Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 9249,88 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 21.04.2008 року між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта», та [PERSON] було укладено кредитний договір №008-20600-210408 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (далі - Договір), відповідно до умов якого банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії на суму 30000 грн. та на день укладання цього договору встановлює ліміт на рахунку в сумі 3000 грн. Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно. Кредитні кошти та власні кошти держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, які придбані держателем у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання держателем своїх зобов'язань перед банком за договором та вчинення інших операцій, передбачених договором. Відповідач станом на 22.04.2013 року порушив умови кредитного договору щодо повернення кредиту, в зв'язку з чим у нього утворилась прострочена заборгованість на загальну суму 9249,88 грн., з яких: тіло кредиту - 2480,91 грн., заборгованість за відсотками - 2611,43 грн., заборгованість за комісіями - 4157,54 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та доводи, викладені в позові, в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на сплив строків позовної давності для звернення до суду з дійсним позовом. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 21.04.2008 року між ТОВ «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] Було укладено договір №008-20600-210408 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (а.с. 5-6). Відповідно до п. п. 1.2 Договору, Банк відкриває держателю картковий рахунок в національній валюті України - гривні, випускає та надає держателю картку платіжної системи Visa International, здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в Тарифному пакеті «Visa Класичний Промо», що міститься в Додатку № 1 до Договору. Згідно п. 1.3 Договору, Банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії на суму 30000 грн. та на день укладання цього договору встановлює ліміт на рахунку в сумі 3000 грн. Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно. Відповідно до п. 1.4 Договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому Договорі, та не потребує підписання додаткових угод. В судовому засіданні представником позивача було пояснено, що наступні кредитні лінії позивачу не надавались, кредитування здійснювалось за першою кредитною лінією, відкритою згідно вказаного вище Договору. Відповідно до п. 3.6 Договору, держатель картки зобов'язаний щомісячно в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, складові якого зазначаються у тарифах. Як вбачається з Анкети позичальника, наданої позивачем на обгрунтування позовних вимог, строк дії картки складає 12 місяців (а.с. 8). Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, розмір його заборгованості станом на 22.04.2013 складає 9249,88 грн. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як встановлено судом, кредитна картка видавалсь відповідачу на строк 12 місяців, строк кредитування сторонами було погоджено в 364 дні. Таким чином, обов`язок відповідача щодо остаточного повернення всієї суми кредиту виник у нього після закінчення строку кредитування та строку дії кредитної картки, яки збігаються. Відповідно, про порушення свого права щодо отримання суми кредиту в повному обсязі позивач довідався у той же самий строк, а саме з 21.04.2009 року. Як вбачається з відбитку штампу поштового відділення, з дійсним позовом позивач звернувся до суду 20.05.2013 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності. Доводи представника позивача відносно того, що після настання строку остаточного повернення кредиту відповідачем було здійснено його часткове погашення, що свідчить про визнання ним боргу та згідно ст. 264 ЦК України має наслідком переривання перебігу позовної давності, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне. Як вставновлено судом з пояснень представника позивача та матеріалів справи, остання сплата відповідачем грошових коштів за Договором відбулась 16.02.2009 року. З цієї дати до дати звернення позивача до суду з дйсним позовом також минуло понад три роки, в зв`язку з чим вказані доводи представника позивача не спростостовують факт пропуску ним строків позовної давності. Посилання представника позивача на умови п. 5.2. Договору, згідно якого він набуває чинності з дати його укладання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань на им Договором, також не можуть бути прийняті судом з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з обов`язкових для всіх судів правових позицій, викладених в постановах ВСУ від 18 липня 2012 р. № 6-78 цс 12, від 21 травня 2012 р. № 6-48 цс 11, від 23 травня 2012 р. № 6-33 цс 12, відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). В зв`язку з наведеним умова Договору про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком, коли позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку щодо необгрунтованості доводів представника позивача відносно того, що строк позовної давності не пропущений, оскільки п. 5.2. Договору передбачено, що він діє до повного виконання сторонами зобов`язань за Договором. Посилання представника позивача на значну кількість судових справ не може бути визнано судом поважною причиною пропуску строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про затосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаєься, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Враховуючи наведене, а також те, що всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не доведено наявність поважних причин пропущення позовної давності, суд приходить до висновку щодо необхідності застосування позовної давності за заявою представника відповідача, в зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed