Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» [PERSON] (надалі - Банк) звернулось з позовом до ТОВ «УКРПРОДСНЕКГРУП» (надалі - ТОВ), [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказує, що 01.09.2011 р. між Банком та ТОВ був укладений кредитний договір, згідно якого Банк надав ТОВ кредит в розмірі 720 000 грн. строком по 29.08.2014 р. та зі сплатою плати - процентів за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 01.09.2011 р. були укладені договори поруки. Своє зобов'язання по поверненню кредиту ТОВ повністю не виконало та має заборгованість в розмірі 165 296 грн. 18 коп. Згідно укладених договорів поруки поручителі зобов'язувались в разі невиконання ТОВ зобов'язання по кредитному договору погасити заборгованість у повному розмірі, а тому Банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором солідарно з відповідачів. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити. [PERSON], [PERSON] [PERSON] в судові засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлені. Представник ТОВ та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що ТОВ дійсно взяло кредит у Банку. ТОВ відкрило у Банку розрахункові рахунки, на яких знаходяться грошові суми, які перевищують суму заборгованості за кредитним договором таяка достатня для погашення заборгованості. З метою погашення кредитної заборгованості ТОВ просило Банк провести зарахування однорідних зустрічних вимог на суму кредитного договору, списавши дану суму з його рахунку в Банку, але Банк у цьому відмовив. Просив в задоволенні позову відмовити, т.я. вважає дії Банку у відмові зарахування однорідних зустрічних вимог безпідставними. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.09.2011 р. між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «УКРПРОДСНЕКГРУП» був укладений кредитний договір № 3-0002/11/30-Kf, згідно якого Банк надав ТОВ кредит в розмірі 720 000 грн. зі сплатою плати за користування кредитними коштами в розмірі 16, 5 % річних, зі строком повернення по 29.08.2014 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банк 01.09.2011 р. уклав договори поруки: № 3-0002/11/30-Kf «П1» - із [PERSON], № 3-0002/11/30-Kf «П2» - з [PERSON] та № 3-0002/11/30-Kf «П3» - з [PERSON], згідно яких ці фізичні особи поручались перед Банком за виконання ТОВ зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі. Згідно меморіального ордеру № 142188 від 05.09.2011 р. Банк перерахував ТОВ 720 000 грн. 08.04.2009 р. між ТОВ та Банком був укладений договір банківського рахунку та Додаткові договори від 26.12.2011 р. та 21.06.2013 р. до нього, згідно якого Банк відкрив ТОВ поточні рахунки у національній та іноземній валюті для здійснення розрахунково-касового обслуговування ТОВ, а 03.09.2013 р. - договір № 2536429 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з наданням та використанням корпоративної платіжної картки. Постановою Національного банку України (надалі - НБУ) № 135 від 13.03.2014 р. Банк віднесений до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 14.03.2014 р. вирішило запровадити у Банку тимчасову адміністрацію строком на 3 місяця - з 14.03.2014 р. по 13.06.2014 р. ТОВ листом № 155 від 25.03.2014 р. просило Банк провести зарахування зустрічних однорідних вимог - зарахувавши в рахунок погашення заборгованості за кредитних договором грошові кошти ТОВ, які знаходяться на рахунках Банку. Банк листом № 227/3 7/3000 від 25.04.2014 р. надав відповідь, з якого вбачається, що питання, викладено у листі ТОВ від 25.03.2014 р., по суті не розглянуто. Постановою НБУ № 255 від 13.06.2014 р. постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати Банк з 13.06.2014 р. 26.09.2014 р. Банк направив відповідачам листи № 8452/3.1, якими вимагав від них повернути заборгованість за кредитним договором та сплатити прострочену заборгованості за нарахованими процентами та пеню за несвоєчасне повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами. Своє зобов'язання по поверненню кредиту ТОВ повністю не виконало та має заборгованість перед Банком в розмірі 165 296 грн. 18 коп., яка складається з 138 769 грн. 70 коп. простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів, 15 261 грн. 86 коп. простроченої заборгованості за нарахованими процентами та 11 264 грн. 62 коп. пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитними коштами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦПК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У ст. 611 ЦПК України зазначена, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У ч. 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частина 1 ст. 546 ЦК України визначає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Стаття 553 ЦК України вказує, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Частина 1 ст. 1066 ЦК України визначила, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. У ст. 598 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 601 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Аналогічну норму містить і ч. 3 ст. 203 ГК України. Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки. Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними - кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим; 2) бути однорідними - зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Виходячи з аналізу норм ст. 1054 ЦК України, яка визначає поняття кредитного договору, та ст. 1066 ЦК України, яка визначає поняття договору банківського рахунку, суд вважає, що у зобов'язаннях, які склались між Банком і ТОВ та поручителями ТОВ за кредитним договором, та між ТОВ та Банком за договором банківського рахунку з додатковими договорами від 26.12.2011 р. та 21.06.2013 р. до нього, а також договором № 2536429 від 03.09.2013 р. про відкриття та обслуговування поточного рахунку з наданням та використанням корпоративної платіжної картки, вимоги, які випливають з цих договорів, не є однорідними, а тому не підлягають взаємному зарахуванню. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ТОВ та поручителів на користь Банку, підлягає задоволенню. Одночасно суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості з відповідачів в солідарному порядку, задоволенню не підлягає, т.я. ця вимога не базується на нормах законодавства.

Outcome: partial