Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Орган опіки та піклування Пісківської сільської ради Дворічанського району Харківської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: служба у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області, обгрунтовуючи свої вимоги наступним: на території Пісківської сільської ради Дворічанського району Харківської області проживає без реєстрації [PERSON] , яка має неповнолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Мати дитини, відповідач по справі [PERSON] , самоусунулась від виконання батьківських обов`язків та не піклується про стан здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток. На підтвердження чого, надала нотаріально засвідчену заяву, згідно якої відмовилась від подальшого виховання та утримання дитини та дала згоду на її усиновлення іншими особам. Неповнолітня дитина - [PERSON] 4 грудня 2020 року був вилучений та переданий до центру соціально - психологічної реабілітації дітей «Надія». Відповідачка по справі жодним чином не була позбавлена можливості здійснювати догляд та утримувати свою неповнолітню дитину. Натомість вона свідомо знехтувала цим обов`язком та відмовилась від дитини, що підтверджує її умисну, винну поведінку. З огляду на те, що відповідачка по справі є працездатною, тож має змогу сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частки від усіх доходів. З урахуванням викладеного орган опіки та піклування Пісківської сільської ради Дворічанського району Харківської області просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з неї аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх доходів на утримання дитини. Представник позивача - органу опіки та піклування Пісківської сільської ради Дворічанського району Харківської області Бакунець В.В. в підготовче засідання не з`явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу в його відсутність. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти їх задоволення, просила справу розглянути в її відсутність. Представник третьої особи - служби у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області Кисільов О. А. в підготовче засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність, а також зазначив, що служба у справах дітей не заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. За результатами підготовчого провадження на підставі повідомлених позивачем обставин справи, наданих ним доказів встановлені такі фактичні обставини та спірні правовідносини. [PERSON] народився [INFO] , батьком значиться [PERSON] (відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України), матір`ю - [PERSON] - відповідачка по справі, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12 серпня 2015 року (а. с. 5). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 02-30/898 від 07.12.2020, виданої Пісківською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7). Розглянувши заяву [PERSON] про відмову від подальшого виховання та утримання сина [PERSON] та згоду на усиновлення його іншими особами, органом опіки та піклування при виконавчому комітеті Пісківської сільської ради Дворічанського району Харківської області від 02.12.2020 вирішено невідкладно вилучити дитину [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із загрозою здоров`ю дитини (а. с. 10). Рішенням виконавчим комітетом Пісківської сільської ради Дворічанського району Харківської області від 02.12.2020 № 37 вирішено невідкладно відібрати дитину [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із загрозою здоров`ю дитини (а. с. 9). Відповідачка у справі, мати малолітнього [PERSON] , в своїй нотаріально посвідченій заяві від 25.11.2020, яка адресована компетентним органам або всім, кого це стосується, зазначила, що вона відмовляється від подальшого виховання та утримання свого сина і дає добровільну згоду на його усиновлення іншими особами (а. с. 11). Згідно акту прийому дитини до центру від 04 грудня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , прийнято до комунального закладу «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія» (а. с. 12). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до положення ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми враховуються судом, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дітей (аліменти) можуть присуджуватися за рішенням суду у частці від доходу їх батька (матері) або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням всіх обставин справи, стану здоров`я та матеріального становища дитини та платника аліментів, суд визначає цю частку в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, присуджуючи аліменти, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В підготовчому засіданні встановлено, що мати дитини не виконує своїх батьківських обов`язків щодо її сина, не бере участі в його вихованні, матеріальному забезпеченні. Відповідачка [PERSON] повністю визнала позовні вимоги, зазначивши при цьому, що вона відмовляється від подальшого виховання та утримання свого сина [PERSON] і дає добровільну згоду на його усиновлення іншими особами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України, суд роз`яснює відповідачу наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Суд приймає до уваги, що визнання відповідачкою [PERSON] цивільного позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин справи, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову і позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , а також стягнення з неї аліментів на його утримання. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] 1681 гривню 60 копійок належного до сплати судового збору на користь держави в особі Державної судової адміністрації України (отримувач коштів - Головне управління казначейства у м. Києві). На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за 1 (один) місяць.

Outcome: approved