Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Орган опіки та піклування Самбірської районної державної адміністрації звернувся до суду із зазначеним позовом та посилається на те, що є підстави для його задоволення про позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON], [INFO] та про присудження до стягнення аліментів у розмірі 1/3 всіх видів заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У підтвердження своїх вимог покликається на те, що у зв'язку з неналежним вихованням та доглядом своєї дитини [PERSON], ведення нею аморального способу життя, її малолітню дитину [PERSON] згідно розпорядження голови Самбірської районної державної адміністрації від 19.05.2016 року №214 направлено у Будинок дитини №2 м. Львова на повне державне забезпечення. За час перебування дитини у дитячому будинку поведінка відповідача не змінилася, вона відвідує свою дитину, цікавиться її станом здоров'я, однак продовжує й надалі вести аморальний спосіб життя, ніде не працює, займається бродяжництвом, тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав та присудити стягувати з неї аліменти на утримання малолітньої дочки. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, просила і наполягала позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у попередніх судових засіданнях позов заперечувала, а в останнє судове засідання, будучи належним чином повідомленою у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи не з'явилася, із відзивом на позов не звернулася. Тому суд ухвалив розглядати справу в її відсутності на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні про, що не заперечила представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав: Спірні правовідносини регламентовані ст. 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач вихованням дочки не займається, матеріально не допомагає, аліментів не сплачує, ніде не працює, займається бродяжництвом і примушує до цього свою старшу дочку та сина, притягалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання материнських обов'язків. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Факт неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітньої дитини знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Із висновку Самбірської районної державної адміністрації від 02.11.2018р. №02-30-2987/1-14 відомо, що орган опіки та піклування Самбірської районної державної адміністрації уважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON]. Крім того вищевказане підтверджується поясненнями допитаної у судовому засіданні свідка [PERSON], котра однаково підтвердила факт неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків по відношенню дочки [PERSON], чого у підготовчому судовому засіданні жодним чином не заперечила і не спростувала безпосередньо сама відповідач [PERSON]. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У підготовчому судовому засіданні під час початку розгляду справи відповідач [PERSON], просто заперечуючи позов про позбавлення її батьківських прав відносно дочки [PERSON], крім банального невизнання позову жодним іншим чином не мотивувала своєї позиції ні власними поясненнями, ані іншими доказами як це передбачено Законом; під час провадження справи зовсім не змінила своєї поведінки і не вчинила жодних дій по відношенню до дитини щоб суду показати, що позбавлення її батьківських прав може якимсь чином зашкодити інтересам дитини, що це порушує її власні інтереси, а за основне, - що вона усвідомила власний обов'язок по вихованню дитини. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Однаково за законодавством України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття у спосіб, визначений за домовленістю між ними (ст. 181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що між сторонами в даній цивільній справі не досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, аналізуючи зібрані докази із наведеними нормами закону, пояснення представника позивача у суді, ураховуючи інтереси молодшої дочки, наявність у відповідача на утриманні ще двох малолітніх дітей, обставини при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу, суд прийшов до висновку в необхідності присудити стягувати аліменти в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на [PERSON], [INFO]. Ураховуючи вище наведене суд вважає, що існують всі законні підстави для задоволення позову, - про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], та про стягнення аліментів із відповідача на утримання дочки розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки [PERSON] свідомо ухиляється від виконання свого обов'язку по її вихованню, утриманню; роз'яснивши, що визначений розмір аліментів може бути згодом збільшений чи зменшений (припинений) судом на вимогу платника або одержувача аліментів у встановленому законом порядку; що мати позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав у спосіб, визначений ст. 169 СК України.

Outcome: approved