Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 06.09.2013 року між сторонами було укладено договір № 641/25-13 про відкриття карткового рахунку. 20.12.2013 між відповідачем та банком була укладена додаткова угода № 1/8252197467ГМ/2013-12 до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 06.09.2013 року № 641/25-13, згідно якого договір був викладений у новій редакції та [PERSON] було відкрито кредитну лінію до карткового рахунка в рамках зарплатного проекту з використання платіжної картки з лімітом заборгованості 4\~000, 00 гривень на строк до 30.11.2016 року. 05.06.2014 року до банку надійшов лист з ПАТ «Вінницький олійножировий комбінат» від 03.06.2014 року, на якому працював відповідач, з повідомленням про те, що 20.05.2014 року [PERSON] звільнено. 05.06.2014 року банк надіслав відповідачу претензію з вимогою про необхідність виконання зобовязання в повному обсязі. Однак, відповідач належним чином на вимогу не відреагував. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2010 року у справі №2-5141/10 за позовом Банку до Позичальника про стягнення заборгованості позовні вимоги задоволенні повністю, на користь Банку стягнуто заборгованість за договором в сумі 4172,48 гривень. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2014 року у справі № 127/17240/14-ц позов банку до позичальника про стягнення заборгованості задоволено повністю, на користь банку стягнуто 4 379,84 гривень, з яких 3 996,52 гривень основний борг, 298, 88 гривень проценти, нараховані за період: 30.04.2014 30.07.2014 року, 84, 44 гривень пеня, нарахована за період прострочки: 27.06.2014-31.07.2014 року. В ході примусового виконання рішення суду відділом ДВС стягнуто з відповідача заборгованість, визначену в рішенні суду. Після подання до суду Банком позову у справі №127/2000/12-ц в січні 2013 року Банком були нараховані проценти та пеня, розмір яких станом на 13.07.2017 року складає 2 465,47 гривень, з яких: - 1 659,69 гривень проценти, нараховані за період з 01.08.2014 року по 14.02.2017 року; - 805,78 гривень пеня за порушення умов кредитного договору, а саме: щодо погашення кредиту 297,93 гривень (період прострочених зобовязань 13.07.2016 р. - 02.02.2017 р.), щодо сплати процентів 507,85 гривень (період прострочених зобовязань 13.07.2016 р. - 13.07.2017 р.). Позивачем було надіслано відповідачу претензію від 24.05.2017 року з вимогою сплати простроченої заборгованості по процентам та штрафних санкцій в загальній сумі 2 300,16 гривень. Однак відповіді на претензію банк не отримав. З огляду на вищевикладене позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № 641/25-13 від 20.12.2013 року у розмірі 2 465, 47 гривень та судові витрати у розмірі 1\~600, 00 гривень. В судове засідання представник позивача не з'явився, суду надав заяву, в якій позов підтримав та просив справу розглянути в його відсутність. Відповідач в судове засідання також не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся завчасно та належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено. Представник позивача не заперечував щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу за наявними доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. 06.09.2013 року між сторонами було укладено договір № 641/25-13 про відкриття карткового рахунку. 20.12.2013 між відповідачем та банком була укладена додаткова угода № 1/8252197467ГМ/2013-12 до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 06.09.2013 року № 641/25-13, згідно якого договір був викладений у новій редакції та [PERSON] було відкрито кредитну лінію до карткового рахунка в рамках зарплатного проекту з використання платіжної картки з лімітом заборгованості 4\~000, 00 гривень на строк до 30.11.2016 року (а.с.6-11). Відповідно до п. 2.7 договору за користування кредитом клієнт зобовязаний щомісячно сплачувати банку проценти, нараховані за фіксованою процентною ставкою у розмірі 30 % річних. Відповідно до п. 2.8 Договору, за користування овердрафтом Клієнт зобовязаний щомісячно сплачувати Банку проценти, нараховані Банком за процентною ставкою, визначеною умовами та тарифами обслуговування карткового рахунка. Згідно п. 6.2. Договору, нарахування процентів за користування Клієнтом кредитом та овердрафтом за поточний місяць здійснюється Банком щомісячно, в останній банківський день місяця виходячи з розміру процентних ставок, визначених згідно з умовами договору, та в дату припинення дії Кредитної лінії починаючи з дня, наступного за днем видачі кредиту по останній робочий день місяця (включно), а у місяці, в якому настане дату припинення дії кредитної лінії по відповідну дату (включно). Згідно пункту 4.2.14 Договору - Клієнт зобовязаний сплачувати Банку проценти, нараховані за користування кредитом, щомісяця, не пізніше останнього Банківського дня місяця, наступного за місяцем, у якому вони були нараховані. Пунктом 4.2.18 Договору передбачено, що Клієнт зобовязується у випадку звільнення з роботи в організації протягом 3-х банківських днів наступних за днем звільнення, надати до Банку заяву про закриття карткового рахунка або укласти відповідну додаткову угоду до цього Договору/новий договір для оформлення приватної платіжної картки. Пунктом 4.2.19 Договору передбачено, що Клієнт зобовязується у разі закриття карткового рахунку та/або припинення чи розірвання цього договору погасити Банку у день настання таких подій усю існуючу на день такого погашення заборгованість за кредитом і овердрафтом та за процентами за користування кредитом і овердрафтом, а також іншими платежами за цим Договором. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2014 року у справі № 127/17240/14-ц позов ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю, на користь банку стягнуто 4 379,84 гривень, з яких 3 996,52 гривень основний борг, 298, 88 гривень проценти, 84, 44 гривень. (а.с. 18-19) Судом досліджено поточну виписку за контрактом [PERSON] за період з 01.08.2014 року по 13.07.2017 року. (а.с.14-15) Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № 1/8252197467ГМ/2013-12 від 20.12.2013 року банком було продовжено нарахування процентів та пені, розмір яких станом на 13.07.2017 року складає 2 465,47 гривень, з яких: - 1 659,69 гривень проценти, нараховані за період з 01.08.2014 року по 14.02.2017 року; - 805,78 гривень пеня за порушення умов кредитного договору, а саме: щодо погашення кредиту 297,93 гривень (період прострочених зобовязань 13.07.2016 р. - 02.02.2017 р.), щодо сплати процентів 507,85 гривень (період прострочених зобовязань 13.07.2016 р. - 13.07.2017 р.). (а.с. 12-13) Позивачем було надіслано відповідачу претензію від 24.05.2017 року з вимогою сплати простроченої заборгованості по процентам та штрафних санкцій в загальній сумі 2 300,16 гривень. Однак відповіді на претензію банк не отримав. (а.с. 20-21) Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Судом встановлено, що позивачем було продовжено нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом, що не суперечить нормам ЦК України, а відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення пені слід зазначити наступне. Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1 та ч. 3ст. 549 ЦК України). Згідно із пунктами 8.1.1 та 8.1.2 договору при неповерненні кредиту в строки, визначені договором, а також за прострочення визначених договором термінів сплати процентів за користування кредитом, позичальник (відповідач) сплачує кредитору (позивачу) за кожний день прострочення, включаючи день сплати, пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати погашення відповідної заборгованості у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. З огляду на наведене, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, нарахованої на прострочену заборгованість за процентами та пені, нарахованої на прострочену заборгованість за основним боргом обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що теж підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на підставі викладеного суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача про існування заборгованості по відсоткам за користування кредитом та пені за договором № 641/25-13 від 20.12.2013 року, в розмірі, визначеному позивачем. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 1600, 00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved