Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Неповнолітній [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути аліменти з батька [PERSON] в розмірі 1\\4 частина від заробітку та доходів, так як він з батьком не проживає, матір позбавлена батьківських прав, а його утримують та виховують бабуся та дідусь, які отримують лише пенсію. Батько працює, отримує державну допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, однак кошти витрачає лише на свої потреби, йому коштів не надає, не утримує його, вигнав з дому, веде аморальний спосіб життя, неодноразово бив його, а отже оскільки батько ухиляється від його утримання та виховання , та враховуючи, що він вже досяг віку з якого на підставі статті 179 СК України може особисто одержувати аліменти та ними розпоряджатись, просить суд задовольнити його позов. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився вдруге, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки суду не відомі ( а.с. 26, 47, 51, 53) Зі згоди позивача та його представника справу заслухано відповідно до статті 224 ЦПК України заочно. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні проти позову заперечував, оскільки аліменти можуть бути стягнуті з батька лише за обставин наявності іншого законного представника [PERSON], до того ж з телефонної розмови з відповідачем, відповідач має конфлікт з бабусею та дідусем позивача, які нібито настроюють дитину проти нього, вважає, що якщо є обставини, які свідчать про ухилення батька від утримання та виховання сина, то слід вирішувати питання щодо можливості позбавлення батьківських прав батька щодо сина разом із стягненням аліментів, однак на сьогоднішній день обставин ухилення батька від виконання батьківських обовязків жодним чином не встановлено, окрім зазначених позивачем в позовній заяві, проти яких заперечує у телефонній розмові відповідач. [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримали, оскільки [PERSON] живе з ними та перебуває на їх утримання вже більше півтора року, вони не взмозі утримувати онука лише на свою пенсію, а відповідач, який є їхнім сином ніякої матеріальної допомоги не надає, отримані від держави кошти витрачає лише на свої потреби, неодноразово бив [PERSON], сварив, навіть не купував необхідного одягу для дитини, оскільки займається влаштуванням особистого життя з різними жінками, веде аморальний спосіб життя, бажають бути піклувальниками для дитини. Суд, вислухавши учасників процесу, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], , [INFO] ( а.с.2) Мати позивача [PERSON] згідно з рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 24.05.2006 року позбавлена батьківських прав . Цим же рішенням суду залишено малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] ( а.с.3) Згідно з довідкою квартального комітету №13 від 08.09.2016 року неповнолітній [PERSON] фактично проживає в [INFO] з [PERSON] та [PERSON] ( бабуся та дідусь неповнолітнього, а також вони є батьками відповідача) починаючи з жовтня 2015 року ( а.с.4-5) Відповідач [PERSON] працює та отримує заробітну плату в автогаражному кооперативі „Строитель ( а. с. 31,35,36) Також [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради та отримує тимчасову державну допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів на [PERSON] ( а. с. 33) Відповідно до ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Згідно ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла 14 років має право здійснювати дрібні побутові правочини, здійснювати немайнові права на результати інтелектуальної чи творчої діяльності. А самостійно розпоряджатись своїми доходами має право фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, що визначено ст. 32 ЦК України. Відповідно до частини 2 статті 179 СК України передбачено, що у разі смерті того з батьків, з ким проживала дитина, аліменти є власністю дитини. Опікун розпоряджається аліментами, які одержані для утримання малолітньої дитини. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпоряджання ними відповідно до Цивільного кодексу України. Тобто норми частини 2 статті 179 СК України визначають право неповнолітнього на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними у разі смерті того з батьків з ким проживала дитина. Відповідно до статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з пояснень позивача , на його думку, батько ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо нього, однак суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження зазначеної обставини. Відповідно до вимог СК України наслідком ухилення від виконання батьківських обовязків або неналежного виконання батьківських обовязків є вирішення питання про відібрання дитини, позбавлення батьківських прав батьків, притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Чинним законодавством не передбачено, що внаслідок ухилення батьками від виконання батьківських обовязків щодо дитини, аліменти можуть бути стягнуті на користь самої неповнолітньої дитини за відсутності іншого законного представника. Доказів щодо використання батьком тимчасової державної допомоги на дитину не за цільовим призначенням суду не надано, не надано також доказів, що відповідачем порушено право позивача на участь у розпорядженні коштами тимчасової державної допомоги , не надано також жодних доказів вчинення відповдачем насилля над дитиною, а також щодо невиконання обов'язку відповідачем матеріально утримувати сина. Натомість поясненнями [PERSON], [PERSON] та представника органу опіки та піклування в судовому засіданні встановлено, що між бабусею, дідусем неповнолітнього ([PERSON], [PERSON], які є батьками відповідача) існує спір щодо методів виховання дитини. До того ж суд зазначає, що посилання позивача на застосування вимог частини 2 статті 179 СК України щодо можливості самостійно отримувати аліменти та розпоряджатись ними є безпідставними, оскільки норми зазначеної статті застосовуютьсяу випадку смерті того з батьків з ким проживала дитина та на користь якої вже було стягнуто аліменти з другого з батьків. Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що звернення до суду з вказаним позовом є безпідставним, а тому задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed