Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 39379,16 грн. за договором. \~ \~ \~ \~Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність. \~ \~ \~ \~Відповідач просив провести судове засідання без фіксації судового процесу, та застосувати строки позовної давності. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору No б/н від 08.01.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановлений законом. В частині першій статті 207 ЦК України, вказано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Підпис у договорі це дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, що підпадає під поняття «правочин» (ч. ст. 202 ЦК України), і стверджує про волевиявлення сторони. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Договір складається із анкети - заяви клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Згідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В матеріалах справи відсутнє підтвердження ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку, оскільки на них відсутній підпис відповідача. Крім того, суд вважає, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався зі спливом останнього дня місяця дії картки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~ \~ \~ \~Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року по справі № 6-14цс14 - повернення кредиту в повному обсязі за таким договором починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не з закінченням строку дії договору. Тобто, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. \~ \~ \~ \~Поважних причин пропуску строку позивач не зазначив, не звертався зі заявою про поповнення пропущеного строку позовної давності. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В Постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14 був сформований висновок про те, що формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності повязане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з обєктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Верховний Суд України 16.11.2016 р. у справі № 6-2469цс16 зробив правовий висновок, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, та вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом, та Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що міститься в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Постановою Верховного Суду України від 03.02.2016 р. по справі № 6-75цс15 передбачено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. \~ \~ \~ \~Таким чином позивач звернувся в суд із вимогою про захист свого цивільного права - стягнення заборгованості із пропуском строку позовної давності, що згідно вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed