Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 листопада 2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 983/ФК-07, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 5900 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 24,5 %, на строк до 6 листопада 2009 року. 30 червня 2010 року між ТзОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, згідно якого Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином відповідно до вказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 983/ФК-07 від 07.11.2007 року. Однак, відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання. Станом на 02.07.2012 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі - 9 798,32 грн., з них: сума заборгованості за кредитом - 5 900,00 грн., сума заборгованості за відсотками - 3 898,32 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 9 798,32 грн. та понесені ним судові витрати. 12.12.2013 року представник позивача подав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказав, що боржником 18.07.2013 року боржником було сплачено в АТ «Дельта Банк» 9 798,32 грн. заборгованості. Однак з моменту винесення судом рішення про стягнення боргу та оплатою боргу [PERSON] пройшло майже 4 роки та за цей період банку був позбавлений можливості користуватися кредитними коштами. Вказує, що невчасно виконаним зобов'язанням банку були завдані відповідні збитки. З апорушення зобов'язань банк змушений стягнути з боржника пеню, 3% річних та інфляційні, оскільки відповідно до ст. 625 ЦК України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 17.07.2013 року борг [PERSON] становив 11 953,16 грн. 18.07.2013 року боржником було сплачено 9 798,32 грн. тому станом на 02.12.2013 року борг становить 2 154,84 грн. На підставі викладеного, просив стягнути з [PERSON] інфляційне нарахування та 3% річних, що нараховані банком за неналежне та невчасне виконання зобов'язань за кредитним договором № 983/ФК-07 від 07.11.2007 року та рішенням суду про стягнення заборгованості від 23.12.2008 року по справі № 2-7203/08 на загальну суму 2 154,84 грн. та судовий збір в розмірі 229,40 грн. 10 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що влітку 2013 року дізнався, що на його автомобіль Першим відділом ДВС ЛМУЮ накладено арешт в межах виконавчого провадження по виконанню рішення Луцького міськрайонного суду від 18 жовтня 2012 року. Згідно платіжних доручень № 12293, № 12294 від 18.06.2013 року [PERSON] було сплачено 9 798,32 грн. заборгованості та 214,60 грн. судового збору на виконання виконавчого листа від 18.10.2012 року по справі № 0308/12533/12, а також платіжними дорученнями № 12295, № 12296 від 18.06.2013 року оплачено 1001,29 грн. та 100,00 грн. виконавчого збору та витрат на виконавче провадження. Будь-які правові підстави передбачені чинним цивільним законодавством, зокрема ст. 11ЦК України, для виникнення у [PERSON] обов'язку по сплаті на користь ПАТ «Дельта банк» грошових коштів відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно. Враховуючи відсутність правових підстав для сплати позивачем за зустрічним позовом у користь ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів у сумі 10 012,92 грн., останні підлягають стягненню з ПАТ «Дельта банк» в користь [PERSON]. Крім того, вказує, що посилання позивача за первісним позовом на укладення 07.11.2007 року кредитного договору № 986/ФК-07 між ТзОВ «Укрпромбанк» та ним вважає безпідставними та необґрунтованими виходячи з наступного. 23.12.2008 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 2-7203/08 за позовом ТзОВ «Український промисловий банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було постановлено рішення, котрим зазначений позов було задоволено. Судом вирішено кредитний договір № 983/ФК-07 від 07.11.2007 року укладений між [PERSON] та ТзОВ «Український промисловий банк» в особі Волинської філії розірвати, стягнути з [PERSON]на користь Волинської філії ТзОВ «Український промисловий банк» 7 613,20 гривень заборгованості за кредитним договором, 76,13 гривень витрат по оплаті судового збору, 30,00 гривень витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи. Зазначене судове рішення вступило у законну силу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обставину існування зазначеного рішення суду ПАТ «Дельта Банк» приховав, що призводить до подвійного стягнення з [PERSON] суми заборгованості за одним і тим самим кредитним договором. Також жодних повідомлень про заміну кредитора на ПАТ «Дельта банк» позивач не отримував, що також вказує на безпідставність позовних вимог ПАТ «Дельта банк» до мене. Тому вважає, що первісний позов ПАТ «Дельта банк» до нього до задоволення не підлягає. На підставі викладеного позивач вважає, що всі ці обставини у своїй сукупності вказують та відсутність правових підстав для сплати ним грошових коштів у сумі 10 012,92 грн. на користь ПАТ «Дельта Банк», безпідставність їх збереження цією банківською установою, а отже просить даний зустрічний позов задоволити у повному об'ємі. 30 січня 2014 року [PERSON] подав в судове засідання заяву про уточнення позовних вимог, якою вказує, що на момент перерахування грошових коштів, 18.06.2013 року в нього не було жодної інформації про заміну кредитора, жодних письмових повідомлень про здійснену заміну він не отримував, що також вказує на безпідставність вимог ПАТ «Дельта банк». Більше того, у відповідності до ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. За загальним правилом, норми ст.ст. 623, 625 ЦК України (якими керувався ПАТ «Дельта банк» при нарахуванні процентів та інфляційних втрат) застосовуються за порушення зобов'язання. Оскільки, кредитний договір було розірвано, то застосування вказаних статей позивачем за первісним позовом є безпідставним, адже будь-які зобов'язання між ним та банком щодо укладеного кредитного договору були припинені. Усе вищевикладене підтверджує те, що грошові кошти в розмірі 10 012,92 грн. були безпідставно перераховані 18.06.2013 року ПАТ «Дельта банк», а тому підлягають до повернення. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України просив стягнути з банку розмір інфляційних витрат в сумі 110,14 грн. та 3% річних - 185,17 грн. Оскільки [PERSON] скористався допомогою адвоката, то відповідно до ст.. 88 ЦПК України просив стягнути також витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом Ліпкевич І.В. позовні вимоги підтримав з підстав викладених в уточненій позовній заяві та просив позов задовольнити. Зустрічний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав з підстав, викладених в запереченні проти позову, просили відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримали, просили задовольнити його з підстав викладених в заяві про уточнення позовних вимог. Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити частково. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України, передбачено право позикодаваця на одержанння від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що 23.12.2008 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 2-7203/08 за позовом ТзОВ «Український промисловий банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було постановлено рішення, яким зазначений позов було задоволено (а.с. 96-98). Судом вирішено кредитний договір № 983/ФК-07 від 07.11.2007 року укладений між [PERSON] та ТзОВ «Український промисловий банк» в особі Волинської філії розірвати, стягнути з [PERSON]на користь Волинської філії ТзОВ «Український промисловий банк» 7 613,20 гривень заборгованості за кредитним договором, 76,13 гривень витрат по оплаті судового збору, 30,00 гривень витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи. Зазначене судове рішення вступило у законну силу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки відносно [PERSON] було винесене рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № 983/ФК-07 від 07.11.2007 року, яке набрало законної сили, даний кредитний договір був розірваний згідно вказаного рішення суду, то в задоволенні первісного позову ПАТ «Дельта Банк» слід відмовити за безпідставності. Щодо зустрічного позову [PERSON], судом встановлено, що влітку 2013 року [PERSON] дізнався, що на його автомобіль Першим відділом ДВС ЛМУЮ накладено арешт в межах виконавчого провадження по виконанню рішення Луцького міськрайонного суду від 18 жовтня 2012 року. Згідно платіжних доручень № 12293, № 12294 від 18.06.2013 року (а.с. 87) [PERSON] було сплачено 9 798,32 грн. заборгованості та 214,60 грн. судового збору на виконання виконавчого листа від 18.10.2012 року по справі № 0308/12533/12, а також платіжними дорученнями № 12295, № 12296 від 18.06.2013 року (а.с. 88) оплачено 1001,29 грн. та 100,00 грн. виконавчого збору та витрат на виконавче провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Оскільки, [PERSON] було сплачено в користь банку 9 798,32 грн. заборгованості за кредитним договором № 983/ФК-07 від 07.11.2007 року, а згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 23.12.2008 року з нього вирішено стягнути 7 613,20 грн. заборгованості за тим же кредитним договором № 983/ФК-07 від 07.11.2007 року, то суд приходить до висновку, що з відповідача за зустрічним позовом, тобто з ПАТ «Дельта Банк», слід стягнути різницю сплаченої боржником заборгованості в користь останнього, а саме: 2 185,12 грн. В решті позовних вимог зустрічного позову слід відмовити за безпідставності. Крім того, підлягають до часткового задоволення вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу адвоката. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В судовому засіданні встановлено, що в зв'язку із підготовкою позовної заяви до суду, інших процесуальних документів та представництвом її інтересів у суді адвокатом [PERSON] відповідачем понесені витрати на оплату правової допомоги адвокату. Згідно із Договором про надання правової допомоги адвокатом [PERSON] від 13.09.2013 року (а.с. 122-123) за надання правової допомоги оплачено 1500 грн., згідно із квитанцією до прибуткового касового ордера № 08 від 13.09.2013 року (а.с. 125) за надання правової допомоги оплачено 1500 грн. Проте з врахуванням часу, який затрачено адвокатом на надання правової інформації, представництво інтересів відповідача в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про стягнення в користь відповідача 500 грн. на надання правової допомоги. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Дельта Банк» в користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial