Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № KF 38211 від 05.09.2006 року в розмірі 47841,49 доларів США та судового збору. Позов обґрунтовує тим, що 05.09.2006 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № KF 38211 з урахуванням додаткових угод № 1, 2, 3, 4 та додатків до кредитного договору згідно з якими відповідачу надано кредит в сумі 170000,00 доларів США на строк 10 років до 02.09.2016 року під 12,5 % річних. В забезпечення виконання зобов'язання 05.09.2006 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався нести відповідальність за виконання [PERSON] умов кредитного договору № KF 38211 від 05.09.2006 року. Також 05.09.2006 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався нести відповідальність за виконання [PERSON] умов кредитного договору № KF 38211 від 05.09.2006 року. Банком виконано зобов'язання за кредитним договором та надано відповідачу грошові кошти, обумовлені договором, однак відповідачем [PERSON] неналежним чином не виконується обов'язок по поверненню кредиту. Станом на 25.08.2015 року заборгованість відповідачів перед позивачем становить 47841,49 доларів США, що становить 1057083,75 грн. та складається з наступного: 39344,79 доларів США (869344,54 грн.) - сума заборгованості по кредиту; 3181,89 доларів США (70305,59 грн.) - сума заборгованості за нарахованими процентами; 5314,81 доларів США (117433,62 грн.) - пеня, які позивач просить стягнути з відповідачів. В судовому засіданні представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. При цьому пояснив, що позивач надав суду розрахунок заборгованості за кредитним договором № KF 38211 від 01.08.2007 в розмірі 47841,49 доларів США, що еквівалентно 1057083,75 грн., який на його думку є неналежним доказом, оскільки жодним чином не підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором від 05.09.2006 року. Також ствердив, що кредит погашений повністю. Заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що 05.09.2006 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № KF 38211 згідно з яким з врахуванням додаткової угоди № 1 від 05.09.2006 року, додаткової угоди № 2 від 24.10.2006 року, додаткової угоди № 3 від 19.04.2007 року, додаткової угоди № 4 від 29.10.2007 року, а також додатку № 1 до кредитного договору від 05.09.2006 року, додатку № 4 до кредитного договору від 23.10.2006 року, додатку № 6 до кредитного договору від 19.04.2007 року, додатку № 9 до кредитного договору від 29.10.2007 року, додатку № 10 до кредитного договору від 29.10.2007 року надано кредит в сумі 170000 доларів США на строк 10 років з кінцевим терміном повернення кредиту до 02.09.2016 року. Як передбачено п. 1.4. кредитного договору № KF 38211 від 05.09.2006 року з урахуванням додатку № 9 до кредитного договору від 29.10.2007 року позичальник зобов'язаний забезпечити повне погашення заборгованості по кредиту та нарахованих процентах за користування кредитом в строк до 02.09.2016 року в порядку, передбаченому кредитним договором на умовах погашення згідно з графіком зменшення ліміту, визначених в додатку № 10 до даного договору. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до п.п. 6.2., 6.3. кредитного договору № KF 38211 від 05.09.2006 року за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини та несвоєчасну (неналежну) сплату процентів за користування кредитом позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Факт отримання [PERSON] кредиту підтверджується заявами про видачу готівки № 7_26 від 05.09.2006 року, № 7_13 від 24.10.2006 року, № 7_54 від 19.04.2007 року, № 7_134 від 29.10.2007 року. В свою чергу взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № KF 382111 від 05.09.2006 року [PERSON] не виконала, у зв'язку з чим станом на 25.08.2015 року виникла заборгованість в розмірі 47841,49 доларів США, що становить 1057083,75 грн. та складається з наступного: 39344,79 доларів США (869344,54 грн.) - сума заборгованості по кредиту; 3181,89 доларів США (70305,59 грн.) - сума заборгованості за нарахованими процентами; 5314,81 доларів США (117433,62 грн.) - пеня. Розмір боргу стверджується копією розрахунку заборгованості станом на 25.08.2015 року. Вказані розрахунки складені відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Одночасно судом встановлено, що згідно з договором поруки від 05.09.2016 року, укладеного між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON], для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № KF 382111 від 05.09.2006 року, поручитель [PERSON] взяв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] її зобов'язань. В подальшому до договору поруки від 05.09.2016 року були укладені додатки до договору від 23.10.2006 року, від 19.04.2007 року та від 29.10.2007 року, в кінцевій редакції якого поручитель зобов'язався відповідати за порушення зобов'язань боржника в межах кредитного договору на суму 170000 доларів США. Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договору поруки від 05.09.2016 року поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за порушення зобов'язань боржника, які випливають з кредитного договору № KF 382111 від 05.09.2006 року разом з боржником як солідарні боржники. Крім того 05.09.2006 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON] був укладений договір поруки відповідно до якого [PERSON] зобов'язався нести відповідальність за виконання [PERSON] умов кредитного договору № KF 382111 від 05.09.2006 року. В подальшому до договору поруки від 05.09.2016 року були укладені додатки до договору від 23.10.2006 року, від 19.04.2007 року та від 29.10.2007 року, в кінцевій редакції якого поручитель зобов'язався відповідати за порушення зобов'язань боржника в межах кредитного договору на суму 170000 доларів США. Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договору поруки від 05.09.2016 року поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за порушення зобов'язань боржника, які випливають з кредитного договору № KF 382111 від 05.09.2006 року разом з боржником як солідарні боржники. Із вимог про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором від 16.07.2015 року № 09-4/14604, від 15.07.2015 року № 09-4/14600, від 15.07.2015 року № 09-4/14601 вбачається, що відповідачі належним чином були повідомлені банком про наявність заборгованості та нарахованих відсотків за договором кредиту та повідомлено про наслідки у разі її несплати. Як передбачено ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вже було згадано, що поручителі разом з боржником відповідають перед кредитором як солідарні боржники. При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою. До того ж норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. Вирішуючи спір, суд також враховує правові позиції Верховного Суду України, яка відображені в Постановах від 17.12.2015 року (справа № 6-185цс14) та від 24.06.2015 року (справа № 6-255цс15) щодо обсягу відповідальності поручителів. З приводу заперечень представника відповідачів слід зазначити наступне. Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обов'язок суду сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема шляхом роз'яснення особам їхніх прав та обов'язків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи, зокрема шляхом витребування доказів. Основним аргументом щодо заперечення проти позову представник відповідачів зазначив, що розрахунок заборгованості за кредитним договором № KF 38211 від 01.08.2007 є неналежним доказом, оскільки жодним чином не підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором від 05.09.2006 року. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. При цьому належність доказів - це якість доказу, що характеризує точність, правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування. Належним є той доказ, який містить інформацію, що має значення для справи. Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Дійсно як вбачається з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості такий визначає розмір заборгованості по кредитному договорі від 01.08.2007 року, а не від 05.09.2006 року. В той же час у вказаному розрахунку крім того також зазначено номер кредитного договору (№ KF 38211), сторони кредитного договору, які є повністю ідентичні безпосередньо кредитному договору № KF 38211 від 05.09.2006 року. У зв'язку з цим суд приходить до переконання, що банком допущена суто технічна помилка розрахунку заборгованості, а саме у зазначенні дати укладення кредитного договору, яка жодним чином не впливає на зміст, сутність, точність та правильність розрахованої суми заборгованості, а тому підстав для визнання такого доказу неналежним немає. До того ж суд відкидає твердження представника відповідачів з приводу невідповідності вимогам представленого позивачем розрахунку заборгованості через те, що такий не містить математичних формул, згідно з яких він проводився та не ґрунтується на первинних бухгалтерських документах, так як жодних зазначених вимог закон до такого розрахунку не ставить. При цьому іншого розрахунку розміру кредитного боргу позичальника, який був би відмінним від представленого позивачем, суду не надано. Також не знайшов свого підтвердження факт повної сплати кредиту, оскільки жодного доказу на підтвердження такого суду не надано. В той же час в ході судового розгляду судом неодноразово роз'яснювалося представнику на необхідність підтвердження такої обставини доказами та створені усі необхідні умови для реалізації своїх прав на подання заяв про забезпечення доказів, витребування письмових доказів, якщо такі в сторони відповідача відсутні. Додатково слід зазначити, що до початку розгяду справи по суті ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідачів щодо призначення судової економічної експертизи з викладених в ухвалі мотивів і підстав та роз'яснено право повторного заявлення такого клопотання з інших підстав. При цьому в ході судового розгляду жодних клопотань більше не заявлялося та більше того представник відповідачів категорично заперечив щодо витребування будь-яких інших доказів, а тому суд вирішив спір на підставі наявних в матеріалах справи. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов кредитного договору № KF 382111 від 05.09.2006 року, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «ВіЕс Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, слід задовольнити та стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № KF 382111 від 05.09.2006 року в розмірі 47841,49 доларів США, що становить 1057083,75 грн. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved