Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.04.2010 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №73/С/2. Відповідно до п.1.1. кредитного договору банк зобовязався надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 682434,53 грн., а остання зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 05.07.2006 року уклали договір іпотеки. Згідно п. 7 договору іпотеки остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 238,00, житловою площею 70,50 кв.м, який розташований за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, вул. Старицького, буд. 41. Відповідач [PERSON] своєчасно не погасила заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням суду від 21.09.2009 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 238,00, житловою площею 70,50 кв.м, який розташований за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, вул. Старицького, буд. 41, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк». Просить суд, виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, вул. Старицького, 41. Судові витрати витрати покласти на відповідачів. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Просив суд, позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, проте належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Враховуючи відсутність заперечення позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 21.09.2009 року (а.с. 13-14 ) у справі за позовом закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, позов задоволено. Передано в заклад ЗАТ КБ «ПриватБанк», шляхом вилучення у [PERSON] належного їй на праві власності заставленого майна, а саме: житловий будинок «А-2» загальною площею 238 кв.м., який розташований за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, вул. Старицького, 41, згідно свідоцтва про право власності від 26.08.2001 року. Передано в заклад ЗАТ КБ «ПриватБанк», шляхом вилучення у [PERSON] належного їй на праві власності заставленого майна, яке зазначене в договорі застави товару в обороті № 73/с від 05.07.2006 року. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 73/с від 05.07.2006 року в сумі 73530,22 доларів США: звернути стягнення на майно, яке зазначене в договорі застави товару в обороті № 73/с від 05.07.2006 року, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Звернути стягнення на будинок та земельну ділянку, загальною площею 238 кв.м., які розташовані за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, вул. Старицького, 41 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем з отриманням з Державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. Виселити [PERSON], яка зареєстрована та проживає в будинку, розташованому за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, вул. Старицького, 41 зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у Волинській області (а.с. 13 - 14). Рішення відповідачем не оскаржувалось, 19 жовтня 2009 року набрало законної сили і перебуває на виконанні. 22.06.2014 року банком було направлено [PERSON], [PERSON], [PERSON] вимоги про звільнення житлового приміщення в добровільному порядку (а.с.15). Однак такі вимоги відповідачами виконані не були. За змістом ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина 3 ст. 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»\~ та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР). Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону №\~898-IV, так і частини другої статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Саме до цього зводяться правові висновки, зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 березня 2015 року (справа №\~6-39цс15), яка згідно зі статтею 3607 ЦПК України є обовязковою для судів, що зобовязані узгодити свою судову практику з рішеннями Верховного Суду України. Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Судом встановлено, що право власності на передану в іпотеку 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в м. Луцьк по вул. Чернишевського, 44, набуте [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 10.09.1999 року. Тобто, дане житло не було придбане за рахунок кредитних коштів. Відповідно до висновків Верховного Суду України у випадку виселення з іпотечного майна, що не було придбане за рахунок кредиту, мешканцям необхідно надати інше житло. З повідомлення Луцької міської ради від 23.11.2015 року №1.1-8/6826 вбачається, що станом на день розгляду справи судом в житловому фонді Луцької міської ради вільні житлові приміщення (квартири, кімнати в гуртожитках) відсутні. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що, оскільки, іпотечне майно було придбане не за рахунок кредитних коштів, інші жилі приміщення, які мають бути надані особам одночасно з виселенням відсутні, в задоволенні позову про виселення відповідачів слід відмовити. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed