Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

ПАТ КБ «Пиватбанк» який є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» (надалі Позивач або Банк) 29 травня 2013 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 серпня 2006 року між сторонами було укладено договір № KGАLRX07350634 (надалі договір) за яким [PERSON] отримав кредит в сумі 3 107 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконує свої зобов'язання, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 19 квітня 2013 року в сумі 56 333 грн. 27 коп., в тому числі заборгованість по сумі кредиту в розмірі 3 107 грн. 50 коп., заборгованість за відсотками 13 938 грн. 62 коп., заборгованість з комісії 1 993 грн. 80 коп., заборгованість з пені в розмірі 34 734 грн. 62 коп. та штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 2 658 грн. 73 коп. штрафу (процентної ставки). В судовому засіданні представник позивача просить розглянути справу без участі відповідача, на позовних вимогах наполягає посилаючись на викладені обставини та наполягає на стягненні саме вказаної суми. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Інтереси позивача в суді по довіреності представляв Тригубенко В.І. Відповідач двічі в судове засідання також не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи в суді, оскільки відбуває покарання в умовах ізоляції від суспільства, за письмовою заявою, що надійшла до суду просить суд викликати його в судове засідання, та застосувати строки позовної давності, оскільки позивачем вони пропущені. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час, та місце розгляду справи в суді за останнім відомим місцем його перебування. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 267, 267, 509, 526, 530, 546, 610-612, 614, 615, 617, 625, 651, 1054, 1055 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Судом встановлено, що 29 серпня 2006 року між сторонами було укладено договір № KGАLRX07350634 (надалі договір) за яким [PERSON] отримав кредит в сумі 3 107 грн. 50 коп. строком на 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Термін дії кредитного договору до 29 серпня 2008 року. Відповідач не виконує свої зобов'язання, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 19 квітня 2013 року в сумі 56 333 грн. 27 коп., в тому числі заборгованість по сумі кредиту в розмірі 3 107 грн. 50 коп., заборгованість за відсотками 13 938 грн. 62 коп., заборгованість з комісії 1 993 грн. 80 коп., заборгованість з пені в розмірі 34 734 грн. 62 коп. та штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 2 658 грн. 73 коп. штрафу (процентної ставки). Згідно п.5.5 Умов термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Судом також встановлено, що згідно умов укладеного договору кредиту позичальник має щомісячно сплачувати кредитну заборгованість, однак відповідачем жодного платежу з 29 серпня 2006 року не було сплачено на користь банку. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Суд приймає до уваги, що відповідно до п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду. Суд також приймає до уваги, що Позивачем протягом п'ятирічного строку не було вжито заходів для повернення кредиту, про що свідчить відсутність письмових претензій про сплату заборгованості за кредитом. Звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 серпня 2006 року тільки 29 травня 2013 року (вхідний 29 травня 2013 року) свідчить про сплив строку позовної давності для звернення до суду, враховуючи, що відповідач дійсно ухилявся від взятих на себе зобов'язань по сплаті заборгованості по кредиту. Суд дійшов висновку, що оскільки виконання договору здійснюється відповідно до графіків погашення кредиту, то початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його, тобто - це жовтень 2006 року. Суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту і на правовідносини поширюється дія закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки згідно розрахунку заборгованості за договором вбачається, що відповідач не сплатив жодного платежу, перебіг строку позовної давності починається саме з жовтня 2006 року. Згідно п. 5.5 Умов термін позовної давності встановлено тривалістю 5 років, тому суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з даним позовом поза межами строку позовної давності, а тому підстав для задоволення позову не має. При цьому, позивач не просить поновити строк звернення до суду та не надав суду достовірних та переконливих доказів щодо наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту не підлягає стягненню з відповідача на користь банку, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки сплив строк позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд відносить на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed