Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

ПАТ «Дельта банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON], третя особа НБУ про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк». Свій позов обґрунтовує тим, що 15 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2303/0808/45-005, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 25000 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом. В частині надання кредитних коштів ВАТ «Сведбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків нового кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором, [PERSON] за договором іпотеки № 2303/0808/45-005-Z-1 від 15 серпня 2011 року передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині. Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольниш свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлялася, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 28 липня 2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 492951 грн. 60 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом 437185 грн. 22 коп.; сума заборгованості за відсотками 55766 грн. 38 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В рахунок виконання основного зобов'язання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 |ЗУ «Про іпотеку». Положеннями п.39 Постанови пленуму ВСУ №5 від 30 квітня 2012 року, передбачається, що «...суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ПКУкраїни має право вимагати застосування його судом». Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Частиною 1 п. 22 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» встановлено, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільняється від сплати судового збору. Просив суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №2303/0808/45-005 від 15 серпня 2008 року у розмірі 492951 грн. 60 коп. перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS] шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на нерухоме майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Ухвалою суду від 27 січня 2016 року до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору був залучений Національний банк України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити повністю. Відповідачка проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що згідно з Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки. Представник третьої особи в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи 15 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2303/0808/45-005, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 25000 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом, строком до 15 серпня 2023 року. Пунктом 1.1. цього договору передбачено, що позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Відповідно до п.1.4 кредитного договору кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] 15 серпня 2008 року укладено іпотечний договір № 2303/0808/45-005-Z-1відповідно до якого у разі порушення позичальником умов кредитного договору банк вправі звернути стягнення на предмет іпотеки з метою задоволенні вимог по кредитному договору. Предметом іпотеки є двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. За умовами цього договору до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, що виникло з вказаного кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Відповідно до наданого банком розрахунку станом на 28 липня 2015 року заборгованість [PERSON] за вказаним вище кредитним договором перед ПАТ «Дельта Банк» становить 492951 грн. 60 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом 437185 грн. 22 коп.; сума заборгованості за відсотками 55766 грн. 38 коп. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною першою статті\~33\~та статтею\~39 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як визначено\~статтею 36 цього ж Закону\~сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання\~\~ на\~\~ підставі\~\~ договору. Позасудове\~\~ врегулювання\~\~ здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому\~статтею 37 цього Закону. Відповідно до\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку»\~іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Виходячи з положень ч. 2\~ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст.\~33, ст.\~36, ч. 1 ст.\~37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. До такої правової позиції прийшов і Верховний Суд України у своїй постанові від 11 грудня 2013 року ( справа № 6-124цс13). Пунктом 11 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотеко держателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також ів інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання (як основного боргу, так і процентів за ним). При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту договору випадків іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень основного зобовязання та зобовязань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Пунктом 12.3 іпотечного договору передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті договору, договір про задоволення вимог іпотекодежателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотеко держателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта - субєкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом субєкта оціночної діяльності. Також з матеріалів справи вбачається, що позивач направив на адресу відповідачів лист\~вимогу від 8 серпня 2015 року, в якій зазначено, що у разі невиконання вимоги в тридцятиденний строк виконати умови кредитного договору, банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст.\~590, ст.\~578 ЦК України\~звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. З висновку субєкта оціночної діяльності ТОВ « Експертна компанія «Професіонал» від 10 лютого 2016 року вбачається, що ринкова вартість предмета іпотеки складає 438819 грн. Даючи оцінку самому висновку субєкта оціночної діяльності, то суд вважає його достатньо обґрунтованим і з врахуванням матеріалів справи та вартості іпотечного майна, визначеною в самому договорі іпотеки, вважає, що вартість квартири, визначені субєктом оціночної діяльності є співмірною з розміром заборгованості боржника за кредитним договором. Враховуючи наведені норми закону та обставини справи суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог банку. Суд не приймає до уваги твердження відповідачки про те, що згідно з Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки з огляду на наступне. Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті (далі Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню. Така правова позиція Верховного Суду України міститься у постанові від 27 травня 2015 року (справа № №6-57цс15). Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати по справі, відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь на користь держави в сумі 4929 грн. 51 коп.. На підставі наведеного, ст.ст.526,530,578,590,610 ЦК України, ст.ст. 7,33, 35-37 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved