Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, який діє в інтересах малолітнього [PERSON], звернулось до суду з позовом до [PERSON] з вимогами: « Позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Передати Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації малолітню дитину [PERSON], [INFO], для його подальшого влаштування. Стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від прибутку відповідача щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття на особу, або установу в якій буде перебувати дитина. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації посилається на наступне, що на обліку служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах перебуває малолітній [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Мати [PERSON] не виконує батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною в повному обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, не цікавиться його здоров'ям, нехтує його проблемами, залишає у сторонніх людей без нагальної потреби на те потреби, як внаслідок дитина не відвідує навчальний заклад. 23 червня 2018 року органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з врахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини було надано висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON]. 26 липня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 21 вересня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити в повному обсязі на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, процесуальним правом подати відзив на позов та докази, які мають спростувати заявлені позивачем не вимоги не скористалася. Представники третіх осіб - Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 міста Києва служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про, в судове засідання не з'явились, подали до суду заяви про розгляд справи у відсутності їх представників, позов підтримують та просять вимоги задовольнити в повному обсязі на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. (ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України) Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Судом встановлено, [PERSON] народився [INFO], батьками дитини записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. (а.с.6) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві. (а.с.7) 30 листопада 2017 року від Спеціалізованої школи-інтернат І-ІІ ступенів № 14 м. Києва з поглибленням вивченням предметів художньо-естетичного циклу надійшло повідомлення, що у третьому класі закладу навчається [PERSON]. Вихованням [PERSON] займається мати, [PERSON], яка неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки [PERSON] тривалий період пропускає навчальні заняття через хворобу, так як мати не слідкує за станом здоров'я дитини, вчасно не звертається до лікарів, не надає медичні довідки для підтвердження причин відсутності учня. Неодноразові відвідування педагогами школи сім'ї за місцем проживання, запрошення матері до шкоди позитивних результатів на даний час не надано. (а.с.14) 15 січня 2018 року від Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дніпровського району м. Києва» направлено відповідь на запит, з якого вбачається що дитина [PERSON] [INFO], мешкає разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Спостерігається з народження у лікаря-педіатра дільничого амбулаторії ЗП СМ №4 КНП «ЦІ МСД № 3 Дніпровського р-ну м. Києва» [PERSON] за місцем реєстрації: [ADDRESS]. На диспансерному обліку не перебуває, до медичного закладу звертається мати дитини. Останній огляд лікаря-педіатра 13 жовтня 2017 року з приводу захворювання. Мали місце нехтування потребами дитини з боку матері. Рекомендації лікаря щодо лікування дитини матір'ю виконувалися не в повному обсязі. Дитина не вакцинована згідно календаря щеплень, хоча мати була повідомлена та неодноразово запрошувалася для проведення вакцинації дитині. Рекомендовані амбулаторні обстеження проводились нерегулярно. (а.с.13) 06 квітня 2018 року Головним управлінням національної поліції у місті Києві Дніпровським управлінням поліції було направлено клопотання до Служби у справах дітей Дніпровського районного в місті Києві про розгляд питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дітей Дніпровської РДА у м. Києві. Однак з даного клопотання вбачається , що 27 березня 2018 року до Дніпровського управління поліції у м. Києві по спец-лінії «102» надійшло повідомлення від громадянки [PERSON] про те, що 26 березня 2018 року її наглядно знайома [PERSON] залишила їй свого малолітнього сина та поїхала в невідомому напрямку. Працівниками сектору ювенальної провенції Дніпровського управління поліції малолітнього було вилучено та поміщено до центру соціально-психологічної реабілітації для дітей № 1 м. Києва. (а.с.12) 20 квітня 2018 року Службою у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації винесено наказ № 9 про постановку на облік дитини, яка опинилася у складних життєвих обставинах. (а.с.5) Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв'язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Згідно Висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (протокол засідання Комісії № 8 від 13 червня 2018 року) (а.с.10-11), з метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі статті 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними справі доказами, малолітній [PERSON] народився [INFO], в свідоцтвах про народження батьками записані: батько - [PERSON], який помер [INFO], мати - [PERSON]. За даними, які повідомлено Центром соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 міста Києва служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за період часу з 27 березня 2018 року по теперішній час жодного разу мати не відвідувала сина. Відповідно до інформації наданої сектором ювенальної провенції Дніпровського управління поліції ГУПН України в м. Києві, [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків 18 січня 2018 року за ч. 1 ст. 184 КУпАП, 05 квітня 2018 року за ч. 2 ст. 184 КУпАП. Мати та близькі родичі дитину не навідують, не цікавляться його станом здоров'я, матеріальної допомоги на утримання дитини мати не надає, ці обставини не спростовані відповідачем під час розгляду судової справи, відповідач не скористалася процесуальним правом подати відзив на позов по суті предмету позову та докази, які мали підтвердити належне виконання своїх батьківських обов'язків, наявність у відповідача постійного місця проживання та створення належним умов для проживання дитини разом з матір'ю. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст. 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, як батько дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд надає оцінку як зібраними у справі доказами в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів); які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону від 13 січня 2005 р. № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Оскільки судом не встановлено можливості передати дитину другому з батьків, бабі, дідові та іншим родичам, мачусі, вітчиму, відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 167 Сімейного Кодексу, дитина передається на опікування органові опіки та піклування для вжиття заходів для захисту прав та інтересів дитини та вибрано найбільш кращий спосіб подальшого влаштування долі дитини. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, який діє в інтересах малолітнього [PERSON], до [PERSON], треті особи: Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 міста Києва служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, передати дитину органу опіки та піклування для подальшого влаштування, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника. (ст.14 Сімейного кодексу України) Виходячи з положень ч. 1 ст. 8 Закону від 13 січня 2005 року № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Відповідно передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів. Як передбачено у статі 245 Сімейного кодексу України, якщо дитина постійно проживає у дитячому закладі або закладі охорони здоров'я, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію закладу. В свою чергу, Орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування. (ст.246 Сімейного кодексу України) Порядок стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, регулюється положеннями ст.193 Сімейного кодексу України. Виходячи з положень ч.2 та ч.3 ст.193 Сімейного кодексу України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд не вбачає підстав для задоволення вимог Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, який подано в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в частині стягнення з відповідача [PERSON], мати дитини, аліменти на утримання малолітньої дитини на особу або установу в якій будуть перебувати дитина, оскільки визначення конкретної особи на користь якої можливе стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є визначальним та залежить від встановлення над дитиною опіки, зважаючи на те, що чинним законодавством визначено порядок встановлення опіки над малолітньою дитиною, які позбавлені батьківського піклування, та регламентовано права та обов'язки опікуна на представництво інтересів малолітньої особи, яка перебувають під опікою, в тому числі представляти інтереси малолітньої дитини в судових інстанціях, в даному випаду шляхом звернення з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. При цьому, суд враховує, що цивільно-процесуальним кодексом України не передбачено ухвалення рішення на майбутнє, тому за відсутності визначеної в установленому законодавством порядку конкретної особи та/або відповідного органу, під опіку якого буде передана малолітня дитина, унеможливлює виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини або зробить неможливим його виконання в цій частині. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, який діє в інтересах малолітнього [PERSON], до [PERSON], треті особи: Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 міста Києва служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, передати дитину органу опіки та піклування для подальшого влаштування, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - підлягають частковому задоволенню. На підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов'язковість якого надано Верховною радою України, здійснюють органи опіки та піклування або служби у справах дітей. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 536 грн. 80 коп., за дві вимоги немайнового характеру, враховуючи задоволення судом позову в цій частині, оскільки згідно п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за позовом органу опіки та піклування, який діє в інтересах малолітніх дітей, не справляється. Враховуючи наведене та

Outcome: partial