Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO]. В позові зазначив, що син відповідача перебуває на обліку в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах, з 26 вересня 2017 року у звязку з ухиленням матері від виконання батьківських обовязків. З 9 вересня 2017 року по 25 квітня 2018 року дитина, яку мати покинула на автодорозі «Москва-Сімферополь» по вул. Магістральній в м. Запоріжжі, знаходилася в дитячій лікарні № 1 Запорізької міської ради, а в подальшому був поміщений до комунального закладу «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, де знаходиться на час подання позову. Протягом вказаного періоду [PERSON] одного разу, а саме: 13 вересня 2017 року, звернулась до відділу управління у справах дітей по Шевченківському району, отримавши консультацію щодо процедури повернення дитини. Проте після цього вона жодного разу не відвідала відділ, а також виховний заклад, де знаходиться дитини. На телефонні дзвінки вона не відповідає, за адресою, на яку послалась під час візиту до відділу з захисту прав дітей, як виявилось під час відвідування цього житла, вона і члени її родини не проживають. Таким чином, з означеного часу відповідач, яка вже позбавлена батьківських прав щодо двох її дітей [PERSON], 2006 року народження, та [PERSON], 2008 року народження, рішенням Пологівського районного суду Запорізької області і щодо якої Шевченківським ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками ст. 166 КК України, що передбачає відповідальність за злісне невиконання батьківських обовязків, повністю усунулась від виконання обовязку з виховання та утримання дитини. На підставі викладеного просить про позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина та стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] на користь виховної установи, де перебуває хлопчик, в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання представник позивача не зявилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без її участі, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи - комунального закладу «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не зявився. Письмових пояснень щодо позову, клопотання про вирішення справи без його участі суду не надав Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили проведення судового розгляду у відсутність зазначених учасників. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення справи, до суду не зявилася з невідомих причин. Відзив на позов та клопотання про вирішення справи у її відсутність не надала. Зазначені обставини в силу ст. 280 ЦПК України є підставою для вирішення справи при заочному розгляді на підставі згоди представника позивача, висловленої в її письмовій заяві. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що відповідач є матірю неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а. с. 11). В силу ст. ст. 150 СК України батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наведені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обовязок вчинення цих дій. Навмисне невиконання цього обовязку, про що свідчить ухилення від виховання дитини, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків з виховання дитини. Як випливає з розяснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Надані суд фактичні дані, а саме: висновок органу опіки та піклування, наявність якого в силу ст. 19 СК України є обовязковою при розгляді справ цієї категорії (а. с. 8-10) і який містить посилання на повну відсутність проявів батьківського піклування щодо сина з боку відповідача, а також висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав; наказ служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про взяття дитини на облік як такої, що опинилась у складних життєвих умовах (а. с. 13); інформація медичного закладу, до якого був доставлений хлопчик сторонньою особою, яка виявила його на автодорозі без піклування дорослих (а. с. 14); акт органу внутрішніх справ та закладу охорони здоровя про знайдену дитину (а. с. 15); інформація служби у справах дітей Пологівської районної адміністрації Запорізької області про [PERSON], яка зареєстрована за адресою, що охоплюється юрисдикцією вказаного органу самоуправління, про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо двох малолітніх дітей рішеннями суду від 20.09.2012 року та від 02.10.2013 року (а. с. 17); інформація Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про порушення відносно відповідача кримінальних проваджень за ознаками злісного невиконання батьківських обовязків (ст. 166 КК України), створення та утримання місця розпусти і звідництво (ст. 302 КК України), притягнення її до адміністративної відповідальності за заняття проституцією та куріння тютюнових виробів у забороненому місці (а. с. 19); інформація комунального закладу «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради про перебування у вказаному закладі [PERSON] і по те, що мати хлопця жодного разу не зателефонувала, не відвідала дитину в цьому закладі, з заявою про повернення сина додому не зверталася (а. с. 21); - підкріплюють міркування суду щодо можливості вирішення спору на користь позивача, оскільки свідчать про свідоме невиконання батьком своїх обовязків з виховання хлопчика. Встановлені судом фактичні обставини також свідчать про те, що відповідач з моменту прийняття дитини на виховання у виховний заклад не вчинила жодних дій з захисту своїх батьківських прав шляхом звернення до органу опіки та піклування або до суду з вимогами про визначення способу участі у вихованні сина, жодного разу не навідалася до хлопчика за майже річне перебування того в дитячому центрі, що не дає підстав для ухвалення рішення на її користь. Процесуальна поведінка відповідача, за якої вона не відвідала жодного з чотирьох призначених в справі засідань, що і зумовило заочний розгляд справи, також беззаперечно свідчить про її байдуже ставлення до інтересів і долі своєї дитини. За вказаних обставин у суду немає жодного сумніву в тому, що відповідач не лише не відіграє жодної ролі у життєдіяльності та формуванні особистості дитини, а й навпаки її присутність у житті сина за наведених судом особливостей способу її життя відбивалася б згубно на фізичному та психологічному стані та розвитку дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Дослідженими судом доказами встановлено, що відповідач повністю усунулася від утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України ураховує стан здоров'я й матеріальне становище дитини, а також платника аліментів, відсутність у неї непрацездатних батьків, в утриманні яких вона брала б участь, інших дітей, інші суттєві обставини. Так як законодавством встановлений мінімальний розмір аліментів на утримання дитини, відповідач непрацевлаштована і не має постійного доходу, суд у відповідності до ст. ст. 182, 184 СК України суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення хлопцем повноліття. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 1409 коп. 60 коп., пільги зі сплати якого має позивач.

Outcome: approved