Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з вищевказаним позовом, після уточнення позовних вимог остаточно просив: - стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11.04.2007 року, яка складає 94180,82 доларів США заборгованість за основним боргом та відсотками та 478346,57 грн. заборгованості по неустойці (пеня та штраф) та судові витрати з кожного по 1827 грн. На обґрунтування зазначено, що між сторонами було укладено кредитний договір та в забезпечення виконання зобовязань договір поруки. Позивачем свої зобовязання за кредитним договором виконано в повному обсязі, проте, у порушення приписів норм права та умов кредитного договору відповідач не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитом у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором. В звязку з цим позивач для захисту своїх прав звернувся до суду. Ухвалою суду від 07.05.2015 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ «КБ «Надра» зустрічні позовні заяви [PERSON] та [PERSON] до ПАТ «КБ «Надра» відповідно до яких вони просили: - визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 401/11/04/2007/840-4406/КФ укладений 11.04.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON]; - визнати недійсним з моменту укладення договір поруки № 401/11/04/2007/840-406/КФ укладений 11.04.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON]; - визнати недійсним договір іпотеки укладений 11.04.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON], [PERSON], посвідченого нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованою в реєстрі № 999. На обґрунтування зустрічних позовів зазначено, що в 2010 року, коли склалися значні фінансові складнощі в сімї відповідачів, вони звернулися до позивача з проханням провести реструктуризацію, або розстрочення кредиту, але на відповідь отримали банківський розрахунок з якого вбачалось те, що виплатити банку половину суми кредиту 2500 дол. США, а банк зарахував на погашення тіла кредиту тільки 3000 дол. США. Графік погашення кредиту позивач не надає, тому в порушенні вимог ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в оскаржуваному кредитному договорі не зазначено ціну сукупну вартість кредиту та детальний розпис загальної вартості кредиту. Кредитний договір є не дійсним з моменту його укладення, в звязку з тим, що він є несправедливим, укладений без додержання істотних умов правочину, з використанням нечесної підприємницької практики, містить несправедливі умови, порушує принцип рівності сторін та грубо порушує вимоги Закону України «Про захист прав споживача» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За таких обставин, визнання недійсним кредитного договору, як основного зобовязання повинно бути визнано недійсним і договір іпотеки укладений 11.042007 року. В судовому засіданні представник ПАТ «КБ «Надра» позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, а в задоволенні зустрічних позовів просив відмовити. При цьому зазначила, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.10.2014 року у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним кредитного договору було відмовлено, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.01.2015 року зазначене рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда було залишено без змін. Крім того, зазначала, що відповідачі необґрунтовано вказують на порушення кредитором нормативно-правових актів, зокрема ч. 2, ч. 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», тому що обовязковість зазначення в договорі споживчого кредиту орієнтовної сукупної вартості кредиту (ч.2 ст. 11 та п.6 ч.4 ст.11 Закону) було внесено тільки 22.09.2011 року, то б то вже після підписання спірного кредитного договору і тому в силу положень ст. 5 ЦК України не можуть бути враховані при вирішенні питання про дійсність кредитного договору. А також представник зазначила на те, що позичальник та поручитель були ознайомлені з умовами кредитного договору від 11.04.2007 року, ще 4 квітня 2007 року, коли підписували анкету-заяву на отримання кредиту. Відповідач [PERSON], яка також виступала і в інтересах [PERSON], первісний позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Зустрічні позовні заяви підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що банк не укладав і не надавав позичальнику і поручителю графік погашення заборгованості за кредитним договором, ніхто з банківських працівників жодним чином не пояснив їм про відмінність і особливості видів погашення кредиту, як до укладення договору 4.04.2007 р. так і в день його підписання і тому тільки з висновку судово-економічної експертизи від 28.12.2012 року, стало відомо, про те що різниця в оплаті за ануїтетним та диференційованим видом погашення заборгованості кредиту, без урахування плати за управління кредитом, становить 24 477,27 доларів США, а це половина взятого ними кредиту. Вказувала, що її чоловіком проведено 28 платежів з перевищенням мінімального встановленого платежу, але кредитодавець жодного разу не провів коригування кредитних зобовязань і знову не надав детальний розпис загальної вартості кредиту та графік погашення заборгованості, з урахуванням вже проведених періодичних виплат збільшеними сумами вже на виконання нормативного акту НБУ, а саме «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Крім того зазначала, що з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 28.07.2014 року, який було додано до позовної заяви ПАТ «КБ «Надра» банк проводив зарахування отриманих від нього коштів за якоюсь невідомою схемою погашення кредиту. Суми які йшли на погашення тіла та відсотків по кредиту, замість рівномірного збільшення-зменшення, як це передбачено за ануїтетною системою, розподіляються як завгодно на власний розсуд Кредитора. Стосовно посилання представника банку на те, що Кіровський районний суд м. Кіровограда відмовив в задоволенні позову відповідачів про визнання спірного кредитного договору недійсним, [PERSON] пояснила, що предметом розгляду справи №1109/7185/12 було визнання недійсним окремих пунктів кредитного договору, а в цьому зустрічному позові визнається недійсним весь кредитний договір. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд зясував наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № 401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11.04.2007 року, укладеного між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] останній отримав 54600,00 доларів США під 13,99 % річних, строком до 19 квітня 2021 року, на проведення ремонту та благоустрою (а.с. 8-11). В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11.04.2007 року (а.с. 12-13). А також було укладено договір іпотеки 11.04.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON], [PERSON] (а.с. 12-13). Згідно п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 зазначеного договору поруки поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене та абсолютне право банку вимагати виконання зобовязань вказаних в Кредитному договорі як від позичальника і поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно п.п. 3.3.1-3.3.3. Кредитного договору, позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п. 1.31, 1.32 кредитного договору платежі шляхом здійснення платежів у валюті кредиту щомісячно до 20 числа поточного місяця, щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 794,23 доларів США. Відповідно до п. 5.2 Кредитного договору, у порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього Договору, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 % від суми Кредиту, визначеної у п. 1.1 цього Договору, за кожен випадок. Листами-претензіями вих. № 2648, № 2649 від 10.06.2010 р., № 2955, № 2954 від 03.08.2011 р., № 9093, № 9094 від 09.10.2013 р., № 9215, № 9216 від 02.12.2013 р., № 1/786, 1/787 від 25.03.2014 р. банк нагадував відповідачам про необхідність погашення кредитної заборгованості, однак до теперішнього часу вона погашена не була (а.с. 18, 19, 20, 21, 22, 24, 26, 27). 25.03.2014 р. банк звертався до [PERSON] з вимогою № 1/786 про дострокове погашення грошових зобовязань, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (а.с. 28-29). 25.03.2014 р. банк звертався до [PERSON] з вимогою № 1/787 про дострокове погашення грошових зобовязань, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (а.с. 28-29). Позивач свої зобовязання за Кредитним договором, щодо надання кредиту, виконав в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № NL-2 від 12.04.2007 року (а.с. 14). Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно розрахунків ПАТ КБ «Надра» заборгованість, з урахуванням дострокового стягнення суми кредиту, станом на 27.03.23015 року становить: 50975,65 доларів США основний борг; 39690,52 доларів США відсотки за користування; 3514,65 доларів США комісія (плата за управління кредитом); 15845,65 доларів США 355760,67 грн. пеня за неповернення кредиту; 5460 доларів США 122585,90 грн. штраф відповідно до п. 5.2 кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 1054,\~1055 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з\~рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. З умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для проведення ремонту та благоустрою квартири. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту. Відповідно до ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(Закон №3161-IV в редакції від 13.01.2006 року) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;\~д)\~орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(в редакції від 13.01.2006 року)в кредитному договорі повинно бути обовязково зазначено - сума кредиту;\~детальний розпис\~загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Одним з головних доказів належного виконання кредитором своїх обовязків представник позивача за первісним позовом зазначає на підписання відповідачами анкети-заяви від 04.04.2007 року. З огляду анкети-заяви від 04 квітня 2007 року вбачається, що: вона підписана тільки позичальником і поручителем, але відсутній підпис уповноваженої особи банку; в анкеті не визначені види погашення кредиту та їх відмінність і особливості; відсутня інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту; відсутній розпис вартості кредиту за альтернативними формами погашення кредиту, мають місце виправлення в графі відсоткова річна ставка(а.с. 15-16). Окрім того, основні умови кредитного договору від 11.04.2007 року (сума кредитних коштів та строк дії договору) повністю не співпадають з тими умовами, що пропонував Банк 04.04.2007 року і які були відображені в анкеті-заяві. За таких обставин суд не може прийняти, як належний доказ того, що кредитор ПАТ «КБ «Надра» виконав всі свої обовязки, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» стосовно\~надання споживчого кредиту. Представник ПАТ «КБ «Надра» заперечуючи на правову позицію відповідачів за первісним позовом про порушення кредитором нормативно-правових актів, зокрема ч.2, ч.4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», стверджував про те, що обовязковість зазначення в договорі споживчого кредиту орієнтовної сукупної вартості кредиту (ч.2 ст. 11 та п.6 ч.4 ст.11 Закону) було внесено до цього Закону тільки 22.09.2011 року, то б то після підписання кредитного договору і тому в силу положень ст. 5 ЦК України не можуть бути враховані при вирішенні питання про дійсність договору. Суд не може погодитись з такою правовою позицією представника ПАТ «КБ «Надра», в звязку з тим, що згідно Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону від 13.01.2006 року), який діяв на час укладання спірного кредитного договору було визначено: Частиною 2 статті 11 Закону: перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Частиною 4 статті 11 Закону було прямо встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. На виконання положень законодавства про захист прав споживачів Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року було затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~\~(далі - Правила). Зазначений нормативний акт НБУ був прийнятий вже після укладання спірного кредитного договору, але з набранням ним юридичної сили позивач за первісним позовом зобовязаний був провести розрахунок сукупної вартості кредиту та скласти графік погашення кредитної заборгованості. З п. 3.2. розділу 3 Правил вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Згідно п. 3.4 розділу 3 Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, кредитодавець зобов'язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення. Позивач за зустрічним позовом, в своїх поясненнях зазначив, про тещо що він, як позичальник провів 28 платежів з перевищенням мінімального платежу, але кредитодавець жодного разу не провів коригування кредитних зобовязань і знову не надав детальний розпис загальної вартості кредиту та графік погашення заборгованості, з урахуванням вже проведених періодичних виплат збільшеними сумами вже на виконання нормативного акту НБУ, а саме Постанови Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Судом встановлено, що в кредитному договорі від 11 квітня 2007 року не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту. Також банком не надавалися окремі додаткові письмові документи з визначенням загальної вартості кредиту та детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, як на момент укладення кредитного договору так і за весь час йог дії.\~\~Цей факт було підтверджено представником ПАТ «КБ «Надра». Відповідач за первісним позовом зазначав, про те що з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 28.07.2014 року, який було додано до позовної заяви ПАТ «КБ «Надра» в цій цивільній справі банк проводив зарахування отриманих від нього коштів за якоюсь невідомою схемою погашення кредиту. Суми які йшли на погашення тіла та відсотків по кредиту, замість рівномірного збільшення-зменшення, як це передбачено за ануїтетною системою, розподіляються як завгодно на власний розсуд Кредитора. З огляду наданих до суду розрахунків боргу по кредитному договору від 11.04.2007 р. вбачається, що всі розрахунки не співпадають за періоди, коли проводились оплати, мають місце різні кількості днів та суми які нараховувались за користування кредитом. В розрахунках заборгованості по відсотках за користування кредитом зазначено тільки суми нарахованих відсотків, але відсутні суми, які повинні бути сплачені фактично. А в таблицях «загальна сума платежів клієнта по кредиту» вбачається різниця в сумах сплачених відсотків і комісії по кредиту. Зазначена різниця фактично приводить до зменшення зарахувань на тіло кредиту і як наслідок приводить до збільшення розміру нарахованих відсотків та плати за управління кредитом, які нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом. Суд приходить до висновку, що з наданих до суду розрахунків боргу встановлено дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить в тяжке, не справедливе становище споживача в договірних зобов'язаннях. Судом встановлено, що графік погашення кредиту взагалі не укладався і видавався позичальнику і які суми на які рахунки зараховувалися невідомо, що є також несправедливим по відношенню до споживача, оскільки дає право банку проводити зарахування на рахунки на погляд банку. Представник банку не дав чітких пояснень з проведення таких бухгалтерських операцій працівниками банку, при тому що операції по зарахуванню коштів повинні проводитись автоматично через програму комп'ютера. Отже, в порушення п. 2 ч.1\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ПАТ «КБ «Надра» не надав відповідачу за первісним позовом, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Таким чином, суд вважає, що банк не надав доказів, які б спростовували доводи позивача в цій частині. Відповідно до ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За положеннями ч. 5 ст.\~11, ст.\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком\~є істотний дисбаланс\~договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. З жодних документів наданих ПАТ «КБ «Надра» не вбачається, що між кредитором та позичальником була укладена письмова домовленість про застосування визначеного виду погашення кредиту та відсотків по ньому. Отже, із встановлених судом обставин, наданих сторонами доказів встановлено, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача. Відповідно до п. 5 ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема\~\~щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Верховний Суд України в постанові по справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року виклав наступну правову позицію: «Посилання позичальника на те, що при підписанні заяви позичальника він не підписував будь-яких Умов (кредитування) і не був ознайомлений з ними, вони заслуговують на увагу та можуть бути підставою для визнання договору недійсним, як оспорюваного правочинну в разі звернення до суду з відповідним позовом. Зміст Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності. У звязку із цим доводи позичальника про не ознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам не можна визнавати необґрунтованими». Частиною 1 статті 360-7 ЦПК Украйни встановлено рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Враховуючи вимоги закону, суд приходить до висновку, що при встановлених обставинах умови спірного кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача і тому є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача за зустрічним позовом про визнання кредитного договору № 401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11.04.2007 року недійсним з моменту укладання. Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стосовно того, що представник банку вказував, що відповідачі за первісним позовом вже подавали до суду позов про визнання спірного кредитного договору недійсним, суд проаналізувавши надані документи і зазначає на те, що у цивільній справі №1109/7185/12 предметом позову було визнання окремих положень кредитного договору, а саме п.п. 1.3.2, 3.5. та 3.3.2, а не весь кредитний договір в цілому. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, визнання кредитного договору № 401/11/04/2007/840-4406/КФ від 11.04.2007 року недійсним спричиняє як наслідок, визнання недійсними договору поруки та договору іпотеки від 11.04.2007 р. , оскільки ці договори є похідними від головного. Згідно до загальної суми платежів здійснених відповідачем по кредиту дорівнює 24211,89 дол. США (а.с. 101). Згідно договору кредиту [PERSON] отримав 54600 дол. США. Згідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсність правочину не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користування майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодовувати вартість, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, оскільки кредитний договір визнано недійсним є необхідним застосування даної норми права. На підставі та

Outcome: approved