Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької; треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації, Ізяславський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, [PERSON] звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] (по тексту - [PERSON], відповідач) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на наступні обставини. Так, вказує, що [PERSON], [INFO], після смерті [INFO] року своєї матері [PERSON] знаходиться на повному утриманні бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON]. При цьому, батько дитини [PERSON] не виконує свої батьківські обов'язки, не піклується про її здоров'я, фізичний та моральний розвиток, не створює належних умов для її утримання та проживання, ніде не працює, систематично вживає алкогольні напої, веде антигромадський спосіб життя. Як вказує позивач, [PERSON] живе в одному селі з дочкою, але не приклав жодних зусиль у вихованні дитини, ніколи не цікавився станом її здоров'я, фізичним розвитком, матеріально не допомагав і не допомагає, аліменти не сплачує. Обгрунтовуючи заявлений позов позивач зазначає, що ухилення відповідача від виконання його батьківських обов'язків є підставою для позбавлення батьківських прав. У судовому засіданні представник позивача надав суду пояснення, вказавши на необхідність позбавлення батьківських прав відповідача у справі та стягнення аліментів, так як це відповідатиме інтересам малолітньої дитини. На думку позивача, слід врахувати, що малолітня [PERSON] знаходиться на повному утриманні своїх діда та баби, з якими і проживає, та, які спільно займаються її вихованням, турбуються про її фізичний та духовний розвиток, стежать за її здоров'ям, створили зразкові умови для успішного навчання в дошкільному закладі. Також представник позивача звертав увагу на те, що відповідач не має жодного наміру брати участь в житті своєї малолітньої дитини, ухиляється від надання матеріальної допомоги на її утримання, що в тому числі свідчить і його заява про визнання заявленого позову. Представник позивача просив задовольнити позов повністю. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації, Ізяславський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді подали письмові клопотання про розгляд справи без їх участі з покликанням, що підтримують заявлені позовні вимоги. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні вказала на необхідність задоволення позову. Пояснила суду, що після смерті своєї доньки [PERSON], яка являлась матір'ю [PERSON], вихованням та утриманням останньої займається виключно вона з своїм чоловіком, оскільки [PERSON] не виконує та не має наміру виконувати свої батьківські обов'язки. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак подав письмову заяву про визнання позову повністю та розгляду справи без його участі. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків [PERSON] та [PERSON], вивчивши наявні матеріали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] є рідною донькою відповідача [PERSON], що стверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 02.07.2012 року виконавчим комітетом Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 11.08.2015 року виконавчим комітетом Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області вбачається, що [INFO] року померла [PERSON] - матір [PERSON]. У відповідності до рішення виконавчого комітету Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області №15 від 16.03.2018 року вирішено питання про доцільність позбавити батьківських прав [PERSON], відносно [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, орган опіки та піклування в особі Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької своїм висновком №02-20/182 від 20.03.2018 року вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON]. Підставою для такого висновку слугувало те, що з осені 2015 року [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям своїх дочок, в тому числі, [PERSON], не надає коштів на утримання, не турбується про фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров'ям та їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до внутрішнього світу. Разом з тим, згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] від 26.03.2018 року по [ADDRESS] Ізяславського району вбачається, що остання проживає з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], де створено усі умови для проживання та повноцінного розвитку дітей. Згідно вказаного акта батько [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, виховання дітей, зловживає спиртними напоями, не надає коштів на утримання. Крім того, як вбачається з характеристики-довідки Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області №748 від 27.03.2018 року, [PERSON] на території сільської ради не працює, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, зловживає спиртними напоями, не надає коштів на утримання дітей, не цікавиться станом їх здоров'я та умовами проживання, навчання. При цьому згідно довідки Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області №746 від 27.03.2018 року встановлено, що [PERSON] проживає [ADDRESS] з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Суд також встановив і ту обставину, що фактично виховання та утримання [PERSON] здійснюють [PERSON] спільно з своїм чоловіком [PERSON], що стверджено довідкою-характеристикою Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області №749 від 27.03.2018 року. Суд вважає, що дані спірні правовідносини регулюються наступним нормами права. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Ассамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини , яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя , приймаючи до уваги права та обов'язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до ст. 51 Конституції України обов'язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов'язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 Сімейного кодексу України . За ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч. 1, 4 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини або є хронічними алкоголіками. За приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд, проаналізувавши встановлені по справі обставини на підставі поданих доказів, вважає, що є всі законні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], а обраний позивачем спосіб захисту прав дитини відповідає інтересам малолітньої дитини Так, відповідачу як батьку малолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Проаналізувавши надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази ухилення відповідача від участі у вихованні дитини, що дає підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Зокрема, матеріали справи містять докази, на підставі яких можна дійти до безперечного висновку про те, що [PERSON] злісно ухиляється від участі у вихованні дитини. При цьому, суд враховує, що відповідач у повному обсязі визнає позов, про що подав письмову заяву, будь-яких дій спрямованих на збереження його статусу як батька не вчиняв та не намагався вчиняти. На думку суду слід взяти до уваги також і показання, надані свідком [PERSON] -матір'ю відповідача, яка вказала на залежність останнього від алкогольних напоїв та на небажання та неможливість ним здійснення батьківських обов'язків відносно власної дочки. Вказаний свідок зазначила, що відповідач в силу об'єктивних причин не може здійснювати виховання своєї дитини і повинен бути позбавленим відносно неї батьківських прав. Натомість свідок [PERSON] засвідчила, що [PERSON] дійсно зловживає алкогольними напоями, очевидцем чого була неодноразово. Свідок [PERSON] також ствердила, що виховання [PERSON] здійснює її бабуся - [PERSON], яка є її сусідкою. Суд вважає, що встановлені в ході розгляду обставини свідчать, що відповідач не бажає змінювати свій спосіб життя, не має наміру виховувати та утримувати свою малолітню дитину. У судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, внаслідок чого не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини. При цьому, суд враховує, що зазначений стан речей триває довгий проміжок часу, а заходи громадського впливу на відповідача не призвели до належних результатів і [PERSON] продовжує свідомо нехтувати своїми обов'язками щодо дитини. Тим самим, оскільки встановлено, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, в тому числі від її матеріального утримання, що є складовою виховання, суд вважає, що позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягає до задоволення. Суд констатує, що відповідач не вчинив всіх необхідних дій для налагодження повноцінних родинних стосунків, прояву необхідної турботи та піклування щодо дитини. Оскільки судом вирішено питання про позбавлення батьківських прав щодо батька дитини, то суд вважає за необхідне передати дитину [PERSON], [INFO], органу опіки та піклування в особі Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, обов'язок утримувати дитину лежить на батьках. При цьому, будучи батьком малолітньої [PERSON], відповідач свою дочку належним чином не утримує, хоча зобов'язаний це робити. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню малолітньої дочки, хоча має всі можливості брати матеріальну участь в її утриманні, так як за віком та станом здоров'я є працездатною, тобто має фізичну можливість працювати, отримувати певний матеріальний дохід та має можливість брати участь в утриманні своєї дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України (в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 193 СК України визначено, що аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України. Враховуючи майнові інтереси дитини, а також майновий стан відповідача, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи 29.03.2018 року, і до досягнення дитиною повноліття, перераховуючи їх на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, який зобов'язати відкрити орган опіки та піклування в особі Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Водночас, при вирішенні спору суд виходить з того, що відповідач є працездатним, оскільки інших доказів суду не надано. Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 29.03.2018 року, а тому за правилами ст. 191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України, суд, приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню 704, 80 грн. судового збору.

Outcome: approved