Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Описова частина. 02.12.2020 р. до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , у якій вона просила визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті дідуся [PERSON] у вигляді квартири [ADDRESS] . Стислий виклад позиції позивача. [INFO] помер дідусь [PERSON] - [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно: квартира [ADDRESS] . Квартира належала йому на праві власності, а саме Ѕ частка на підставі договору купівлі-продажу та Ѕ частка, яку він успадкував після смерті матері [PERSON] , вступивши в управління спадковим майном, але не оформив право власності на цю частку. Спірну квартиру [PERSON] заповів [PERSON] . Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які, можливо, були загублені. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала зазначені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Стислий виклад заперечень відповідача (відзив). Представники відповідачів Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса та Одеської міської ради в судове засідання не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не надали. Від відповідача Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Такі умови у справі одночасно існують. Тому судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Заяви, клопотання сторін та інших учасників справи. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 р. витребувано з Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса належним чином завірену копію спадкової справи № 773/2014, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Крім того, витребувано з Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса відомості зі Спадкового реєстру про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У разі відкриття, зазначити її номер і відомості про нотаріуса або нотаріальну контору, в провадженні якої вона знаходиться. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у сім`ї [PERSON] та [PERSON] , про що видано свідоцтво про народження № [NUMBER] . (а.с. 16) Відповідно до договору купівлі-продажу № 3-11183 від 02.12.1994 р. [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] , в рівних частках. Квартира складається з двох кімнат, жилою площею 30,6 кв.м., загальною площею 44, 2 кв.м. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в КП «ОМБТІ та РОН» за кн. 96 пр стор. 202 № 353, що також підтверджується відповіддю КП «ОМБТІ та РОН» від 29.12.2014 р. № 450587.93.14. (а.с. 22-23, 57, 60-61) [INFO] у віці 77 років померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 1081. Після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частку зазначеної квартири. Згідно відповіді Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса від 24.12.2020 р. № 5471/02-14 спадкова справа до майна [PERSON] , не заводилась. (а.с. 44) Відповідно до довідок Дільниці № 5 КП ЖКС «Черьомушки» № 10 від 04.12.2014 р. [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 21.04.1995 р. (а.с. 50 звор.-51) Таким чином, [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, постійно проживаючи в квартирі та будучи у ній зареєстрованим. 23.08.2012 р. [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І., зареєстрований в реєстрі за № 3-1381, бланк ВРС 826764, відповідно до якого все своє майно заповів [PERSON] (а.с. 12) [INFO] у віці 74 років помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (актовий запис № 6257). (а.с. 11) 13.12.2014 р. з заявою № 1975 в Сьому одеську державну нотаріальну контору звернулася [PERSON] (а.с. 46) Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 39166014 від 13.12.2014 р. після смерті [PERSON] зареєстровано спадкову справу № 773/2014. (а.с. 13, 55) 29.09.2017 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, внаслідок чого прізвище дружини змінено на « [PERSON] », про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (актовий запис № 1198). (а.с. 9) Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.10.2020 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру під [ADDRESS] з підстав, що не доведено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] (а.с. 15, 65) Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 238190324 від 22.12.2020 р. реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] відсутня. Мотивувальна частина рішення. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частиниа перша статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи доводи і аргументи сторони позивача щодо набуття нею права власності на спірну спадщину, суд вважає їх частково обґрунтованими на підставі наступних норм права. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до пунктів 1, 4 і 5 Прикінцевих і Перехідних положень до ЦК України 2003 року цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК). Згідно ч. 1 і 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина 1 ст. 1270 ЦК України наголошує, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зазначені норми права національного законодавства, на переконання суду, не суперечать і відповідають Конституції України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в тому числі Європейській Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до першого речення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Після смерті [PERSON] [INFO] , в установленому ЦК УРСР порядку та строки, її син, [PERSON] , прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, [PERSON] успадкував 1/2 частку у спірній квартирі після смерті його матері [PERSON] та став власником всієї квартири в цілому. [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом. [PERSON] в установленому ЦК України порядку прийняла спадщину (ст. 1269) після смерті [PERSON] , яка відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, наявні підстави для визнання за [PERSON] права приватної власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні ; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Цивільно-процесуальне законодавство відокремлює два види процесуальної категорії відповідач, вказуючи, що відповідач може бути належним і неналежним. Зі змісту ст. 4 і ч. 2 ст. 51 ЦПК судом виводиться поняття неналежного відповідача, яким є особа, яка не повинна відповідати за позовом, тому що вона не порушувала, не не визнавала або не оспорювала прав, свобод чи законних інтересів позивача. Частиною 4 ст.263 ЦПК встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.07.2020 р. у справі № 759/3515/19 викладені наступні висновки щодо застосування норм права стосовно категорій належного і неналежного відповідача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Предметом позовних вимог [PERSON] є визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Задоволення позову, як і відмова в його задоволенні, не буде вирішенням питання про права, та (або) обов`язки Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса. Зазначені норми права національного законодавства, на переконання суду, не суперечать і відповідають Конституції України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в тому числі Європейській Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Малиновською державною нотаріальною конторою у м. Одеса не порушуються, не оспорюються спадкові права позивача. Тому в частині позовних вимог до цього відповідача суд відмовляє у позові. На підставі зазначеного, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] та визнає за нею право приватної власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] .

Outcome: partial