Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Полтавське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» звернулось до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохають стягнути з [PERSON] заборгованість, яка виникла з договору № 518867 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 05.03.2013, в розмірі 18532,70 грн та стягнути понесені судові витрати в розмірі 1762 грн. Заявлені вимоги мотивують тим, що 05.03.2013 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір № 518867 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Згідно розділу 1 даного Договору Банк відкрив клієнту поточний рахунок № [NUMBER] в гривні на умовах тарифного плану «Пенсійний» . На час укладення Договору встановлений кредитний ліміт по рахунку в сумі 16000 грн, строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. Процентна ставка є фіксованою і складає 25 % річних і сплачуються щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35 % . З вересня 2017 року [PERSON] умов договору щодо погашення кредиту не виконує, внаслідок чого станом на 07.05.2018 заборгованість по кредиту становить 18532,70 грн. Ухвалою суду від 06.07.2018 суддею Крикливим В.В. за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 12.06.2019 справу прийнято до провадження судді Куц Т.О. з призначенням справи до судового розгляду. 08.01.2019 від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої [PERSON] просить визнати договір укладений 05.03.2013 недійсним, в задоволенні позову відмовити, оскільки вимоги ґрунтуються на недійсному(нікчемному) договорі. Посилаючись на те, що 20.03.2007 між ним та Комсомольським відділенням «Ощадбанку» було укладено договір № 12 про відкриття карткового рахунку на суму 16000 грн. На протязі всього періоду він виконував свої обов`язки, а у вересні 2017 року дізнався, що з ним укладено нову угоду. Вважає, що склавши договір від 05.03.2013 банк порушив низку умов чинного законодавства і сам договір від 20.03.2007 і фактично відмінив його. [PERSON] зазначає, що договір від 05.03.2013 не укладав, підпис на договорі не його, вказаний договір він взагалі не бачив. 26.02.2019 від АТ «Ощадбанк» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого зазначають, що договір № 12 від 20.03.2007 був переукладений з [PERSON] на договір № 518867 від 05.03.2013, про що свідчать підписи сторін на договорі, крім того є підпис того, що [PERSON] отримав другий примірник договору (а.с.82-83). Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони до суду не з`явились. Від представника позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги нею підтримані повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов АТ «Ощадбанк» не визнає, свій зустрічний позов підтримує. Дослідивши приєднані до справи матеріали, судом встановлено, що 05.03.2013 між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір № 518867 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Згідно розділу 1 даного Договору Банк відкрив клієнту поточний рахунок № [NUMBER] в гривні на умовах тарифного плану «Пенсійний» . На час укладення Договору встановлений кредитний ліміт по рахунку в сумі 16000 грн, строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. Процентна ставка є фіксованою і складає 25 % річних і сплачуються щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35 %. Строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Пунктом 3.3 Договору визначено, що клієнт зобов`язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі в разі: закінчення дії строку платіжної картки та не продовження її дії на новий строк; відмови клієнта від отриманої заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством, шляхом їх зарахування на рахунок; розірвання договору, укладеного між банком та організацією, та ненадання клієнтом забезпечення виконання зобов`язань пов`язаних із користуванням кредитом (для тарифного пакету «Зарплатний»); відмови від пропозиції банку, що пов`язана зі зміною процентної ставки за користування кредитом. Відповідно до п.3.6. Договору у разі виникнення простроченої заборгованості за Рахунком та Кредитом, її непогашення у строки, визначені правилами, клієнт гарантує повернення сум такої заборгованості банку всіма належними йому коштами, майном, майновими правами тощо. У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним вище кредитним договором станом на 07.05.2018 утворилась заборгованість в розмірі 18532,70 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом - 15992,88 грн, строкова заборгованість по відсоткам -23,66 грн., прострочена заборгованість по відсоткам - 2318,81 грн, пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 141,64 грн, витрат від інфляції - 53,13 грн, відшкодування 3% річних - 2,58 грн, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із змісту ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статтей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Щодо зустрічного позову суд наголошує на наступному . Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Згідно ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Отже інформація, яка повинна бути надана до моменту укладання договору однією із сторін є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обов`язковість її оприлюднення прямо передбачена Законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними», роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст.ст.215,1048-1052,1054-1055 ЦК України, та ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновків, що [PERSON] ознайомився та погодився на умови кредитного договору, що підтверджується підписом останнього на договорі, що дозволяє дійти висновку, що він будучи дієздатною особою в повній мірі розумів взяття на себе зобов`язань та настання наслідків за їх не виконання. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який за для придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору. Також, вбачається, що Банк виконав всі зобов`язання за кредитним договором, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору після чого на добровільній основі підписали його. Підписанням Договору від 05.03.2013 року [PERSON] погодився з усіма умовами даного правочину і прийняв на себе зобов`язання щодо його виконання. Отримавши примірник договору, він мав можливість детально вивчити його та вирішити питання щодо взяття на себе зобов`язань перед Банком. Разом з цим, при надані доказів в підтвердження своїх доводів позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не було заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи для належного підтвердження своїх обґрунтувань. В своєму зустрічному позові [PERSON] зазначив, що експертизу проводити не бажає, оскільки жоден експерт її не проведе, так як лише власник підпису може відрізнити свій підпис, навіть без експертизи і він вважає, що на договорі не його підпис. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.82 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до п. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши усі фактичні обставини, дослідивши наявні докази, надавши їм належну оцінку, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з урахуванням тих обставин, що позивач за зустрічним позовом не надав належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених чинним законодавством правових підстав для визнання такого договору недійсним, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved