Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Орган опіки та піклування Валківської районної державної адміністрації Харківської області, що діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на облік служби у справах дітей Валківської районної державної адміністрації Харківської області з 03.07.2018 року взята неповнолітня [PERSON] , [INFO] , як дитина, яка перебуває в складних життєвих обставинах. На момент взяття на облік неповнолітня [PERSON] [INFO] проживала зі своїм батьком [PERSON] . Мати - [PERSON] рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.06.2010 року була позбавлена батьківських прав. За інформації Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області в 2014 році [PERSON] прибув до села Огульці. Донька була влаштована до Огульцівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. [PERSON] дружніх стосунків з сусідами не має, спілкується мало, веде замкнутий спосіб життя. Його донька - [PERSON] в спілкуванні важко іде на контакт, замкнута. Були випадки втечі [PERSON] з дому. 02.07.2018 року до служби у справах дітей Валківської районної державної адміністрації надійшло повідомлення від Валківського ВП ГУНП в Харківській області про вчинення насильства в сім`ї [PERSON] відносно своєї неповнолітньої доньки [PERSON] Дану подію було зареєстровано в ЖЄО Валківського ВП ГУНП в Харківській області під № 2162 та внесено до ЄРДР за № 12018220240000308 за ч. 1 ст. 125 КК України. По факту була надана медична допомога та неповнолітню було відправлено до лікарні в м. Харків. Після огляду в лікарні встановлено забої двох кінцівок, гематоми верхніх та нижніх кінцівок. Згодом до Валківського ВП ГУНП в Харківській області від неповнолітньої [PERSON] надійшла заява, в якій вона просила прийняти міри до її батька [PERSON] , який наніс їй тілесні ушкодження. Після чого було розглянуто та винесено постанову про закриття кримінального провадження. 08.08.2018 року відносно [PERSON] було складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності в установленому законом порядку. За клопотанням служби у справах дітей Валківської районної державної адміністрації неповнолітню [PERSON] було влаштовано до КЗ «Харківський обласний центр соціально психологічної реабілітації дітей» з 08.08.2018 року де вона перебуває і до цього часу. 21.08.2018 року під час розмови працівників КЗ «Харківський обласний центр соціально психологічної реабілітації дітей» з [PERSON] стало відомо, що по відношенню до неї її батьком [PERSON] було скоєно також сексуальне насилля, раніше про даний факт вона нікому не повідомляла зі страху перед батьком. 22.08.2018 року адміністрацією КЗ «Харківський обласний центр соціально психологічної реабілітації дітей» на лінію «102» ГУНП в Харківській області було повідомлено про факт сексуального насилля. За даним повідомленням до закладу була направлена група Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області, яка допитала [PERSON] В ході спілкування дівчинка підтверджувала факт сексуального насилля. 18.09.2018 року по кримінальному провадженню № 12018220240000385 від 23.08.2018 року було призначено судово-медичну експертизу, після проведення експертизи кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю події злочину. Неповнолітня [PERSON] звернулась з письмовою заявою до завідувача сектору служби у справах дітей Валківської районної державної адміністрації, що не хоче повертатись в сім`ю свого батька та просить врахувати її бажання. На засідання комісії з питань захисту прав дітей Валківської райдержадміністрації 29.03.2019 розглядалось питання вирішення подальшої долі неповнолітньої [PERSON]. Зі слів [PERSON] відомо, що спільної мови з донькою тривалий час не знаходить, вони постійно конфліктують. Своєї провини в ситуації, що склалася, не бачить. Висловлює тільки претензії в адрес своєї дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, жорстоке поводження з дитиною, свідомого нехтування своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. 09 квітня 2019 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України з Реєстру територіальної громади м. Харкова. Ухвалою суду від 09.04.2019 року відкрито провадження по справі та призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.06.2019 року долучено до матеріалів справи надані стронами документи, вирішено питання про виклик та допит свідків, закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. 04.07.2019 року та 01.08.2019 року в судових засіданнях допитано свідків по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені вище, з врахуванням інтересів дитини. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на те, що на протязі двох місяців його донька постійно гуляла, могла не ночувати дома, приходила до дому лише щоб поїсти, покупатися, поспати та знову йшла гуляти, тому дійсно він не утримався та вдарив її. Щодо домагання сексуального характеру, то такого ніколи не було, що підтверджується матеріалами справи. Вважає, що свої батьківські обов`язки він виконував, рішення про позбавлення батьківських прав не піде на користь дитини. Донька неодноразово казала йому, що хоче собі таких батьків, які б не питали в неї де вона та з ким вона. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за наступних підстав. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4). Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 05.05.2004 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського районного управління юстиції в м. Харкові, актовий запис № 587 (а.с. 6). Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 червня 2010 року позбавлено [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , стягнуто з [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-11). Згідно наказу служби у справах дітей Валківської районної державної адміністрації № 52-СЖО від 03.07.2018 року, взято неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с. 8). Відповідно до інформації Валківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Харківської області Валківської районної державної адміністрації Харківської області від 03.04.2019 року № 01-19/96 повідомлялось, що відповідно до акту оцінки потреб № 1 від 11.02.2015 року сім`я [PERSON] , 1978 року народження, який має на вихованні дитину [PERSON] , 2003 року народження, перебуває на обліку з 11.02.2015 року. Згідно акту прийому дитини до КЗ «Харківський обласний ЦСПРД» 08 серпня 2018 року [PERSON] , [INFO] , була влаштована до закладу в зв`язку із насиллям в сім`ї (а.с. 22). При вирішенні цього спору суд виходить з інтересів неповнолітньої дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно змісту яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків. Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року - дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Згідно висновку органу опіки та піклування Валківської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно частин 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Згідно частин 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом враховано, що висновок було складено на підставі пояснень неповнолітньої [PERSON] та довідок з поліклініки та школи, а також інформації з відділу поліції. Однак відомостей про те, що при складанні висновку на засіданні комісії був присутнім батько [PERSON] матеріали справи не містять. У наданому висновку відсутні дані про умисне ухилення [PERSON] від виконання батьківського обов`язку з утримання дитини, не наведено даних про роботу або намагання цього органу, відповідального за захист прав дітей, об`єктивно визначити ставлення батька до дитини, не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав відповідача піде на користь інтересів дитини. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яка Верховним Судом викладена в постановах від 3 жовтня 2018 року у справі № 617/122/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 234/16726/16-ц. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні в присутності юрисконсульта КЗ «Харківського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей» [PERSON] допитана в якості свідка неповнолітня [PERSON] , яка пояснила, що наразі вона перебуває в КЗ «Харківського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей», оскільки вона не хоче проживати зі своїм батьком, тому що вона хоче жити нормальним життям, щоб її не били, та коли вона хоче піти погуляти, їй не приходилось «надавати себе батькові в якості жінки». Батько звертається до неї з вимогами сексуального характеру неодноразово, десь з 10 років. Так, в кінці червня 2018 року вона попала до лікарні, оскільки батько її побив, після лікування вона відпочивала у дитячому таборі, повернувшись додому батько примусив її вступити з ним в статеві відносини неприроднім способом. Це було на протязі тижня кожного дня, як оральним так і анальним способами. Після чого остання попала до центру реабілітації дітей. В лікарню вона попала, оскільки батько її побив, в неї були гематоми, їй важко було ходити. Батько приїзжав її провідувати, але потім він перестав приходити. більше її ніхто до неї не приходив. В таборі вона перебувала місяць. Потім з 28.07.2018 року по 08.08.2018 року вона перебувала вдома. Перебуваючи в лікарні, вона познайомилась з жінкою на ім`я « [PERSON] », яка її годувала. Дана жінка приїжджала до неї в табір, привозила їй їжу та повідомила, що в неї є знайомі, які допоможуть влаштувати її до центру реабілітації. Приїхавши з табору, до неї через декілька днів приїхали з даного центру, вона зателефонувала батьку та повідомила його, що бажає туди поїхати, на що він не заперечував. В центрі добре, смачно годують, там вона ходить до школи, три рази на день гуляють. З даного закладу виходити неможна. Одного разу, гуляючи з дівчиною на території центру, їм стало сумно та вони відкрили калитку та самовільно покинули даний заклад. Їх не було в центрі на протязі 24 годин, вони гуляли по вулиці, після чого її знайшла поліція та повернула її до центру. Все, що вона розповіла це було насправді, раніше вона про це нікому не розповідала, тому що їй було незручно про це розповідати. Свідок бажає, щоб її батька позбавили батьківських прав, оскільки вона дуже хоче жити нормальним життям. В судовому засіданні допитана в якості свідка з боку позивача [PERSON] пояснила, що вона поступила до 4-й лікарні швидкої невідкладної медичної допомоги зі своєю дитиною, яку збила машина. Вони перебували в лікарні два дні, перед нею в палаті лежала дитина, яка не спілкувалась, до неї ніхто не приходив. Свідок почала пропонувати їй пити, їсти, але вона відмовлялась. Ввечері в неї піднялась температура більше 38 градусів, ліки їй не давали та свідок вимушена була купити їй ліки. В [PERSON] були сильні забої, вона не могла навіть вставати. Кісті рук були в набряках, що вона навіть не могла тримати чашку з водою. На протязі двох днів свідок її годувала. В дитини було дуже брудне волосся, свідок намагалась їх розчесати та побачила в голові засохлу кров. Свідок помагала їй пересуватись, дитина була виснажена, в неї навіть не було засобів особистої гігієни. В лікарні вона пробила 4 дні, а потім її перевели в іншу лікарню, де вона пробила не менше тижня. Після того, як [PERSON] виписали та свідок дізналась, що вона знаходиться вдома з батьком, вона за неї дуже злякалась. До [PERSON] приходила жінка з органу опіки та піклування та пропонувала їй поїхати до табору для реабілітації. Також зі слів [PERSON] свідку відомо, що батько змушував її працювати на огороді, також вона розповідала, що батько її систематично б`є, не дає кишенькових грошей, не купує одяг, дитина неодноразово уходила з дому. Свідок переписувалась та телефонувала [PERSON] . Свідок бачилась з батьком дитини, вона навіть помітила, що коли при ньому лаяли [PERSON] , в батька навіть був «блиск» в очах від цього. Позивачем в якості доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків надано наступні документи. Так, з листа КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР від 22.02.2019 року № 01-30/402 вбачається, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 25.06.2018 по 27.06.2018 та для подальшого лікування переведена до КНП ХОР «ОДКЛ», при госпіталізації з анамнезу (зі слів дівчини) стало відомо, що була побита батьком, запис про це зроблено лікарями в медичній картці стаціонарного хворого. Згідно наданої до листа виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 16660 у [PERSON] [INFO] , встановлено діагноз: анемія неясного ґенезу, забій м`яких тканин голови, кінцівок (а.с. 17, 18). З наданої Огульцівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Валківської районної ради Харківської області від 04.04.2019 № 01-38/83 характеристики на [PERSON] вбачається, що остання навчалась в Огульцівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Валківської районної ради Харківської області з травня 2014 року до серпня 2018 року, закінчила 9 клас та отримала свідоцтво про базову загальну середню освіту. За період навчання більшість предметів засвоїла на середньому та достатньому рівнях. В 9 класі втратила інтерес до навчання в порівнянні з минулим навчальним роком. За характером переважно замкнена, підтримувала рівні стосунки з учнями класу, мала друзів, хоча авторитетом в колективі не користувалася. [PERSON] проявляла інтерес до участі у виховному процесі школи, при цьому не завжди відповідально ставилась до доручених справ. З боку батька [PERSON] виявлявся певний інтерес до навчання і виховання доньки. Він підтримував зв`язок з класним керівником та адміністрацією школи, хоча все одно уваги з боку батька дівчині не було достатньо. В січня 2015 року [PERSON] була поставлена на облік у службі у справах дітей Валківської районної державної адміністрації з причини бродяжництва. В кінці 2015/2016 навчального року з обліку була знята (а.с. 31). Крім того, в листі з КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» № 12-04/811 від 22.08.2018 року повідомлялось, що 21.08.2018 року під час розмови з [PERSON] стало відомо, що по відношенню до неї її батьком [PERSON] було скоєно також сексуальне насилля. Про даний факт [PERSON] до цього працівникам поліції, служби у справах дітей Валківської РДА та працівникам даного закладу не повідомляла зі страху перед батьком (а.с. 23). Постановою слідчого СВ Валківського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Сагура О.С. від 31.10.2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018220420000385 від 23.08.2018, закрито у зв`язку з відсутністю події злочину. В обґрунтування постанови зазначалось, що між [PERSON] та її батьком склалися неприязні стосунки, та вона не хоче проживати з ним, а також те, що [PERSON] схильна до брехні та згідно висновку експерта тілесних ушкоджень на її тілі виявлено не було, ніяких доказів, які б підтверджували, що [PERSON] вчиняв відносно доньки дії сексуального характеру не встановлено, не має достатніх даних вважати, що дійсно мало місце кримінальне правопорушення. Також в постанові зазначалось, що допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що на протязі двох місяців, травень-червень 2018 року він зустрічався з [PERSON] . Інтимних стосунків між ними не було, але [PERSON] пропонувала зайнятись половим актом в електропотязі, на що він відмовився, в зв`язку з тим, що її вік замалий для вступу в полові зносини та вона запропонувала зайнятися цим в екстремальних умовах. За час зустрічі [PERSON] вживала слабоалкогольні спиртні напої та курила цигарки. [PERSON] розповідала, що батько бив її за те, що вона не допомагає по господарству, але про те, що він її ґвалтує ні разу не казала (а.с. 25-26). Також, листом Валківського ВП ГУНП в Харківській області повідомлялось, що 25.06.2018 року до відділу поліції надійшла заява від неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом зі своїм батьком в [ADDRESS] , в якій вона просить прийняти міри до її батька [PERSON] , який 25.06.2018 року наніс їй тілесні ушкодження. Після внесення даного матеріалу до ЄРДР № 12018220240000308 від 25.06.2018 року за ч. 1 ст. 125 КК України було розглянуто та винесено постанову про закриття кримінального провадження від 14.07.2018 року та надано копію матеріалів, щодо вирішення питання притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 08.08.2018 року відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГР № 061550 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 19). Однак, той факт, що 08.08.2018 року відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГР № 061550 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та з цього приводу було прийнято рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, яке набрало законної сили, жодним чином не підтверджено будь-якими доказами. Так, згідно довідки Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області № 88/02-25 від 14.03.2019 року зазначалось, що [PERSON] працює в ПП «Шарівський виробничий комплекс». [PERSON] дружніх стосунків з сусідами не має, спілкується мало, веде замкнутий спосіб життя. Його донька [PERSON] в спілкуванні важко іде на контакт, замкнута. Були випадки втечі [PERSON] з дому. Вагомих аргументів до пояснення цих втеч дитина не надає. Компрометуючих матеріалів щодо [PERSON] . Огульцівська сільська рада не отримувала (а.с. 12). Також, згідно наданої ПФ «Харківагросоюз» характеристики на [PERSON] вбачається, що останній 23.08.2018 року був прийнятий на роботу у ПФ «Харківагросоюз» майстром навантажувально-розвантажувальних робіт, 18.09.2018 року переведений на посаду фільтрувальника. У своїй роботі постійно домагається високих результатів, своїм прикладом надихає колег. В моральному відношенні абсолютно бездоганна людина, скромна в побуті. За місцем роботи характеризується виключно позитивно, користується великою повагою колег (а.с. 54). Тобто, матеріали справи не містять негативної характеристики відповідача, докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Проте, з характеристика вихованки КЗ «Харківський обласний ЦСПРД» [PERSON] , [INFO] № 12-04/128 від 11.02.2019 року вбачається, що остання перебуває в закладі з 08.08.2018 року по теперішній час. За час перебування у центрі дівчина швидко адаптувалася. Проявляє високий рівень активності в спілкуванні з дорослими. В навколишньому середовищі орієнтується. До навчання ставиться відповідально, домашнє завдання виконує вчасно з відповідальністю. Інтерес до співпраці з дорослими присутній. Має розлад поведінки. Дівчинка з частими змінами настрою, не здатна самостійно контролювати власні емоції. Самооцінка дівчинки на достатньому рівні, але інколи буває невпевнена в собі, замкнена. Має певні погляди на життя та моральні принципи. На успіхи і невдачі реагує достатньо емоційно, прагне бути лідером. Критику не завжди сприймає, радіє схваленню. У дитини виявлений високий рівень вільної фантазії, уявлення. Розповідає впевнено, спокійно, без хвилювання і тривожності. Щодо запитань, які стосуються батька, реакція дитини бурна, інколи з істерикою. Енергійна, імпульсивна, демонстративна, любить звертати на себе увагу, допитлива, контактна, легко піддається впливу та маніпуляційним діям. Потребує направлення, як в діловому, так і особистому плані (а.с. 28). Також, в своєму листі № 12-04/137 від 15.02.2019 року директор адміністрації КЗ «Харківський обласний ЦСПРД» [PERSON] повідомляла, що під час перебування [PERSON] в закладі було здійснене індивідуально-психологічне діагностування, виявлений високий рівень вільної фантазії, уявлення. Дитина схильна до видумування, при цьому розповідає впевнено, спокійно, але часто озирається навколо. Когнітивна сфера розвинена на високому рівні. Рівень розвитку уваги, пам`яті, мислення відповідає віковим критеріям. Учбові навички сформовані. У дівчинки показник амбіверсії, що свідчить про подвоєність характеристик, в однаковій кількості екстраверта і інтроверта. Шкала відвертості показує високий рівень брехні. Проективна методика показала, що [PERSON] обдумує дії, раціонально приймає рішення. Підкреслює свій жіночій рід та сексуальність. має вербальну агресію, в свій захист огризається (а.с. 27). Допитана в судовому засіданні в якості свідка з боку позивача [PERSON] пояснила, що вона працює директором КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». 08 серпня 2018 року [PERSON] була влаштована до центру за направленням служби у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації, як дитина, яка постраждала від побиття батьком. 21.08.2018 року [PERSON] повідомила, що батько по відношенню до неї вчиняв сексуальне насилля. Про цей факт було повідомлено органи поліції, відомості про це були внесені до ЄРДР та за відсутності події злочину кримінальне провадження було закрито. Також вказувала, що [PERSON] це дівчинка, яка схильна до бродяжництва, вживання алкогольних напоїв, критику сприймає критично, починає кричати, плакати, емоційно неврівноважена. Спостерігаючи за дитиною видно, що вона дуже полюбляє хлопців, протягом перебування у центрі їй неодноразово роз`яснювались норми поведінки в закладі. 28.04.2019 року [PERSON] самовільно залишила заклад. Про даний факт було повідомлено поліцію, поліція її знайшла та 29.04.2019 року повернула [PERSON] до закладу. Коли [PERSON] 28.04.2019 року самовільно залишила заклад. то вона вживала спритні напої, палила, і хотіла відмітити свято. На передодні свята був інцидент, що [PERSON] побилась з дівчинкою і вирвала дівчинці жмут волосся, з цього приводу ними викликалась поліція. Це наслідки її виховання, тому [PERSON] захищається як може, веде себе як хоче, вважає, що робити їй зауваження ніхто не має права. Якщо батько її бив, то в нього мабуть не було іншого виходу, як її виховувати з урахуванням її поведінки. Зважаючи, що [PERSON] росла без матері, вона не була приучена допомагати у веденні господарства, прибиратись. Це вже не перший позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] , до цього справа закінчилась тим, що [PERSON] прийшла в суд та повідомила, що вона хоче проживати з батьком. Свідок зазначала, що [PERSON] наразі хоче інше життя, вона хоче проживати в місті. Крім того в закладі нічого не потрібно робити, а тому проживаючи з батьком, який буде заставляти її щось робити їй не хочеться. Щодо сексуального насилля зі сторони батька, то свідок була присутня при допиті [PERSON] слідчим та остання неодноразово міняла свої показання. Також свідок зазначала, що якщо з боку чоловіка відношенню до дівчинки буде вчинено сексуальне насилля, то в неї буде тривога, страх до чоловіків, вона буде їх обходити, а [PERSON] дуже любить хлопців, вона просто не хоче жити разом з батьком. [PERSON] хоче до себе уваги. Крім того, по-перше вона не хоче проживати разом з батьком, тому що будинок де вони проживають знаходиться в селі, по-друге вона в же стільки наговорила на нього, що вже боїться повернутись, по-третє вона хоче кращого життя. До навчання вона не вмотивована, вона може, в неї є завдатки, але вона ліниться. Батько виховував [PERSON] так, як він міг її виховувати. Також, свідок пояснила, що батько неодноразово приходив до центру провідати [PERSON] , однак остання відмовляється з ним спілкуватись, оскільки не бажає в подальшому перебувати під його опікою, тому, що батько примушує її додержуватись норм гігієни, допомагати по господарству. На думку свідка, підстав, передбачених Сімейним кодексом України, для позбавлення [PERSON] батьківських прав не має, так як [PERSON] бажає іншого вільного життя без контролю батька. Допитана в судовому засіданні в якості свідка з боку відповідача [PERSON] пояснила, що вони знайомі з [PERSON] приблизно п`ять років. Раз в пів року приїжджала в гості до відповідача, в холодильнику завжди були продукти. Відносини між [PERSON] та [PERSON] нормальні, нічого поганого свідок не помічала. Коли вона приїжджала в гості [PERSON] ніколи не допомагала. Наразі свідку відомо, що [PERSON] мешкає в центрі реабілітації, оскільки вона не хотіла жити з батьком. [PERSON] як батько дуже гарний. Будь-яких тілесних ушкоджень свідок на [PERSON] ніколи не бачила. Допитана в судовому засіданні в якості свідка з боку відповідача [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вони знайомі вже близько семи років. Коли [PERSON] жив в м. Харкові він добре заробляв, тому в них завжди були продукти харчування, [PERSON] була забезпечена одягом та всім необхідним. В неї був і телефон, і ноутбук. Приблизно, коли [PERSON] виповнилось 13 років вони переїхали в село. Коли свідок приїжджала в гості, це було десь двічі на місяць, то бачила, що [PERSON] уникала надати будь-яку допомогу по господарству, вона не хотіла митись, чистити зуби, мити голову. [PERSON] хотів виховати [PERSON] чесною людиною, він все в неї вкладав, нічого не прохаючи в замін. Інколи він просив щоб [PERSON] допомагала йому по господарству, однак вона цього не хотіла робити. [PERSON] не прибирала, не мила посуд, не прала свої речі. Також свідок повідомила, що їй відомий той факт, що [PERSON] розповідала, що батько вчиняв до неї сексуальне насилля, але це не правда, що також підтвердилось проведеною експертизою. Коли [PERSON] вже була в реабілітаційному центрі, то вона написала свідку смс-повідомлення та повідомила, що їй там дуже гарно, там нічого не потрібно робити і що вона хоче посадити тата до в`язниці. Допитана в судовому засіданні якості свідка з боку відповідача [PERSON] пояснила, що [PERSON] завжди виконував свої батьківськи обов`язки, як фінансові, так і моральні. Він намагався виховувати [PERSON] в гарних умовах. Однак моральні якості [PERSON] так і не зміг привити [PERSON] , оскільки в неї відсутня повага до батька, вона навчилась їм маніпулювати. Батько купував їй мобільні телефони, ноутбук, велосипед, давав їй кишенькові гроші. Це вже не перший раз, коли [PERSON] намагається позбавити батька батьківських прав, проте раніше вона сама просилась після цього повернутись до батька. Свідку відомо, що наразі [PERSON] перебуває в реабілітаційному центрі. [PERSON] постійно бреше, в неї немає ні подяки, ні відповідальності, вона нічого не хоче робити. Вона неодноразово збігала з дому, полюбляє хлопців. Тобто, в порушення зазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Також позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Безсумнівних доказів які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, його винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками суду не надано, внаслідок чого суд не вбачає підстав для застосування крайнього заходу та позбавлення відповідача батьківських прав стосовно доньки. Крім цього, відповідачем зайнята активна позиція заперечення щодо позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його певне усвідомлення, поліпшення та налагодження стосунків з донькою та намагання виправити ситуацію, що склалась. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За нормами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Суд вважає, що сам факт звернення органу опіки та піклування до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до кращого по вихованню дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та більш активної участі батька у її вихованні. Зважаючи на вказане суд вважає, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на нього як на особу, що не у повній мірі здійснює виконання батьківських обов`язків не слід вважати таким, що відповідатиме інтересам дитини, що має найістотніше значення при розгляді такої категорії справ та не стимулюватиме батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків. Підстав вважати обґрунтованими доводи позову, про необхідність застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав на відповідача, як на особу, який, на думку органу опіки та піклування, не виконує батьківських обов`язків та ухиляється від їх виконання, - немає. Також позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Доказування, та як, слідство рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. В свою чергу, згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Жоден із допитаних судом свідків зі сторони позивача, беззаперечно не підтвердили факту умисного ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківського обов`язку з утримання дитини. Надаючи правову оцінку показанням свідка з боку позивача [PERSON] , суд зазначає, що останні не містять даних про обставини, з якими положення ст. 164 СК України пов`язує підстави для позбавлення батьківських прав, оскільки її свідчення носили загальний характер та не містили конкретної інформації про умисне ухилення [PERSON] від виконання батьківського обов`язку з утримання та виховання дитини. Крім того, її покази ґрунтуються виключно на поясненнях самої [PERSON] . А що стосується пояснень [PERSON] та її показань, наданих в судовому засіданні в якості свідка, то вони є неспроможними, оскільки, виходячи з листа № 12-04/137 від 15.02.2019 року директора адміністрації КЗ «Харківський обласний ЦСПРД», адресованого завідувачу сектору служби у справах дітей Валківської районної державної адміністрації, достовірно встановлено, що [PERSON] схильна до видумування, при цьому розповідає впевнено, спокійно, шкала відвертості показує високий рівень брехні. Згідно характеристики на [PERSON] , остання виявляє високий рівень фантазії та уявлення. Проте, ці характеристики позивачем в судовому засіданні не спростовані, не надано доказів наявності інших, протилежних якостей [PERSON] Крім того, позивачем не надано переконливих, належних, допустимих доказів на підтвердження умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, та свідомого ігнорування відповідачем попереджень щодо зміни свого ставлення до виховання доньки, матеріали справи не містять, доказів щодо притягнення відповідача до відповідальності за ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків та жорстокого поводження по відношенню до своєї доньки,суд приходить до висновку, що в задоволенні позову щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав слід відмовити. З врахуванням характеру правовідносин, обставин справи, суд вважає за потрібне попередити відповідача, про обов`язковість виконання ним своїх батьківських обов`язків стосовно своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed