Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

ПАТ АКБ «Львів» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог щодо предмета спору Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Україна» (далі - СГТзОВ «Україна»). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.06.2013 року між ПАТ АКБ «Львів» та СГТзОВ «Україна» укладено генеральний договір кредитної лінії №38, а 19.06.2013 року додатковий договір №38/1, за яким підприємству наданий кредит в розмірі 1 950 000 грн. строком до 15 грудня 2013 року із сплатою 21 % процентів річних. В забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором банком 17.06.2013 року укладено окремі договори поруки №№38/1, 38/4 з відповідачами [PERSON], [PERSON] Проте, відповідачі, як поручителі, свої зобов'язання щодо повернення боргу СГТзОВ «Україна» по кредитному договору чином не виконують. На підставі наведеного, просить суд, стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача кредитну заборгованість в розмірі - 2 226 953,41 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 1 950 000 грн., заборгованість по процентах - 171 924, 99 грн., заборгованість по несплаченій комісії - 1600 грн., заборгованість по нарахованій пені - 103 428,42 грн. Представник позивача Вертас М.М. в судовому позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. Просила суд, позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] не з'явилися по невідомим суду причинам, хоч належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи СГТзОВ «Україна» Драюк М.С. в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що передбачених законом підстав для покладення на відповідачів солідарного обов?язку щодо повернення кредиту немає. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності учасників процесу, що не з?явилися, по наявним у справі доказам. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Відповідно до ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В ст. 1048 ЦК України, передбачено право позикодавця на одержанння від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що 17.06.2013 року між ПАТ АКБ «Львів» та СГТзОВ «Україна» укладено генеральний договір кредитної лінії №38, а 19.06.2013 року додатковий договір №38/1 до вказаного правочину (далі - кредитний договір), за яким підприємству наданий кредит в розмірі 1 950 000 грн. строком до 15 грудня 2013 року із сплатою 21 % процентів річних (а.с.8-13). 19.06.2013 р. позивач згідно меморіального ордеру №TR.254733.956.279 перерахував на рахунок СГТзОВ «Україна» 1 950 000 грн. (а.с.14). Згідно з п.п. 5.1. кредитного договору, позичальник зобов'язується повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені цим договором та додатковими угодами (а.с.10). За змістом п.п.2.7., 5.9 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником договірних зобов'язань, передбачених кредитним договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника. Згідно п. 7.1. кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов?язань (повернення кредиту/кредитів, оплати процентів, комісій, інших платежів за цим договором) банк вправі вимагати від позивальника сплату пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки. В судовому засіданні встановлено, що СГТзОВ «Україна» належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання, у зв?язку з чим утворилася заборгованість. Станом на 18.04.2013 р. заборгованість СГТЗОВ «Україна» перед ПАТ АКБ «Львів» становить 2 226 953,41 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 1 950 000 грн., заборгованість по процентах - 171 924, 99 грн., заборгованість по несплаченій комісії - 1600 грн., заборгованість по нарахованій пені - 103 428,42 грн. (а.с.6, 7). Вищенаведені розрахунки банку відповідачами не оспорені та не спростовані. Отже, СГТзОВ «Україна», як основний боржник, істотно порушив вимоги ст. ст. 526, 527, 530, 536, 549, 550, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, умови кредитного договору, в зв'язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В забезпечення виконання СГТзОВ «Україна», зобов'язань за кредитним договором банком 17.06.2013 року укладено окремі договори поруки №№38/1, 38/4 з відповідачами [PERSON], [PERSON], відповідно до умов яких останні поручалися перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання СГТЗОВ «Україна» усіх його зобов'язань за кредитним договором (а.с.15-16). Отже, відповідачі [PERSON], [PERSON] несуть солідарний обов'язок перед позивачем за невиконання СГТзОВ «Україна», умов кредитного договору. Передбачених ст.559 ЦК України підстав для припинення поруки відповідачів суд не вбачає. Згідно з частиною першою статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Отже, за законом у цьому випадку немає так званої обов'язкової процесуальної співучасті, тобто законом передбачено право позивача звернутися до суду до кожного з боржників окремо. Крім того, предметом спору є різні самостійні договірні відносини: між кредитором і боржником - за кредитним договором; між кредитором і поручителем - за договором поруки, або ж ці відносини можуть врегульовуватись одним кредитним договором, що не змінює суті окремих договірних відносин. Зазначені висновки щодо подібних правовідносин викладені у постанові Верховного Суду України від 19.12.2011 року у справі № 6-84цс11 (рішення № 25609353 в Єдиному державному реєстрі судових рішень). Дана постанова Верховного Суду України згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов?язковою при застосуванні судами норм матеріального права у подібних правовідносинах. Отже, позивач в даному випадку має право на захист свого порушеного права шляхом пред'явлення окремого позову про стягнення боргу до відповідачів, як поручителів. Судом встановлено, що позивачем надсилалися відповідачам письмові вимоги про повернення боргу, які залишились останніми без задоволення (а.с. 17 - 23). Таким чином, суд приходить до висновку, що з кожного з відповідачів окремо слід стягнути в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 2 226 953,41 грн. При стягнення вказаної суми боргу, суд виходить з того, що банк звертаючись до суду просив стягнути зазначену заборгованість в його користь з поручителів солідарно, однак, як вбачається з матеріалів справи, договори поруки були укладені окремо банком з кожним із поручителів, що виключає передбачену законом підставу для солідарного стягнення з них кредитної заборгованості. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial