну допомогу при народженні дитини по 28.02.2020 р.. Згідно свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.02.2013 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено актовий запис № 89. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю записана [PERSON] . Згідно свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.12.2019 року, виданого Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено актовий запис № 126. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю записана [PERSON] . Згідно свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.12.2019 року, виданого Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено актовий запис № 125. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю записана [PERSON] . Мотивувальна частина Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2012 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] . Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 15.03.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. Після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилась проживати з матір`ю. Вихованням дитини займається мати. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи убачається про відсутність існування між колишнім подружжям конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №2 від 14.09.2020 року про сплату судового збору в сумі 840,80 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved