Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши її, до [PERSON], ПАТ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за участю третіх осіб - [PERSON], Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, та за участю Прокуратури Приморського району м. Одеси в інтересах позивача, та просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 13 квітня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним договір іпотеки №207 від 13 квітня 2012 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]; визнати власником вищевказаної квартири [PERSON]; визнати іпотекодержателем квартири за договором іпотеки від 15 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] - ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»; повернути вищевказану квартиру в іпотеку позивачу; зобов'язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] вчинити дії по зняттю заборони з вищевказаної квартири шляхом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру реєстрації речових прав на нерухоме майно; зобов'язати [PERSON] повернути спірну квартиру [PERSON]; стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь Банку суму судових витрат у розмірі 334, 10 грн. При цьому посилається на те, що 15 вересня 2006 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» було укладено договір про іпотечний кредит №908-н, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 69 300, 00 дол. США, під 11, 5% річних строком на 240 місяців на придбання нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS], яку позичальник передав в іпотеку Банку, згідно з договором іпотеки від 15 вересня 2006 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON], ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління, про визнання факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, вирішено, в тому числі, визнати вищевказану квартиру об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, який належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], та [PERSON]; визнати недійсним іпотечний договір №605 від 15 вересня 2006 року укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON]; припинити взаємні права та зобов'язання сторін за вищевказаним іпотечним договором; а також зобов'язати органи нотаріату - вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обтяження на квартири [ADDRESS] та виключити з Державного реєстру іпотек запис за №3739772 від 15 вересня 2006 року про державну реєстрацію іпотечного договору №605 від 15 вересня 2006 року. Однак, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2013 року вищевказане рішення було скасовано, та відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] Також позивач зазначає, що за час дії рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2012 року [PERSON] зняв заборону з квартири [ADDRESS] з Єдиного державного реєстру заборон на відчуження, та з Єдиного державного реєстру іпотек, та продав вказану квартиру [PERSON] В свою чергу останній, під зазначену квартиру отримав кредит в ПАТ «Укрсоцбанку» та передав її в іпотеку за договором іпотеки №207 від 13 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Так як рішенням Апеляційного суду Одеської області рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2012 року було скасовано, позивач просить повернути незаконно вибуте нерухоме іпотечне майно в іпотеку банку. В подальшому з зустрічним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON], за участю третіх осіб - ПАТ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] звернувся [PERSON], в якому просить визнати його добросовісним набувачем квартири [ADDRESS], яка була придбана за договором купівлі-продажу від 13 квітня 2012 року №204. При цьому [PERSON] посилається на те, що 13 квітня 2012 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлової квартири [ADDRESS], який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про що зроблено відповідний запис у реєстрі за №204 від 13 квітня 2012 року. На момент укладення вказаного договору вказана житлова квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 15 вересня 2006 року №5-2873, що було також перевірено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], яка здійснювала посвідчення договору купівлі-продажу житлової квартири та працівниками ПАТ «Укрсоцбанк», які у подальшому надали [PERSON] кредитні кошти для купівлі вищевказаної квартири. Тому, [PERSON] у зустрічній позовній заяві зазначає, що вказаний договір купівлі-продажу є дійсним, а він є добросовісним набувачем в розумінні ст. 388 ЦК України. В судовому засіданні представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON], та надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник Прокуратури Приморського району м. Одеси, яка діяла в інтересах позивача за первісним позовом, підтримала позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та просила їх задовольнити, та заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», та підтримали зустрічні позовні вимоги у повному обсязі. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» у судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та вказала, що 13 квітня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір № 693МІ11120413001 на придбання квартири [ADDRESS]. Згідно іпотечного договору від 13 квітня 2012 року вказана квартира була передана в іпотеку Банку. Також зазначила, що [PERSON] є добросовісним набувачем вищевказаної квартири в розумінні ст. 388 ЦК України на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2012 року. Тому представник ПАТ «Укрсоцбанк» вважає обґрунтованими зустрічні позовні вимоги [PERSON] Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та вказала, що під час посвідчення нею договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], в [PERSON] були наявні всі необхідні документи, що підтверджували його право власності на вказане майно, тому нею належним чином були виконані вимоги діючого законодавства щодо порядку вчинення зазначеної нотаріальної дії. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] вважає обґрунтованими. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки сторін, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягають задоволенню частково, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 вересня 2006 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» був укладений договір про іпотечний кредит №908-н (а. с. 8), згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 69 300, 00 дол. США, під 11, 5% річних строком на 240 місяців, тобто до 15 вересня 2026 року, на придбання нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS]. В забезпечення зобов'язань, що виникли за іпотечним кредитом, 15 вересня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір (а. с. 14), за яким вищевказана квартира була передана Банку в іпотеку. Право власності [PERSON] на вказану квартиру підтверджувалась договором купівлі-продажу від 15 вересня 2006 року, укладеним з [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (а. с. 19). Об'єкт іпотеки було внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, за реєстраційним № 3739677, та до Державного реєстру іпотек, запис за №3739772 від 15 вересня 2006 року про державну реєстрацію іпотечного договору №605 від 15 вересня 2006 року, номер за РПВН: 10731656 (а. с. 22-23). Відповідно до п. 1. 5 іпотечного договору на строк дії цього договору предмет іпотеки залишається у володіння іпотекодавця. У подальшому, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2012 року (а. с. 28) за позовом [PERSON] до [PERSON], ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління, визнано вищевказану квартиру об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, який належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], та [PERSON]; визнано недійсним іпотечний договір №605 від 15 вересня 2006 року укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON]; припинено взаємні права та зобов'язання сторін за вищевказаним іпотечним договором; а також зобов'язано органи нотаріату - вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обтяження на квартири [ADDRESS] та виключити з Державного реєстру іпотек запис за №3739772 від 15 вересня 2006 року про державну реєстрацію іпотечного договору №605 від 15 вересня 2006 року. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2013 року (а. с. 24) вищевказане рішення було скасовано, та відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] Під час дії рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2012 року [PERSON] зняв заборону з квартири [ADDRESS] з Єдиного державного реєстру заборон на відчуження, та з Єдиного державного реєстру іпотек, та продав вказану квартиру [PERSON], про що свідчить договір купівлі-продажу спірної житлової квартири від 13 квітня 2012 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та про що зроблено відповідний запис у реєстрі за №204 від 13 квітня 2012 року (а. с. 75-77). Судом також встановлено, що 13 квітня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір № 693МІ11120413001 на придбання квартири [ADDRESS] (а. с. 127). Згідно іпотечного договору від 13 квітня 2012 року вказана квартира була передана в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» (а. с. 140). У судовому засіданні також доведено, що ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» також вжито заходів по захисту порушених прав шляхом звернення до правоохоронних органів щодо проведення заходів по виявленню скоєного злочину та винних осіб. Так, Банком подано заяви до Прокуратури Одеської області, Прокуратури Приморського району, Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області щодо порушення кримінального провадження для визначення осіб причасних до скоєного та притягнення до кримінальної відповідальності (а. с. 37-47). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за виплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК ( 435-15 ) добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Частиною 2 ст. 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, та за умовами ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд вважає, що у відповідача [PERSON] відсутні правові підстави щодо володіння спірною квартирою [ADDRESS], так як рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2013 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2012 року скасовано. В свою чергу, згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» був визнаний єдиним іпотекодержателем спірного нерухомого майна, яке на підставі рішення було виведено з іпотеки Банку та перейшло у власність [PERSON] Доказами незаконності вибуття іпотечного майна Банку є рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2013 року, що спростовує доводи [PERSON] про добросовісність набуття ним права власності на вищевказану квартиру. Таким чином, суд вважає зустрічні позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] про визнання його добросовісним набувачем в порядку ст. 388 ЦК України, необґрунтованими, та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, його зміст не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п'ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочин). За ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним; істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним; обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вченню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що договір купівлі-продажу від 13 квітня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] є недійсним, а в ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» є правові підстави повернення незаконно вибутого нерухомого іпотечного майна в іпотеку банку. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги Банку в частині визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 13 квітня 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]; договору іпотеки №207 від 13 квітня 2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]; визнання власником вищевказаної квартири [PERSON], а також визнання іпотекодержателем квартири за договором іпотеки від 15 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] - ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк». У той же час, суд вважає безпідставною вимогу позивача в частині повернення вищевказаної квартири в іпотеку Банку, так як дане питання вирішується судом шляхом задоволення позовної вимоги щодо визнання ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» іпотекодержателем спірної квартири. До того ж, необґрунтованою є вимога ПАТ «Державний ощадний банк України» в частині зобов'язання приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] вчинити дії по зняттю заборони з вищевказаної квартири шляхом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру реєстрації речових прав на нерухоме майно, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення. Вчиняючи ігїальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Відповідно до ст. 46 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов'язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа. Судом встановлено, що під час посвідчення приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], в [PERSON] були витребувані всі необхідні документи, що підтверджували його право власності на вказане майно. Так, в судовому засіданні доведено, що [PERSON] належним чином були виконані вимоги діючого законодавства щодо порядку вчинення вищезазначеної нотаріальної дії. Тому позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в частині зобов'язання приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] вчинити певні дії не підлягають задоволенню. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок звернення ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до суду з позовом Банк поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 344, 10 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки сторін, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягають задоволенню частково, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: partial