Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, Відділ державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції, про звільнення майна з арешту. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 26 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0201/1007/71-518. З метою забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному крединому договору між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] 26 жовтня 2007 року укладено договір іпотеки згідно умов якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок (А-2) загальною площею - 223, 1 кв.м., житловою площею - 92, 7 кв.м., з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, до складу яких входять: Б-1 - гараж-літня кухня-сарай, 1- огорожа, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] майнове право на земельну ділянку, площею 0, 1000 га, кадастровий номер - [NUMBER] що розташована за адресою: с.Зміїнець Луцького району Волинської області. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», що виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке, в свою чергу, виступає правонаступником по всіх правах і зобов'язаннях АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх ПАТ «Дельта Банк», а ПАТ «Дельта Банк» погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. В свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі прав вимоги № 937, відповідно до п.2 якого ПАТ «Дельта Банк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх ПАТ «Альфа-Банк», а ПАТ «Альфа-Банк» погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. На даний час ПАТ «Альфа-Банк», набувши статус нового кредитора, виступає іпотекодержателем майна, переданого в іпотеку. ПАТ «Альфа-Банк», як іпотекодержатель, разом з іпотекодавцем дійшли згоди щодо добровільної реалізації заставного майна і погашення заборгованості за кредитним договором, однак на вищевказане майно, що перебуває в іпотеці ПАТ «Альфа-Банк» наклено арешт. Зазначено, що ПАТ «Альфа-Банк», як іпотекодержатель нерухомого майна, має першочергове право на реалізацію предмету іпотеки в разі порушення основного зобов'язання, відповідно до умов договору іпотеки обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду на наведене, просить звільнити з-під арешту заставне майно, на яке Другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції було накладено арешти в рамках виконавчих проваджень № б/н постановою про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2011 року, реєстраційний номер обтяження 10955229, ВП № 25539747, постановою про відкриття виконавчого провадження від 31.03.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11018246 та № 29304067, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11832644, ВП № 30446428, постановою про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11994566, ВП № 32827468, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.05.2012 року, реєстраційний номер обтяження 12568534, ВП № 39265787, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.08.2013 року, реєстраційний номер обтяження 2979984 також арешт, що накладений Відділом державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції в рамках виконавчого провадження № 43337796, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.05.2014 року, реєстраційний номер обтяження 5720457. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві, додатково, до первісно заявлених позовних вимог, просить у перелік майна, яке необхідно звільнити з-під арешту, включити майно, на яке накладено арешт згідно постанови Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області у виконавчому провадженні № 51386807 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.06.2016 року, а також ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області Охеровської К.Е. від 13.03.2017 року у справі № 569/2928/17. Зазначені документи долучає до матеріалів справи. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Представник третьої особи Другого ВДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинської області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо звільнення майна з-під арешту заперечив. Представник третьої особи ВДВС Луцького РУЮ в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0201/1007/71-518. Відповідно до умов кредитного договору позичальник отримав кредит на загальну суму 105 000,00 доларів США (а.с.6-12). З метою забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному крединому договору між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] 26 жовтня 2007 року укладено договір іпотеки згідно умов якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок (А-2) загальною площею - 223, 1 кв.м., житловою площею - 92, 7 кв.м., з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, до складу яких входять: Б-1 - гараж-літня кухня-сарай, 1- огорожа, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] майнове право на земельну ділянку, площею 0, 1000 га, кадастровий номер - [NUMBER] що розташована за адресою: с.Зміїнець Луцького району Волинської області (а.с. 13-18). 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», що виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке, в свою чергу, виступає правонаступником по всіх правах і зобов'язаннях АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх ПАТ «Дельта Банк», а ПАТ «Дельта Банк» погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну (а.с.19-20). 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі прав вимоги № 937, відповідно до п.2 якого ПАТ «Дельта Банк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх ПАТ «Альфа-Банк», а ПАТ «Альфа-Банк» погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну (а.с. 21-23). Таким чином, до позивача ПАТ «Альфа-Банк» в установленому законом порядку перейшли всі права кредитора за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки, укладеними між банком та відповідачем [PERSON] Судом встановлено, що Другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції було накладено арешти на майно боржника [PERSON] в рамках виконавчих проваджень та внесено відомості про арешт майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно : № б/н постановою про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2011 року, реєстраційний номер обтяження 10955229, ВП № 25539747, постановою про відкриття виконавчого провадження від 31.03.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11018246 та № 29304067, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11832644, ВП № 30446428, постановою про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11994566, ВП № 32827468, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.05.2012 року, реєстраційний номер обтяження 12568534, ВП № 39265787, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.08.2013 року, реєстраційний номер обтяження 2979984 також арешт, що накладений Відділом державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції в рамках виконавчого провадження № 43337796, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.05.2014 року, реєстраційний номер обтяження 5720457 (а.с. 26-42). Крім того, на майно боржника [PERSON] - будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладено арешт ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області Охеровської К.Е. від 13.03.2017 року у справі № 569/2928/17; на майно боржника [PERSON] накладено арешт у межах суми звернення стягнення 2037509, 53 грн. постановою Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 13.06.2016 року у виконавчому провадженні № 51386807 (а.с.56-57). Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 01 січня 2011 року звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності у боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Тобто законом встановлено спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 Цивільного кодексу України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Пунктами 10.3., 12.3., 12.3.2. договору іпотеки від 26 жовтня 2007 року передбачено, що іпотекодержателю належить право обирати порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки, в т.ч. згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». 27.07.2015 року [PERSON] передав заставне нерухоме майно - будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] позивачу для добровільної реалізації та спрямування коштів від продажу на погашення заборгованості по кредитному договору (а.с.43). Отже, сторони дійшли згоди щодо реалізації заставного майна у згаданий спосіб та погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується також фактом не заперечення відповідачем щодо задоволення позову. Однак, наявність арешту на спірне майно перешкоджає позивачу реалізувати своє право, оскільки обтяжене майно не підлягає відчуженню. В інший спосіб, крім пред'явлення до суду вимоги про звільнення майна з-під арешту, позивач не може захистити своє право на продаж спірного майна. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. За таких обставин вимоги ПАТ «Альфа-Банк» про звільнення з-під арешту спірного майна, є обґрунтованими.

Outcome: approved