Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Обґрунтовуючи свою вимогу позивач вказала, що 12 липня 2012 року її було прийнято до державного підприємства «Обласна дирекція «Луганськвуглереструктуризація» юрисконсультом 1 категорії л. шахти ім. Войкова Свердловської дирекції по ліквідації шахт, потім 16 серпня 2012 року її переведено провідним юрисконсультом цієї ж дирекції, а 16 червня 2014 року юрисконсультом 1 категорії л. шахти ім. Войкова. Ці переведення здійснювались в межах державного підприємства «Обласна дирекція «Луганськвуглереструктуризація». Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.01.2014 № 358 «Про реорганізацію державних підприємств з ліквідації вугледобувних, торфодобувних та вуглепереробних підприємств» державне підприємство «Обласна дирекція «Луганськвуглереструктуризація» було реорганізовано шляхом приєднання до державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» та перейменовано на відокремлений підрозділ «Луганська виконавча дирекція з ліквідації шахт», тобто з 24 червня 2014 року вона працювала на посаді юрисконсульта 1 категорії л. шахти Войкова відокремленого підрозділу «Луганська виконавча дирекція з ліквідації шахт» державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» і 30 листопада 2014 року її було звільнено з переведенням до відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація». 01 грудня 2014 року її прийнято до відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» юрисконсультом 1 категорії шахти ім. П.Л. Войкова по переводу з відокремленого підрозділу «Луганська виконавча дирекція з ліквідації шахт» державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація». 02 червня 2015 року її звільнено з відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. На час звільнення заборгованість із заробітної плати складала 19094,80 грн. (що і стало причиною звільнення), яка в порушення вимог діючого трудового законодавства відповідачем не була виплачена. У зв`язку з невиплатою заробітної плати, відповідно до ст. 233 КЗпП України, вона звернулась до суду з позовом про її стягнення з відповідача. 14.08.2018 у справі № 408/2245/18-ц Біловодським районним судом Луганської області прийняте рішення, яким з відповідача на її користь стягнута заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, за період з листопада 2014 року по червень 2015 року, у розмірі 19094,80 грн. Відповідачем добровільно рішення суду не виконано. 29.10.2018 вона звернулася до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м Києва Головного територіального управління юстиції у м Києві з заявою про примусове виконання вказаного рішення суду згідно виконавчого листа № 408/2245/18-ц, виданого 29.10.2019 Біловодським районним судом Луганської області у справі № 408/2245/18-ц про стягнення з ДП «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на її користь боргу у розмірі 19094,80 грн. Виконавчий лист разом зі справою за вказаним рішенням надалі було передано до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м Києві, у зв`язку зведеним виконавчим провадженням щодо Відповідача (Боржника) - ДП «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація». Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14.08.2018 у справі № 408/2245/18-ц виконано у повному обсязі. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м Києві від 26 вересня 2019 року виконавче провадження ВП №57599999 з примусового виконання виконавчого листа № 408/2245/18-ц, виданого 29.10.2018 Біловодським районним судом Луганської області закінчено, у зв`язку виконанням рішення у повному обсязі. Листом Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м Києві від 26.09.2019 за вих. № 14598, 14655 підтверджено, що кошти надійшли на депозитний рахунок Головного територіального управління юстиції у м Києві - 21.08.2019. Платіжним дорученням від 04.09.2019 № 2407 грошові кошти у розмірі 19094,80 грн. перераховано стягувачу на банківські реквізити, зазначені в заяві про відкриття виконавчого провадження. 05 вересня 2019 на її рахунок, відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», надійшли кошти у сумі 19094,80 грн., що підтверджується випискою банку від 30 жовтня 2019 року, що є підтвердженням здійснення відповідачем фактичного остаточного розрахунку із заробітної плати з нею. Таким чином, про виконання відповідачем рішення Біловодського районного суду Луганської області у справі № 408/2245/18-ц про стягнення з ДП «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на її користь боргу у розмірі 19094,80 грн, їй стало відомо 05 вересня 2019 року, тобто з дати зарахування коштів на її рахунок. Вказуючи, що оскільки їй не були виплачені належні від підприємства суми в день звільнення, то на підставі ст.117 КЗпП України, відповідач повинен сплатити на її користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, тобто з дати звільнення по день фактичного розрахунку (зарахування коштів на рахунок працівника), а саме з 03 червня 2015 року по 21 серпня 2019 року. Середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 03.06.2015 по 21.08.2019 складає 168624 грн 04 коп. (із розрахунку 159 грн. 38 коп. х 1058 робочих днів). Окрім того, вважала, що згідно чинного законодавства України відповідач повинен сплатити їй компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою термінів її виплати в розмірі 17471,37 грн. До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання, в якому вона просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Також, разом із позовною заявою, позивач надала клопотання, в якому просила витребувати від відповідача довідку-розрахунок її середнього і середньомісячного заробітку та належним чином завірені копії розрахункових листів за листопад 2014 року червень 2015 року. Ухвалою від 11 листопада 2020 року у задоволенні цього клопотання позивачеві було відмовлено. Відповідач у визначений судом строк відзив на позов не надав, тому суд вважав можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Біловодського районного суду Луганської області у справі № 408/2245/18-ц від 14 серпня 2018 року, яке набрало законної сили 20.09.2018, позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі. Стягнуто з ДП «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на користь [PERSON] заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, за період з листопада 2014 року по червень 2015 року, у розмірі 19094,80 грн. Згідно вказаного судового рішення позовні вимоги [PERSON] були задоволені у зв`язку з тим, що судом були встановлені обставини перебування її в трудових відносинах з відповідачем та обставини невиплати їй вказаної заборгованості із заробітної плати після звільнення. Листом Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м Києві від 26.09.2019 №14598, 14655 підтверджується факт, що заборгованість із заробітної плати, стягнутої за судовим рішенням, позивачеві відповідачем у примусовому порядку була виплачена 21 серпня 2019 року, тобто з моменту надходження грошей на депозитний рахунок Головного територіального управління юстиції у м Києві. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 5 розділу 4 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається згідно з п. 8 Порядку. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати (див. додаток до позову № 1), погоджується, що його розмір з 03.06.2015 по 21.08.2019 (1058 робочих днів) складає 168624,04 грн. Отже, з огляду на те, що відповідач своїх розрахунків середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені позивача не надав, суд вважає необхідним задовольнити цю вимогу позивача та стягнути суму вказаного середнього заробітку у зазначеному вище розмірі. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок). Сума компенсації обчислюється відповідно до п. 4 Порядку №159 як добуток суми нарахованої, але не виплаченої працівнику заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін, які публікуються Держкомстатом, за весь період невиплати грошового доходу, а саме з місяця, наступного за місяцем нарахування доходу, за місяць, що передує виплаті заборгованості (включно). Перевіривши наданий позивачем розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (див. додаток до позову № 1), враховуючи, що відповідач свого розрахунку не надав, у суду не виникає сумнівів щодо правильності його розміру - 17431,37 грн., тому й в цій частині позов підлягає задоволенню, у зв`язку з чим позов слід задовольнити в цілому. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, тому й сплачений нею судовий збір за подання цього позову слід стягнути на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved