Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № б/н від 28.12.2012 року, виниклу станом на 19.09.2019 року в сумі 27525,38 гривень, відшкодувати судові витрати по справі в сумі 1921,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 13 лютого 2008 року між Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № DOXRP503101100, за умовами якого останній надано кредит в сумі 5358,00 гривень на строк до 13.03.2010 року зі сплатою відсотків за користування позиковими коштами в розмірі 0,01 % щомісячно. Також між сторонами укладено договір № SAMDN44000009536183 від 10.10.2016 року про відкриття кредитної картки на отримання грошових коштів в сумі 3800,00 гривень зі сплатою базової відсоткової ставки по кредитному ліміту в розмірі 3 % на місяць. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком Договір, про що свідчить її підпис у заяві. 28 грудня 2012 року між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Сторонами погоджено, що з метою створення сприятливих умов для виконання [PERSON] зобов`язань по договорам № DOXRP503101100 від 13.02.2008 року, № SAMDN44000009536183 від 17.10.2006 року зменшено заборгованість, утворену за період надання відповідачу кредитних коштів до 11374,59 гривень, строком погашення до 31.12.2017 року. Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» надано [PERSON] кредит в сумі 10574,59 гривень шляхом відкриття кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 10574,59 гривень зі сплатою відсотків в сумі 1,5 % щомісячно. За посиланням ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] не в повному обсязі сплачувала борг за кредитом та відсотки, в зв`язку з чим утворено заборгованість станом на 19.09.2019 року у розмірі 27525,38 гривень. Відповідачу неодноразово адресувались повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором, але належну суму до теперішнього часу не повернуто, що змусило ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому порядку захищати свої майнові інтереси. Судом порушено справу за позовною заявою, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення суду. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Відповідач [PERSON] на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подала відзив з висловлення заперечень вимог АТ «КБ «ПриватБанк», в позові просить відмовити. Позиція відповідача обґрунтовується доводами про безпідставність включення в розмір нарахованої заборгованості - сум пені, комісії, штрафу. Так, відповідач є мешканкою м. Покровськ Донецької області, на території населеного пункту проводилася антитерористична операція, тому нарахування пені, штрафів на суму заборгованості заборонено положенням статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Крім того, відповідачем зазначено, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень статті 61 Конституції України (ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення). При розгляді справи просить врахувати правову позицію Верховного суду України від 21.10.2015 року по справі № 6-2003цс15. Позивачем Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» на відзив [PERSON] надано письмові пояснення. Так, за позицією позивача, заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу є помилковим, оскільки згідно статті 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Штраф і пеня мають різне призначення і функції у цивільних правовідносинах, штраф - разове покарання, пеня - покарання, яке має на меті домогтися якнайшвидшого виконання зобов`язання. Згідно постанови Верховного суду від 03.04.2019 року по справі № 483/1605/15 (НП 61-5983св18) визначено можливим одночасно стягнення пені та штрафів, як такі, що нараховуються за різні порушення умов кредитного договору. Крім того, позивач зазначає, що застосування до спірних відносин ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» недоцільно. Увага суду акцентується на тому, що державною владою встановлено порядок розгляду судових справ та порядок нарахування заборгованості за кредитними договорами переселенців із зони АТО, але не роз`яснено порядку отримання інформації про адреси реєстрації та постійного проживання або адреси перебування таких боржників, тому банк не маючи відомостей про проживання відповідача [PERSON] станом на 14.04.2014 року не мав підстави для прийняття рішення про зупинення нарахувань. На виклик суду сторони не з`явилися. Позивач АТ «КБ «ПриватБанк» про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України, представником позивача Гребенюком О.С. надано в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримано, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяви про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення про відмову в позовних вимогах з урахуванням долучених до матеріалів справи письмових пояснень (заперечень). Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини. 13 лютого 2008 року [PERSON] оформила в акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» заяву № DOXRP503101100 про відкриття кредитної картки. Сторонами досягнуто згоди щодо наступних умов угоди: АТ «КБ «ПриватБанк» надано [PERSON] кредит в сумі 5358,00 гривень на строк 25 місяців (з 13.02.2008 року по 13.03.2010 року) включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості; погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, за який приймається період з 7 по 13 число кожного місяця щомісячним платежем в сумі 214,60 гривень; для виконання зобов`язань відкрито картковий рахунок 29094059090740 (а.с. 6). 10 червня 2016 року [PERSON] оформила в акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» заяву № SAMDN44000009536183 про отримання кредитної карти з встановленим кредитним лімітом в сумі 3800 гривень, зі сплатою за користування кредитними коштами 3 % на місяць із розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної карти; погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися шляхом внесення коштів на карту клієнтам, та списання банком коштів з карти (а.с. 7). 28 грудня 2012 року між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Згідно умов генеральної угоди: 1) п. 1: реструктуризація заборгованості за договорами № DOXRP503101100 від 13.02.2008 року, № SAMDN44000009536183 від 17.10.2006 року: - п. 1.1.1: зменшено розмір заборгованості за договором № DOXRP503101100 до 6287,42 гривень; - п. 1.2.2: зменшено розмір заборгованості за договором № SAMDN44000009536183 до 5087,17 гривень; - п. 1.1.3, п. 1.2.3: дата кінцевого погашення заборгованості - 31.12.2017 року; 2) приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт: - п. 2.1: банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 10574,59 гривень на строк 60 місяців, з 28.12.2012 року по 31.12.2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 10574,59 гривень в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % щомісячно на суму залишку заборгованості по кредиту; погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця платежем в сумі 269,97 гривень (а.с. 8) В Генеральній угоді зазначено, що [PERSON] ознайомилась та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року. Витяг з вказаних правил позивачем долучено до матеріалів справи (ас. 9-32). Заперечень від відповідача [PERSON] , що нею укладено вказані договори з АТ КБ «ПриватБанк» та отримано кредитні кошти - під час розгляду судом справи не надійшло. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказане свідчить, що підписані анкети-заяви № DOXRP503101100 від 13.02.2008 року, № SAMDN44000009536183 від 17.10.2006 року, Генеральна угода від 28.12.2012 року породжують між сторонами договірні відносини. Підписання відповідачем заяв засвідчує її ознайомлення та згоду з Правилами та Умовами надання банківських послуг, а також підтверджує її згоду на те, що вказані документи в цілому складають договір про надання банківських послуг. Приймаючи такий висновок, суд відступає від правової позиції, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі №175/4576/14-ц, яка хоча і стосується застосування норм права у подібних правовідносинах, однак фактичні обставини розглядуваної справи не є аналогічними справі, яка переглянута судом касаційної інстанції. Так, в зазначеному правовому висновку Верховного Суду, встановлена відсутність підтвердження прийняття відповідачем умов, якими передбачено розмір процентів за користування кредитом, тобто сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору у зв`язку з чим Умови та Правила надання банківських послуг, а також Правила користування платіжною картою, що не містили підпису відповідача не можуть розцінюватись як частина кредитного договору. Разом з тим, в розглядуваній справі, судом беззаперечно встановлено протилежні обставини, зокрема факт підписання відповідачем Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт , в зв`язку з чим дані документи (докази), а також Умови та Правила надання банківських послуг розцінюються як невід`ємна частина кредитного договору, укладеного між сторонами. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. В позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що [PERSON] допущено порушення виконання прийнятих на себе договірних зобов`язань, станом на 19.09.2019 року укладено кредитну заборгованість в сумі 27525,38гривень, з яких: 6956,50 - тіло кредиту, 6282,41 гривень - відсотки за користування кредитом, 11542,56 гривень - пеня та комісія, 2743,91 гривень - штраф. Суд надає оцінку викладених АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтувань позовної заяви з позиції слушності аргументів, належності і достатності доказів, врахування позиції відповідача [PERSON] , якою факт порушення умов договору не оспорювався, та приписів норм права, що підлягають застосуванню до спірних відносин сторін. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах встановлених договором, а позичальник, зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З аналізу правових норм параграфу 1 глави 71 ЦК України (саме ці положення застосовуються до кредитних відносин) випливає, що кредит надається суб`єктам кредитування всіх форм власності у тимчасове користування на умовах, передбачених кредитним договором. Закон України «Про банки і банківську діяльність» визначає банківський кредит як будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів із такої суми. АТ КБ «ПриватБанк» уклавши 28.12.2012 року з [PERSON] Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, та надавши кредитні кошти (тобто виконавши своє основне зобов`язання) отримав право на повернення позикових коштів, процентів, а відповідач взяла на себе зобов`язання виконання всіх умов договору. В порушення погоджених сторонами умов договірних відносин відповідач [PERSON] не виконувала умови зазначеної Генеральної угоди від 28.12.2012 року, порушила передбачені терміни погашення кредиту, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 4-5). Станом на 19.09.2019 року борг за тілом кредиту - 6956,50 гривень, вказана сума підлягають присудженню до стягнення. Згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється. Укладаючи 28.12.2012 року Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт сторонами погоджено, що АТ КБ «ПриватБанк» надано [PERSON] кредит в сумі 10574,59 гривень зі сплатою за користування коштами процентів - 1,5 % щомісячно. Так, відповідно до розрахунку суми заборгованості відповідача за кредитним договором, наданого відділом підтримки інформації за кредитними операціями (з урахуванням графіку погашення кредиту) розмір несплачених процентів за користування кредитом розрахований на ставкою 18 % річних (1,5 % * 12 місяців), станом за період з 28.112.2012 року по 19.09.2019 року дорівнює 6282,41 гривень (несплачені проценти на прострочену заборгованість). Умови кредитного договору в частині зміни розміру відсоткової ставки не переглядались і не змінювались, а тому у суду не має сумніву щодо достовірності нарахованого розміру несплачених процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню в судовому порядку. Розглядаючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з [PERSON] пені та штрафів, - суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно п. 2.8 Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт - при порушення позивачем зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах та правилах за кожен день прострочки. Згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг - у випадку виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 гривень, Клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується: пеня = базова процентна ставка по договору / 30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) + 50 гривень (одноразово). Згідно п. 2.2 Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт - при порушенні позичальником строків погашення заборгованості більш ніж 31 день, - позичальник сплачує банку штраф в розмірі 4243,91 гривень. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 28.12.2012 року нараховано загальну суму пені та комісію - 11542,56 гривень, штрафу - 2743,91 гривень. З вищевказаного вбачається, що пеня і штрафи нараховані ПАТ КБ «ПриватБанк» за одне й те ж саме порушення - за порушення відповідачем строків виконання зобов`язання, тобто у цьому випадку має місце подвійне стягнення , що законом забороняється. В правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003 цс-15 від 21.10.2015 р., та постанови Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у справі № 6-1374цс17 від 11.10.2017 року (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України) зазначено, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Разом з тим, суд вважає не потрібним надавати правову оцінку умовам договору між сторонами щодо покладання на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності в спосіб стягнення неустойки, оскільки до спірних відносин в частині вимог позивача стягнення пені, штрафів підлягає застосуванню положення Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Покровськ Донецької області. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до таких населених пунктів належить м. Покровськ Донецької області. Крім того, райони проведення АТО були визначені іншими нормативно-правовими актами, зокрема, наказом Служби безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення». Згідно з цим наказом районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Згідно відомостей в паспорті відповідача про адресу реєстрації - [PERSON] є мешканкою м. Покровськ Донецької області. Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Отже, незважаючи на те, що дія Переліку пунктів, де проводиться антитерористична операція розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р була зупинена, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в тому числі і його ст. 2, яка забороняє нарахування штрафних санкцій на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами, підлягає застосуванню, оскільки цей закон не скасований, а також у зв`язку з тим, що прийняті інші нормативні акти, що визначають райони проведення АТО. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нарахована неустойка (пеня, штрафи) за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків. Таким чином є підстави для застосування в цій частині вимог норму ч. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та постановити рішення про відмову в задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] пені, комісії та штрафу. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі задоволення позову - на відповідача. Позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково на суму 13238,91 гривень, тобто на 48 % від заявлених вимог (13238,91 / 27525,38 * 100 %), тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, дорівнює 922,08 гривень (1921 * 48 / 100).

Outcome: partial