Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» в своєму позові посилається на те, що відповідно до укладеного договору №CVSWR001600824 від 19.07.2004 року відповідач отримав кредит у розмірі 12700 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.07.2007 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця. Позичальник повинен щомісячно надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов надання споживчого кредиту. У порушення зазначених норм закону та умов договору боржник зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач має загальну заборгованість у сумі 52597,84 грн. Зобовязання за вказаним договором забезпечено договором поруки №CVSWR001600824 від 19.07.2004 року укладеним з поручителем [PERSON]. Вимога, що була предявлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобовязання, залишена без задоволення. Просить суд стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заявленого позову в розмірі 52597,84 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позов підтримав повністю. Будучи належним чином повідомленими судом про час та місце розгляду справи, відповідачі у судове засідання повторно не зявилися та про причини своєї неявки суду не повідомили, а тому є всі підстави розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], згідно довідки, складеної секретарем судових засідань [PERSON], зателефонував до суду та просив розглянути справу за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечував. Також, останній подав до суду письмове клопотання про застосування до правовідносин сторін позовної давності. Зазначив, що термін дії кредитного договору сплив 18.07.2007 року, тому на час звернення позивача до суду з позовом передбачена законом позовна давність закінчилася. Також, закінчився передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк поруки. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. З досліджених доказів даної справи судом встановлено наступні обставини: 19.07.2004 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір №CVSWR001600824, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 12700 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.07.2007 року. Свої зобовязання по укладеному з позивачем вищенаведеному договору відповідач виконував неналежно, внаслідок чого станом на 18.07.2011 року позивач нарахував йому заборгованість по сплаті: основної суми кредиту 7344,24 грн. та відсотків за користування ним 21020,28 грн. Крім того, за порушення договірних зобовязань позивачем нараховано відповідачу передбачені договором штрафні санкції: пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 24233,32 грн., тобто всього заборгованість відповідача складає суму 52597,84 грн. 19.07.2004 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №CVSWR001600824, згідно п.2 якого [PERSON], як поручитель, відповідає перед ПАТ КБ «ПриватБанк», як кредитором, за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. П.12 даного договору передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. 20.06.2010 року позивачем було направлено на адресу поручителя [PERSON] лист-повідомлення про необхідність погашення заборгованості позичальника [PERSON], однак відповідач [PERSON] на вимогу позивача заборгованість відповідача [PERSON] не погасила. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Відповідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі наведеного, враховуючи неналежне виконання [PERSON] своїх договірних зобовязань по кредитному договору, позивачем обґрунтовано нараховано позивачу заборгованість по тілу кредиту, відсотках за користування ним та пеню, однак тільки станом на день закінчення строку дії договору з 18.07.2004 року по 18.07.2007 року. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості по тілу кредиту, відсотках за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання договірних зобовязань за період з 18.07.2004 року по 17.07.2007 року, суд виходить із наступного: Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Таким чином, початок позовної давності за вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків, нарахованих за період з 18.07.2004 року по 17.07.2007 року, слід було б відраховувати з 06.05.2005 року, відколи згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач [PERSON] допустив систематичне, щомісячне, неналежне виконання своїх зобовязань по сплаті платежів. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України). Оскільки останній платіж відповідачем [PERSON] згідно долученого до позовної заяви розрахунку, був сплачений 17.02.2006 року, суд вважає, що мало місце переривання строку позовної давності, тому її слід рахувати починаючи з 17.02.2006 року. З урахуванням цих обставин та факту пред'явлення ПАТ КБ «ПриватБанк» позову лише 12.09.2011 року, за наявності відповідної заяви представника відповідача [PERSON], є підстави для застосування наслідків спливу загальної та спеціальної позовної давності та відмови у позові в частині вимог про стягнення заборгованості у вигляді несплачених відсотків за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором за період з 18.07.2004 року по 17.07.2007 року. У звязку з наведеним, позовні вимоги в даній частині не підлягають до задоволення. П.1.1 кредитного договору передбачено, що його укладено на строк по 18.07.2007 року включно. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.17 постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Ч.1 ст.604 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється за домовленістю сторін. Під час укладання кредитного договору за домовленістю сторін визначено дату закінчення дії договору 18.07.2007 року. Тобто, зі спливом строку договору, зобовязання сторін, що випливали з нього, припинилися. Зокрема, припинилися зобовязання по сплаті чергових платежів, сплаті та нарахуванню відсотків. Разом з тим, виникло грошове зобовязання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих за цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст.625 ЦК України. Позовних вимог про стягнення сум з підстав, передбачених ст.625 ЦК України позивач не заявляв. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по відсотках за користування кредитом та пені за період з 18.07.2007 року по 18.07.2011 року є безпідставними, не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Ч.1 ст.559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання. Оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст.604 ЦК України забезпечене порукою зобовязання припинилося з вищенаведених підстав, суд вважає, що станом на 18.07.2007 року припинилася і порука. При цьому, застосувавши вимоги ст.257 ЦК України, суд приходить до висновку про пропуск позивачем без поважних причин позовної давності щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості, виниклої з вини відповідача [PERSON] За таких обставин, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. На підставі ст. ст. 256-267, 526,527,530,536, 554,601,1048, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed