Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

ПАТ Банк «Траст» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «Траст» Кухарева В.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № R022.007-TEK.0027107 від 31.05.2013 в розмірі 66 928,86 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 31.05.2013 між ПАТ Банк «ТРАСТ» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № R022.007-TEK.0027107, згідно умов якого відповідачу надано кредит в сумі 35400,00 грн. зі сплатою відсотків за користування у розмірі 6,49 % річних та 1,37 % щомісячної комісії за супроводження кредиту, строком на 36 місяців. Відповідно до Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, відповідач зобов`язався належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, визначені графіком платежів. Проте взятих на себе зобов`язань [PERSON] не виконує, у зв`язку з чим у нього накопичилась заборгованість за кредитом. Тому станом на 12.02.2019 заборгованість [PERSON] перед банком становить 66928,86 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитним договором 25274,71 грн.; відсотки за користування кредитом 0,00 грн.; заборгованість по комісії 6626,56 грн.; пеня 35027,59 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. Представник ПАТ Банк «Траст» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «Траст», належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 31.05.2013 між ПАТ Банк «ТРАСТ» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № R022.007-TEK.0027107, згідно умов якого відповідачу надано кредит в сумі 35 400,00 грн. зі сплатою відсотків за користування у розмірі 6,49 % річних та 1,37 % щомісячної комісії за супроводження кредиту, строком на 36 місяців, та терміном повернення наданого кредиту у повному обсязі до 27.05.2016, згідно з графіком погашення кредиту (а.с. 21-24). Банк виконав своє зобов`язання за даним кредитним договором та видав позивачу кредит в сумі 35 400,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 31.05.2013 Loan-32500 (а.с.1). Відповідно до пункту 7.1. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, відповідач зобов`язався належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, визначені графіком платежів. Пунктом 4.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, та пунктом 5.16 Пам`ятки передбачено, що за несвоєчасне виконання зобов`язань з погашення заборгованості за кредитом відповідач зобов`язана сплатити пеню в розмірі 0,3 % від суми прострочених зобов`язань за кожен день прострочення(а.с. 17-19). Проте, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, а саме зі своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків, комісій у встановленні кредитним договором терміни відповідач [PERSON] не виконує, останній платіж здійснений 21.03.2014, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 12.02.2019, наданого представником позивача (а.с.8), у зв`язку з чим за ним накопичилась заборгованість за кредитом. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 29.12.2016 №559-рш, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 3085 від 30.12.2016 «Про початок процедури ліквідації ПАТ Банк «ТРАСТ» та делегування повноважень ліквідатора банку». Ліквідація запроваджена з 30.12.2016 до 29.12.2019 включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «ТРАСТ» Кухарева В.В., який діє на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є керівником ПАТ Банк «ТРАСТ» в розумінні ч. 3 ст. 58 ЦПК України. З копії рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 3085 від 30.12.2016 вбачається, що Кухарева В.В. призначено уповноваженою особою та делеговано усі повноваження ліквідатора ПАТ Банк «ТРАСТ», визначені Законом, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, строком на два роки з 30.12.2016 по 29.12.2019 включно. З копії наказу ПАТ Банк «ТРАСТ» № 01-ЛТ від 30.12.2016 вбачається, що Кухарев В.В. приступив до виконання повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ Банк «ТРАСТ». З копії рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 3346 від 13.12.2018 вбачається, що строки здійснення процедури ліквідації ПАТ Банк «ТРАСТ» продовжуються на один рік з 30.12.2018 до 29.12.2019 включно, повноваження Кухарева В.В. продовжуються на один рік з 30.12.2018 до 29.12.2019 включно (а.с.26). Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Отже, під час розгляду справи було достовірно встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти, зобов`язання щодо їх повернення не виконував; з 20.05.2014 відповідач [PERSON] припинив сплату коштів із погашення кредиту(а.с. 8). Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальна сума заборгованості станом на 12.02.2019 складає 66928,86 грн., та складається з: -заборгованості за кредитом у сумі 25274,71 грн.; -відсотків за користування кредитом у сумі 0,00 грн.; -заборгованості по комісії у сумі 6626,56 грн.; -пені у сумі 35027,59 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушував умови зобов`язання в частині щомісячного погашення кредиту, що є підставою для стягнення заборгованості по кредиту, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі25 274,71 грн. підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості по комісії суд приходить до наступного. Відповідно до частин першої-другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. У ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України, інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за його користування, що є незаконним. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16. Отже, стягнення комісії за користування кредитом на умовах визначених в договорі не ґрунтується на положеннях закону та вимоги Банку в цій частині не підлягають задоволенню. Разом з тим, судом встановлено, що сума нарахованої пені у розмірі 35 027,59 грн. значно перевищує розмір збитків, які були завдані позивачу неналежним виконанням умов укладеного між сторонами договору. За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що розмір пені, нарахованої за неналежне виконання умов договору в розмірі 35 027,59 грн., підлягає зменшенню з урахуванням приписів ч. 3 ст. 551 ЦПК України до розміру заборгованості по комісії по кредиту, тобто до 6626,56 грн. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно і ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ПАТ Банк «Траст» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 1921,00 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням від 05.03.2019(а.с.3). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 915,63 грн. ((25274,71 грн. + 6626,56 грн.)/14851,13 х 1921,00 = 915,63 грн.).

Outcome: partial