Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося до суду з первісним позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту № КF41195 від 09.11.2007 року з подальшими додатками та доповненнями у сумі 48059,81 доларів США, що еквівалентно 570474,99 грн. по курсу НБУ станом на 05 червня 2014 року 1$ становить 11,870105 грн. та сплаченого судового збору. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № КF41195 від 09.11.2007 року [PERSON] надано кредит у розмірі 65000,00 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік з кінцевим терміном повернення не пізніше 08.11.2027 року. [PERSON] порушив умови кредитного договору і має заборгованість станом на 05.06.2014 року на загальну суму 48059,81 доларів США. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № КF41195 від 09.11.2007 року укладено договір поруки від 09.11.2007 року, згідно якого [PERSON] є поручителем. 29 квітня 2015 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ВіЕс Банк», третя особа [PERSON] про визнання недійсним договору поруки. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що будь-яких договірних відносин [PERSON] з ПАТ «ВіЕс Банк» не має, договір поруки вона не підписувала. 02 березня 2016 року ПАТ «ВіЕс Банк» збільшило позовні вимоги та просило стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору № КF41195 від 09.11.2007 року в сумі 92680, 48 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 01.03.2016 року становить 2511159,26 грн..; стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору № КF41195 від 09.11.2007 року в сумі 92680, 48 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 01.03.2016 року становить 2511159,26 грн., а також судові витрати. У судове засідання представник позивача по первісному позову та представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Збільшений первісний позов підтримав повністю, просив його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Крім того, просив застосувати строк позовної давності щодо зустрічних позовних вимог в межах вимог ст. 258 ЦК України (а.с.121, а.с. 128 Том № 1). У судове засідання представник відповідача по первісному позову та представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, збільшений первісний позов не визнає, а зустрічний позов підтримує повінстю, просить його задовольнити.. 04 червня 2015 року [PERSON] просив поновити строк позовної давності щодо укладення і дійсності оспорюваного договору поруки між первісним позивачем та [PERSON] так як про існування вказаного договору вона довідалася лише після предявлення до неї позовних вимог, що є поважною причиною пропущення строк, а тому відповідно до п.5 ст. 267 ЦК України, порушене право підлягає захисту (а.с. 129 Том № 1) У судове засідання відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом [PERSON] не зявився, про част та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд констатує наступне. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідно до кредитного договору № КF41195 від 09.11.2007 року з подальшими додатками та доповненнями [PERSON] надано кредит у розмірі 65000,00 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік з кінцевим терміном повернення не пізніше 08.11.2027 року для будівництва будинку за адресою: Мукачівський район, с.Павшино, вул.Водна, 2. (а.с.6-8, 9, 10, 11-12, 13 Том № 1). У відповідності до п.5.2 кредитного договору № КF41195 від 09.11.2007 року [PERSON] зобовязаний повернути банку отриманий кредит в повному обсязі в строк та у порядку, встановлених кредитним договором; сплатити банку проценти за користування кредитом у розмірі та у порядку, що встановлені кредитним договором; забезпечити часткове погашення кредиту відповідно до встановленого графіку (Додаток № 1), а також виконувати інші обовязки. Відповідач [PERSON] зобовязання у відповідності до кредитного договору № КF41195 від 09.11.2007 року належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 01.03.2016 року заборгував: 46372,80 долари США - основний борг; 11304,27 долари США - заборгованість по відсотках, 4141,20 грн. - заборгованість за комісією, 35003,41 долари США - пеня. (а.с.244-246 Том № 1). Вказані розрахунки складені відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. 09 листопада 2007 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] укладено договір поруки. Згідно п.п.1.2, 2.2, 2.3 договору поруки від 09.11.2007 року, [PERSON] є поручителем за належне виконання [PERSON] своїх обовязків за кредитним договором № КF41195 від 09.11.2007 року та зобовязана у разі невиконання або неналежного виконання [PERSON] своїх зобовязань перед кредитором в строки та на умовах, визначених кредитним договором, виконати в повному обсязі зобовязання боржника, визначені у п.2.2 Договору на протязі 5 банківських днів з моменту одержання повідомлення від кредитора про невиконання боржником основного зобовязання. (а.с.14 Том № 1). Згідно висновку експерта № 4/10 від 17.12.2015 року, підпис у графі «Поручитель» у договорі поруки від 09.11.2007 року виконане не [PERSON], а іншою особою (а.с.206-208 Том № 1). Вимоги ч.1 ст.543 ЦК України передбачають солідарний обов'язок боржників, відповідно до яких у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до вимог ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Вимоги ст.554 ЦК України передбачають правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою. Відповідно до вимог даної статті у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, належними сторонами і у встановлений строк. Згідно ст. 610 ЦК України передбачають, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що передбачено ст.611 ЦК України. У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Вимоги ст. 1050 ЦК України передбачають, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] про існування договору поруки б /н від 09 жовтня 2007 року довідалася лише після предявлення до неї ПАТ «ВіЕсБанк» позовних вимог. Суд вважає поважною причиною пропущення строку позовної давності та приходить до висновку, що порушене право підлягає захисту на підставі п.5 ст. 267 ЦК України. Як передбачено ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В силу ч. 1 ст. 203 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. З ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Оскільки [PERSON] не мала волевиявлення на укладення договору поруки б/н від 09 жовтня 2007 року з ВАТ «Електрон Банк», такий договір не підписувала, то наявні підстави для визнання його недійсним у відповідності до ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України та задоволення зустрічних позовних вимог. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що збільшений первісний позов ПАТ «ВіЕс Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково, а зустрічний позов представника [PERSON] - [PERSON] задовольнити повністю. Судові витрати підлягають розподілу згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial