Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

ПАТ «Акціонерний Банк «[PERSON]» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно кредитного договору № 28856/30/к від 12.03.2013 р., укладеного між позивачем та відповідачкою, позивач надав відповідачці на споживчі цілі кредит в сумі 6000,00 грн. строком на 24 місяці з 12.03.2013 р. по 12.03.2015 р. зі сплатою за користування 25% річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії договору становить 38% річних. Згідно п. 2.5 Договору передбачено, що відповідач починаючи з місяця наступного за місяцем укладення договору проводить погашення кредиту однаковими частинами. Загальна щомісячна сума погашення кредиту визначена в Додатку № 1, що є невідємною частиною кредитного договору. Станом на 18.03.2016 р. у відповідачки утворилась заборгованість по сплаті кредиту в сумі 4166,41 грн., яка складається з: суми простроченої зоборгованості по кредиту 1686,86 грн., суми прострочених відсотків по кредиту 299,44 грн., суми пені за несвоєчасне повернення кредиту 932,93 грн., суми пені за несвоєчасне повернення відсотків 262,65 грн., суми штрафу за неналежне виконання умов договору в сумі 10% від суми отриманого кредиту згідно п. 6.4 умов кредитного договору - 600,00 грн., інфляційні нарахування на суму простроченного кредиту згідно п. 2 ст. 625 ЦК України 384,53 грн. Намагаючись в досудовому порядку вирішити питання про повернення відповідачкою заборгованості, позивачем було направлено останній листи, де до відома боржника доводилась сума заборгованості за кредитним договором. Також з боржником проводились зустрічі, однак, останній на це ніяк не відреагував. Збільшивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором та судові витрати. (а.с. 2-3, 24) В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав суду письмову заяву (а.с. 32), у якій позов підтримав, просить його задовольнити та стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором та понесені позивачем судові витрати, просить справу розглядати у його відсутність, не заперечив проти винесення заочного рішення у справі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, з невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання (а.с.17) повідомлялась належним чином та завчасно (а.с. 29, 31), однак до суду не з»явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи у її відсутність не надала, позов не оспорила. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною, фізичним особам судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки, вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявились в судове засідання без поважних причин. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України не вбачається. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, оскільки проти цього не заперечив позивач у поданій суду заяві. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши позовну заяву, заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір № 28856/30/к від 12.03.2013 р. із додатками (а.с.4-8), за умовами якого позивач надав відповідачці кредит на споживчі цілі в сумі 6000,00 грн. строком на 24 місяці з кінцевим терміном повернення кредиту 12.03.2015 р. на умовах його забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (п.2.1.) За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти в розмірі 25 процентів річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати на інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії договору становить 38% річних. (п.1.4 Договору). Для обліку кредитної заборгованості у кредитодавця відкрито рахунок №22039002885601.0 МФО302560 ідентифікаційний номер [NUMBER] (п.2.3. договору) та погашення кредиту здійснюється позичальником шляхом безготівкового перерахування на вказаний рахунок та/або шляхом внесення готівкою в касу кредитодавця для зарахування на зазначений рахунок коштів в сумах та терміни, визначені у тарифах (п. 2ю5ю договору). Забезпеченням виконання зобовязань позичальника за договором є неустойка, а також інші види забезпечення виконання зобовязань згідно із правочинами, які можуть бути укладені з метою забезпечення виконання позичальником за договором, незалежно від того, зазначені вони в договорі чи ні (п. 3.1. Договору). Проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем щомісячно (п. 4.1 Договору). Проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п.1.4 договору та 5% річних (п. 4.3 Договору). За умовами кредитного договору кредитодавець зобовязався надати позичальнику кредит в порядку та на умовах визначених договором (п. 5.1 Договору), а позичальник зобовязався використати кредит на зазначені в договорі цілі, сплачувати проценти за користування ним, та інші платежі за договором, та повернути його кредитодавцеві в порядку та на умовах, визначених договором (п. 5.2.1 Договору). Крім того, позичальник зобовязаний отримувати заробітну плату та інші додаткові виплати підприємства, на якому він працює тільки на поточний (картковий) рахунок, відкритий в кредитодавця, на протязі всього строку (терміну) дії договору (п. 5.2.5 Договору). За невиконання або неналежне виконання позичальником будь-якої умови договору, зазначеної в п.п. 5.2.3, 5.2.4, 5.2.5 Договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф в розмірі 10 процентів від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання або неналежного виконання (п. 6.4 Договору). Відповідно до п.6.1.-6.3. договору у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за договором, позичальник відшкодовує кредитодавцю завдані цим збитки в повному обсязі понад неустойку (штраф, пеню), які передбачені договором. За прострочення позичальником строку сплати процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному договором, а також за прострочення позичальником визначеного договором строку повернення кредиту, в т.ч. строку дострокового повернення кредиту, в розмірі, визначеному договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконанням зобовязання за кожен день прострочення. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, перерахувавши кредитні кошти на відкритий картковий рахунок відповідача відповідно до п. 2.3. договору, а відповідач скористався ними, за що були нараховані відсотки (а.с.9) Згідно виписок по рахунку та розрахунку загальної суми заборгованості позичальника за кредитним договором № 28856/30/к від 12.03.2013 р. станом на 18.03.2016 р. загальна заборгованість [PERSON] становить 4166,41 грн., з яких 1686,86 грн. сума простроченої заборгованості по кредиту, 299,44 грн. сума прострочених відсотків по кредиту, 932,93 грн. сума пені за несвоєчасне повернення кредиту, 262,65 грн. сума пені за несвоєчасне повернення відсотків, 6000,00 грн. штраф згідно п. 6.4 Договору за неналежне виконання п.п. 5.2.3, 5.2.4, 5.2.5 Договору, 384,53 грн. заборгованість по кредиту з урахуванням індексу інфляції згідно ст. 625 п. 2 ЦК України. (а.с.25) Відповідачці [PERSON] банком (позивачем) надсилались повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором № 28856/30/к від 12.03.2013 р. 16.07.2015. за вих. № 292 та 05.08.2015 р. за вих. №319. (а.с. 12, 13) За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між ПАТ «АБ «Експрес-Банк» та [PERSON] є зобовязальними, і регулюються нормами ЦК України. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено ст. 610 ЦК України. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Тип та розмір процентної ставки визначається кредитним договором. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст.ст.626 ч.1, 627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. При цьому сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦПК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідачка [PERSON] в порушення умов кредитного договору та вказаних норм ЦК України, не виконала взятого на себе зобов`язання, в результаті чого станом на 18.03.2016 року утворилась заборгованість, а тому сума заборгованості по кредитному договору підлягає стягненню в розмірі 3181,88 грн., з яких 1686,86 грн. сума простроченої заборгованості по кредиту, 299,44 грн. сума прострочених відсотків по кредиту, 932,93 грн. сума пені за несвоєчасне повернення кредиту, 262,65 грн. сума пені за несвоєчасне повернення відсотків. Також позивач просить відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідачки [PERSON] інфляційні втрати на суму простроченого кредиту в сумі 384,53 грн. Судом перевірено нарахування позивачем відповідачу інфляційних втрат на суму простроченого кредиту та погоджується із даному сумою, оскільки перевіривши порядок нарахування відповідно до листа Верховного Суду України №62-97 від 03.04.1997 р. про рекомендації відносно застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, заявлена позивачем сума нарахування інфляційних витрат відповідає дійсності. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В матеріалах справи відсутні посилання та докази того, що відповідачкою допущено невиконання або неналежне виконання будь-якої умови договору, зазначеної в п.п. 5.2.3, 5.2.4, 5.2.5 Договору, а відтак позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами порушення відповідачкою п.п. 5.2.3, 5.2.4, 5.2.5 Договору, за що згідно п. 6.4 Договору позивач просить стягнути з відповідачки штраф в розмірі 600,00 грн. За прострочення терміну повернення кредиту та прострочення терміну сплати процентів за користування кредитом (п.п.6.2., 6.3 договору) позивачем нараховано пеню у визначеному договором розмірі, та в цій частині позов задоволено, а тому суд не може застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне у те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином суд вважає, що стягнення з відповідачки на користь позивача штрафу в розмірі 600,00 грн. як наслідок порушення п.п. 5.2.3, 5.2.4, 5.2.5 Договору слід відмовити. Також з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1) у вигляді судового збору у розмірі 1378,00 грн., відповідно до ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ст. 61 ч.1 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 509 ч.3, 526, 530, 610, 611, 625, 626 ч.1, 627, 629, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial