Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором № DN81AR00270061 від 13.06.2007 в сумі 472371,78 грн., відшкодувати судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № DN81AR00270061 від 13.06.2007 між ВАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON], останній отримав кредитні кошти в розмірі 81481,60 грн. у вигляді не поновлювальної лінії на придбання транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном повернення 12.06.2012. У порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.06.2009 присуджено до стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN81AR00270061 від 13.06.2007 в розмірі 86539,83 грн. та судові витрати в розмірі 895,40 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON] передав банку транспортний засіб, що є предметом застави. Однак станом на 29.07.2013 наявна заборгованість за кредитним договором № DN81AR00270061 від 13.06.2007 в розмірі 472371,78 грн., з яких 147353,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 14159,88 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 310858,48 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити їх в повному обсязі, додатково пояснив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане не боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти заявлених вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» вимог, посилаючись те, що банком пропущений строк позовної давності для звернення до суду, що є підставою для відмови у позові. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, доходить наступного. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного кредитно-заставного договору № DN81AR00270061 від 13.06.2007 між ВАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON], 13.06.2007 останній отримав кредитні кошти в розмірі 81481,60 грн. у вигляді не поновлювальної лінії на придбання транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном повернення 12.06.2012. Взяті на себе зобов'язання по кредитним договору № DN81AR00270061 від 13.06.2007 Банк виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] в розпорядження грошові кошти. В порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за кредитним договором № DN81AR00270061 від 13.06.2007 належним чином не виконав. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.06.2009 у справі № 2-1663/2009 присуджено до стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN81AR00270061 від 13.06.2007 в розмірі 86539,83 грн. та судові витрати в розмірі 895,40 грн. Станом на 29.07.2013 заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DN81AR00270061 від 13.06.2007 складає 472371,78 грн., з яких 147353,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 14159,88 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 310858,48 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань. Розмір заборгованості підтверджено розрахунком заборгованості, а також зібраними по справі письмовими доказами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В статті 1050 ЦК України встановлені наслідки порушення договору позичальником, зокрема за частиною 2: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Що стосується клопотання відповідача та його представника про застосування позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, то воно задоволенню не підлягає. Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.. 256 ЦК України). Відповідно до положень статей 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Враховуючи, що умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. При цьому статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Позовна давність також переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. В даному випадку, після ухвалення Комінтернівським районним судом м. Харкова рішення від 09.06.2009 у справі № 2-1663/2009 щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DN81AR00270061 від 13.06.2007 в розмірі 86539,83 грн. та судових витрати в розмірі 895,40 грн., боржник [PERSON] вчинив дію, що свідчить про визнання ним обов'язку щодо погашення боргу, а саме з метою погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON] 30.11.2011 надав довіреність ПАТ КБ «ПриватБанк» на право вирішення питань, пов'язаних з відчуженням або користуванням належного боржнику транспортного засобу. За таких обставин саме з 30.11.2011 має обчислюватися перебіг позовної давності по вимогам ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] щодо виконання ним зобов'язань за кредитним договором № DN81AR00270061 від 13.06.2007. До суду із позовом про стягнення заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 02.09.2014, тобто ще до сплину визначеного законом трирічного строку, а тому відсутні підстави для відмови у позові з підстав пропуску строку позовної давності. Одночасно суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені, оскільки її розмір розрахований позивачем за весь час несвоєчасного виконання боржником зобов'язань за договором, що суперечить нормам діючого законодавства. Розмір пені має вираховуватися за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду та складає 96280,81 грн. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано, підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial