Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказала, що її батьки [PERSON] та [PERSON]І померли відповідно у 2017 та 2016 роках у місті Луганську. До 2014 року вони отримували державну соціальну допомогу згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають право на пенсію, та особам з інвалідністю», як інваліди. У 2014 році на території Луганської області почалися активні бойові дії, та припинили роботу державні реєстри та органи державної влади, в останнє батьки отримали допомогу влітку 2014 року. Місто Луганськ батьки не покидали, оскільки були інвалідами, їм було важко це зробити, як ВПО не реєструвалися. У 2017 році вона отримала свідоцтва про їх смерть на підставі рішень суду. Після їх смерті залишилася недоотримана допомога, яка входить до складу спадщини. 22 лютого 2018 року вона звернулась до управління соціального захисту населення Станично-Луганської РДА для отримання допомоги на поховання та заборгованості по соціальній допомозі. Допомоги на поховання вона отримала, а в отриманні заборгованості їй було відмовлено у звязку з тим, її батьки не звернулися до УСЗН за відновленням виплат державної соціальної допомоги. З позовною заявою від позивача також надійшло клопотання про звільнення її від сплати від судового збору, яке було задоволено. Також від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутність, в якому вона просила розглядати справу без неї, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. У встановлений судом строк відповідач надав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні її вимог, посилаючись на те, що померлі батьки позивача проживали у місті Луганську, не перебували на обліку в УСЗН Станично-Луганської РДА як внутрішньо перемішені особи та отримувачі державних соціальних допомог. Крім того відповідач зазначив, що батьки позивача отримували соціальну допомогу не як особи, що не мають права на пенсію, а як інваліди з дитинства, тобто відповідно до іншого Закону, ніж на який посилається позивач. Також відповідач подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке. Судом встановлено, чого не оспорювалось відповідачем, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача, які померли у місті Луганську на тимчасово окупованій території України, відповідно 14 лютого 2017 року та 08 листопада 2016 року. Свідоцтва про їх смерть позивач отримала 23 листопада 2017 року. Крім цього з наданих до відзиву на позов документів вбачається, що померлі батьки позивача були отримувачами соціальної допомоги інвалідам на підставі Закону України «Про державну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю». Відповідач також не оспорював обставин, вказаних позивачем, що її батьки з 2014 року не отримували призначені їм соціальні допомоги, у звязку з чим виникала заборгованість з їх виплати. Із позовної заяви позивача вбачається, що позивач звернулась до відповідача за виплатою заборгованості із соціальних допомог лише у лютому 2018 року, у звязку з чим ці заборгованості, як правильно вказує позивач, є спадковим майном, оскільки з моменту смерті її батьків минули строки у шість місяців, передбачених для прийняття спадщини. Порядок спадкування за законом та здійснення права на спадкування встановлений главами 86, 87 Цивільного кодексу України, та передбачає звернення спадкоємців до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього ж Кодексу. Перелік документів, які спадкоємець зобовязаний надати нотаріусу для отримання свідоцтва про право на спадщину деталізований в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розгляду. Виключно уразі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач суду взагалі не надала доказів того, що вона зверталась до нотаріуса з питання здійснення нею права спадкування після смерті своїх батьків, в тому числі й на недоотримані ними соціальні допомоги. За таких обставин, позов [PERSON] є необґрунтованим, у звязку з чим в його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed