Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із позовом до відповідачів про виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що\~03.03.2007 року між ВАТ«Державний ощадний банк України», найменування якого змінено на ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит №2747, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 500000,00 грн. під 16% річних строком на 240місяців з остаточним терміном його погашення не пізніше 02.03.2027 року для придбання квартири за договором купівлі-продажу від 03.03.2007 року, що розташована за адресою: м. Луцьк, проспект Соборності, 14/21. Вказує, що банк повністю виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а відповідач зобов'язувалася щомісячно до 27 числа місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі 6956,28 грн., починаючи з березня 2007 р. на відповідні позичкові рахунки позичальника, відкриті у філії - Волинське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» та сплату останнього ануїтетного платежу здійснити до 02.03.2027 року. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором , 03.03.2007 року між ВАТ«Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON] за реєстровим № 757, відповідно до якого в іпотеку банку передано квартиру, загальною площею 81,9 кв.м., житловою 51,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область м. Луцьк, пр. Соборності, 14/21, що належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.2007 року, що укладений між іпотекодавцем та продавцем - [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 755, зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів за № 1948810 від 03.03.2007 року. Також, п. 6.2 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку, в тому числі у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п. 6.6. договору. Оскільки, відповідач [PERSON] порушила умови договору, банк був вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON] із заявою про вчинення виконавчого напису за договором іпотеки, що в подальшому, 30.10.2008 року і було зроблено. 24.12.2014 року відповідачам було надіслано вимоги про звільнення житлового приміщення, на яке було звернено стягнення та попереджено про подальші дії банку щодо захисту порушених прав у судовому порядку, однак вони відповідачами не виконані. У звязку з чим, просить суд виселити відповідачів із квартири, що знаходиться за адресою: Волинська область м. Луцьк, пр. Соборності, 14/21 зі зняттям з реєстраційного обліку в Луцькому MB УДМС України у Волинській області та стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 29.04.2015 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON]і. залучено орган опіки та піклування Луцької міської ради та прокурора м. Луцька (а.с. 38). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились по невідомій суду причині, хоча про час та місце слухання справи були повідомлені судом належним чином. Представник третьої особи подала суду клопотання, з якого слідує, що територіальні підрозділи УДМС України у Волинській області не здійснюють реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання осіб, а тому вважає, що залучення Луцького МВ УМВС України у Волинській області як третю особу є недоцільним. Представник органу опіки та піклування Луцької міської ради в судовому засіданні покладалась на погляд суду. В подальшому в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце слухання спарви була повідомлена судом належним чином. А тому, суд вважає за можливе справу слухати у їх відсутності за наявними в матеріалах справи доказами. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно до вимог ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, судом встановлено, що 30.10.2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON] Т,і було вчинено виконавчий напис, яким пропоновано звернути стягнення на чотирикімнатну квартиру № 21, загальною площею 81,9 кв.м., житловою 51,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область м. Луцьк, пр. Соборності, 14 і належить на праві власності [PERSON] (а.с. 9). Із матеріалів справи вбачається, що 24.12.2014 року за № 26-2-1001/8559 ПАТ «Державний ощадний банк України» філія Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» направила [PERSON] вимогу про звільнення житлового приміщення (а.с. 10), яка була отримано останньою 05.01.2015 року (а.с. 11). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання мас виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується падати гроші кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється па підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жиліприміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК України встановлює загальне правило пре неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті (ч. 4 ст. 109 ЖК України). З матеріалів справи вбачається, що банк надав [PERSON] грошові кошти на придбання квартири в розмірі 500000 грн. Згідно договору купівлі-продажу продаж квартири за домовленістю сторін відбувся за 716236 грн., які отримані продавцем від покупця під час оформлення договору (а.с. ). Отже, нерухоме майно було придбане не лише за кредитні, але і за особисті кошти покупця і частка цих особистих коштів є значною у відношенні до суми кредиту, а тому суд вважає, що відсутні передбачені ст. 109 ЖК України підстави для виселення відповідачів зі спірної квартири. Крім того, відповідач [PERSON], [INFO], на момент предявлення позову до суду досягла повноліття, проте позивачем не надано доказів направлення особисто їй вимоги про виселення, а також доказів її проживання у спірному житлі. Згідно відомостей, наданих адресно-довідковим підрозділом УДМС України у Волинській області, вона не значиться зареєстрованою у спірному житлі, а місце її проживання зареєстровано за іншою адресою у м. Луцьку (а.с. 126). При цьому, позовна вимога в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку в Луцькому MB УДМС України у Волинській області не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбаченим ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки безпосередньо рішення суду про виселення є підставою для вчинення відповідних дій щодо зняття осіб з реєстраційного обліку. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed