Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у березні 2016 року звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON], в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №62-08-Ил/23 від 14.03.2008 року в сумі 186 004,54 євро, 10 840 231 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.03.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] укладено кредитний договір №62-08-Ил/23, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 150 000 євро, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в розмірі 7,8% річних до 13.03.2022 року. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором №62-08-Ил/23, 14.03.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляром О.Л. за реєстровим №739, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит в сумі 150 000 євро. Оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує умови кредитного договору, в результаті чого станом на 25.12.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 186 004,54 євро та 10 840 231,04 грн., а відповідно до умов договору іпотеки, іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов кредитного договору, у тому числі у разі несвоєчасної чи неповної сплати платежів по кредиту, тому позивач звернувся до суду із відповідними вимогами. Представник позивача Боярин М.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялені судом належним чином (а.с.117-118), із заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у їх відсутність до суду не звертались. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести заочний порядок розгляду справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 14.03.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] укладено кредитний договір №62-08-Ил/23, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 150 000 євро, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в розмірі 7,8% річних до 13.03.2022 року (а.с.13-17). Вказані кошти банком було надано 14.03.2008 року. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором №62-08-Ил/23, 14.03.2008 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляром О.Л. за реєстровим №739, відповідно до якого [PERSON] передав банку в іпотеку майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності. Загальна площа вказаної квартири становить 104,70 кв. м, жила площа - 55 кв. м (а.с.24-27). У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань утворилася заборгованість, розмір якої станом на 25.12.2015 року становить 186 004,54 євро та 10 840 231,04 грн. грн., з яких: сума строкової заборгованості по кредиту -66 871,32 євро, що еквівалентно 1 681 091,49 грн.; сума простроченої заборгованості по кредиту - 60 535,94 євро, що еквівалентно 1 521 825,10 грн.; сума строкової заборгованості по процентам - 690,12 євро, що еквівалентно 17 349,06 грн.; сума простроченої заборгованості по процентам - 57 907,16 євро, що еквівалентно 1 455 739,68 грн.; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 179 353,60 грн.; заборгованість по пені - 10 660 877,44 грн. Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). Частинами 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості за договором кредиту відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідно до вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: зокрема, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Окрім того, ст. 38 цього Закону передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, у частині 6 визначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і у ході судових засідань. Враховуючи те, що [PERSON] порушив зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, а тому на підставі вищезазначеного та Закону України «Про іпотеку», суд вважає цілком законними та правомірними вимоги позивача щодо звернення стягнення на предметі іпотеки. Однак, разом з цим, враховуючи, що 07.06.2014 року набрав чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку, суд вважає на підставі ст. 217 ЦПК України відстрочити виконання звернення стягнення на предмет іпотеки на вказане нерухоме майно на строк дії вищевказаного Закону. Згідно ст.88 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 21 525,91 грн. та 1 378 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, в рівних долях з кожного.

Outcome: partial