Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Одеська міська рада звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Штогріної Олександри Іванівни, Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кукліної Альбіни Олександрівни про скасування реєстрації декларації, визнання договору дарування недійсним, скасування реєстрації права власності та знесення об`єкта самочинного будівництва, в якому просила: Скасувати реєстрацію Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) «Реконструкція квартири [ADDRESS] з розподілом на дві самостійні квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] » від 25.06.2018 року, серія та номер №ОД 141181761761; Скасувати рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кукліної А.О. про поділ об`єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] від 04.07.2018 року, індексний номер: 41886596; Скасувати рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кукліної А.О. про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) від 04.07.2018 року, індексний номер: 41886020 за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; Скасувати рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кукліної А.О. про державну реєстрацію права власності від 04.07.2018 року, індексний номер: 41885517 за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; Визнати договір дарування квартири [ADDRESS] від 01.10.2018 року, серія та номер: 1492, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним; Скасувати рішення державного реєстратора Чередниченко Г.А. від 01.10.2018 року, індексний номер: 43282641 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; \~ \~ \~ \~Зобов`язати [PERSON] за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку (квартири [ADDRESS] ), загальною площею 50,4 кв. м. Позов обґрунтований наступними обставинами. [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . Згодом, гр. [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.09.2015 року. 18.09.2015 року гр. [PERSON] здійснив відчуження за договором купівлі-продажу гр. [PERSON] квартири [ADDRESS] , загальною площею 38,8 кв. м., житловою площею 27,7 кв. м., що знаходиться за вищевказаною адресою. У подальшому гр. [PERSON] поблизу багатоквартирного поверхового будинку [ADDRESS] збудовано двоповерхову будівлю, орієнтованою площею 50,4 кв. м. на землях комунальної власності, які не були відведені для цієї мети. 25.06.2018 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) «Реконструкція квартири [ADDRESS] з розподілом на дві самостійні квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] » № ОД 141181761761. 02.07.2018 року за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] . 01.10.2018 року [PERSON] за договором дарування подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] вважає, що [PERSON] здійснено самочинне будівництво окремої будівлі, загальною площею 50,4 кв. м. на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси, які не були відведенні для таких цілей у встановленому законом порядку, та фактично здійснено первісне введення до експлуатації самочинно збудованого будинку, як нового об`єкта нерухомого майна, зареєстровано на нього право власності та відчужено третім особам. Представник позивача подала до суду клопотання, в якому позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Просила розгляд справи проводити у відсутність представника Одеської міської ради, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця знаходження майна, та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзив на позовну заяву не подавала. [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, про причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності та відзив на позовну заяву не подавала. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Штогріна Олександра Іванівна у відкрите судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась шляхом надсилання судових ухвал та повісток, про причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганна Анатоліївна подала до канцелярії суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність. Представник Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом надсилання судових ухвал та повісток, про причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. Державний реєстратор юридичного департаменту Одеської міської ради Кукліна Альбіна Олександрівна про дату, час та місце судового засідання повідомлялась шляхом надсилання судових ухвал та повісток, про причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала. В матеріалах справи міститься лист юридичного департаменту Одеської міської ради, з якого вбачається, що [PERSON] перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 19.09.2019 року по [INFO] . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, та відповідачами не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечення представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечувалося учасниками розгляду справи такі фактичні обставини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04.04.1995 року № [NUMBER] , виданого 80-м Деревообробним комбінатом, на праві спільної сумісної власності гр. [PERSON] та членам її сім`ї: гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . (т.1, а. с. 33-34). 18.09.2015 року гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] здійснили відчуження за договором купівлі-продажу [PERSON] квартири [ADDRESS] , загальною площею 38,8 кв. м., житловою площею 27,7 кв. м., що знаходиться за вищевказаною адресою (т.1, а. с. 177-178). Встановлено, що згодом, гр. [PERSON] поблизу багатоквартирного поверхового будинку [ADDRESS] збудовано двоповерхову будівлю, орієнтованою площею 50,4 кв. м. 25.06.2018 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) «Реконструкція квартири [ADDRESS] з розподілом на дві самостійні квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] » № ОД 141181761761 (т.1, а. с. 54-61). 02.07.2018 року за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 38 кв. м. та житловою площею 10,6 кв. м. та квартиру [ADDRESS] (т.1, а. с. 63-65). 01.10.2018 року [PERSON] за договором дарування подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,4 кв. м., що розташована за вищезазначеною адресою (т.1, а. с. 201). Мотивуючи звернення до суду із позовом Одеська міська рада зазначає, що реєстрація Декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція квартири [ADDRESS] з розподілом на дві самостійні квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] від 25.06.2018 року серія та номер № ОД 141181761761 є незаконною та такою, що підлягає скасуванню судом. Судом встановлено, що у графі інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, в спірній Декларації зазначено, що відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466 відомості щодо земельної ділянки не зазначаються у разі реконструкції, реставрації або капітального ремонту об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкції або капітального ремонту автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення. Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реконструкція об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані може здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Однак, згідно з п. 3.21 Розділу З ДБН А.2.2-3: 2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності). В свою чергу, новим будівництвом є будівництво будинків, будівель, споруд, їх комплексів, що здійснюється з метою створення об`єктів виробничого і невиробничого призначення, а також лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, в тому числі добудова зупинених об`єктів незавершеного будівництва. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. Форма повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, порядок його подання, форма повідомлення про зміну даних у поданому повідомленні визначаються Кабінетом Міністрів України. Таким чином, у разі проведення нового будівництва або реконструкції об`єкта будівництва, що передбачає зміну геометричних розмірів фундаментів у плані, замовник будівництва зобов`язаний підтвердити своє право на проведення будівельних робіт документом, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об`єкт нерухомості, та, відповідно, вказати інформацію про такий документ у декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Як встановлено судом, та зазначалося представником Одеської міської ради, рішень щодо передачі у власність або користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] не приймала. З матеріалів справи встановлено, що квартира [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] знаходиться на другому поверсі, багатоквартирного двоповерхового будинку [ADDRESS] . Крім цього, з листа департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 11.01.2019 року за вих. № 0119/4033-06 та доданих до нього матеріалів фотофіксації та схеми розташування земельної ділянки, що знаходиться за вищезазначеною адресою, вбачається, що спірний об`єкт нерухомості (квартира [ADDRESS] ) є двоповерховим будинком, що розташований біля багатоквартирного будинку [ADDRESS] , на другому поверсі якого знаходилась належна на праві власності [PERSON] квартира [ADDRESS] (т.1, а. с. 28-31). Крім цього, відділом самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням земельного законодавства управління земельних ресурсів департаменту комунальної власності Одеської міської ради неодноразово здійснювався огляд земельної ділянки, що розташована за вищезазначеною адресою. Відповідно до актів огляду земельної ділянки від 24.09.2018 року та від 28.12.2018 року біля багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці орієнтовною площею 40 кв. м власником квартири [ADDRESS] , що розташована за вищевказаною адресою, а саме [PERSON] , проводилось будівництво двоповерхової будівлі (т.1, а. с. 36-37). З вищезазначених матеріалів також вбачається, що двоповерховий житловий будинок, що розташований за вищевказаною адресою, є окремим об`єктом нерухомості. Таким чином, суд дійшов висновку, що в порушення вимог законодавства саме на підставі спірної Декларації про реконструкцію частини нежитлових приміщень без зміни геометричних розмірів у плані з поділом на дві самостійні квартири [PERSON] фактично здійснила первісне введення до експлуатації самочинно збудованого будинку як нового об`єкта нерухомого майна з метою створення формальних документальних передумов для незаконного оформлення речового права на відповідний об`єкт як на об`єкт нерухомого майна. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вказана Декларації підлягає скасуванню. Щодо вимог Одеської міської ради про скасування рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кукліної А.О. про поділ об`єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] від 04.07.2018 року, індексний номер: 41886596, суд зазначає наступне. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі поділу об`єкта нерухомого майна, що підтверджується спірною Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 25.06.2018 року, № ОД 141181761761, державним реєстратором прийнято вищезазначене рішення, закрито розділ про право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , що розташована за вищезазначеною адресою та скасовано реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 728434251101. Однак, враховуючи те, що поділ квартири [ADDRESS] не відбувся, спірною Декларацією фактично проведено первісне введення до експлуатації самочинно збудованого об`єкта нерухомості квартири [ADDRESS] , що знаходиться за вищезазначеною адресою, а тому рішення державного реєстратора про поділ об`єкта нерухомості підлягає скасуванню як таке, що суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За таких обставин визнання та підтвердження державою факту поділу об`єкта нерухомості, який фактично не відбувся, є неприпустимим, оскільки прямо суперечить положенням законодавства та порушує права інших осіб (в даному випадку право власності територіальної громади м. Одеси на землі комунальної власності територіальної громади м. Одеси, які розташовані під самочинно збудованим житловим будинком). Таким чином, оскільки спірна Декларація підлягає скасуванню, то і рішення державного реєстратора про поділ об`єкта нерухомого майна від 04.07.2018 року, індексний номер: 41886596 підлягає скасуванню. Суд також погоджується з доводами Одеської міської ради про те, що оскільки реконструкція квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] без зміни геометричних розмірів у плані з розподілом на дві квартири не відбулась, самочинне будівництво об`єкта нерухомого майна здійснено на земельній ділянці, що не виділялась для таких цілей у встановленому законом порядку, а рішення державного реєстратора про поділ об`єкта нерухомого майна підлягає скасуванню, то і реєстрація права власності на новоутворені об`єкти: квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Таким чином, вимоги Одеської міської ради про скасування рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кукліної А.О. про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) від 04.07.2018 року, індексний номер: 41886020 за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; та про державну реєстрацію права власності від 04.07.2018 року, індексний номер: 41885517 за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підлягають задоволенню. Щодо вимог Одеської міської ради про визнання договору дарування квартири [ADDRESS] від 01.10.2018 року, серія та номер: 1492, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним суд зазначає наступне. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно із ч. 1. ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Встановлено, що [PERSON] у встановленому законом порядку не набула права власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки реєстрацію права власності на спірну квартиру здійснено на підставі Декларації, що підлягає скасуванню. Оскільки [PERSON] не набула права власності, то, відповідно, не мала права відчужувати спірний об`єкт нерухомості будь-яким третім особам. Частиною 2 ст. 376 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У зв`язку з цим самочинне будівництво не є об`єктом цивільного права і, відповідно, не може бути предметом цивільно-правового договору, тобто договір, предметом якого є об`єкт самочинного будівництва, суперечить закону. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так, ч. 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Таким чином, факт існування договору дарування квартири № 5/1 від 01.10.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , стає перешкодою для реалізації територіальною громадою м. Одеси своїх повноважень як власника щодо земельної ділянки, на якій незаконно розташований самочинно збудований об`єкт нерухомості, а тому вищезазначений договір є недійсним. За таких обставин, визнання та підтвердження факту набуття [PERSON] права власності на самочинно збудоване нерухоме майно є неприпустимим, оскільки прямо суперечить положенням законодавства та порушує права територіальної громади м. Одеси на землі комунальної власності. Таким чином, оскільки оскаржуваним рішенням державного реєстратора зареєстровано право власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, рішення державного реєстратора Чередниченко Г.А. від 01.10.2018 року, індексний номер: 43282641 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] також підлягає скасуванню. Щодо вимог Одеської міської ради про зобов`язання [PERSON] за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку (квартири [ADDRESS] ), загальною площею 50,4 кв. м. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. Згідно з ч. 1 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Згідно зі\~ст.\~60\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» територіальним\~громадам сіл,\~селищ,\~міст,\~районів у\~містах належить\~право комунальної\~власності на\~рухоме і\~нерухоме майно,\~доходи місцевих\~бюджетів,\~інші кошти,\~землю,\~природні ресурси,\~підприємства,\~установи та\~організації,\~в тому\~числі банки,\~страхові товариства,\~а також\~пенсійні фонди,\~частку в\~майні підприємств,\~житловий фонд,\~нежитлові приміщення,\~заклади культури,\~освіти,\~спорту,\~охорони здоров`я,\~науки,\~соціального обслуговування\~та інше\~майно і\~майнові права,\~рухомі та\~нерухомі об`єкти,\~визначені відповідно\~до закону\~як об`єкти\~права комунальної\~власності,\~а також\~кошти,\~отримані від\~їх відчуження.\~Спадщина,\~визнана судом\~відумерлою,\~переходить у\~власність територіальної\~громади за\~місцем відкриття\~спадщини. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Статтею 116 ЗК України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. Виходячи з положень наведених норм законодавства, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів і виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до статей 124-126 ЗК України обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у зазначеної особи таких документів свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки. Як встановлено судом, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , на якій розташована утворена після так званої реконструкції квартира [ADDRESS] , що на даний час належить на праві власності [PERSON] використовується за відсутності документів, оформлення яких вбачається необхідним для землекористування. В свою чергу, самочинне будівництво є порушенням встановлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об`єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, що є порушенням прав територіальної громади, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об`єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки. Таким чином, наявність на землях комунальної власності самочинно збудованого об`єкта унеможливлює здійснення володіння, користування та розпорядження територіальною громадою м. Одеси земельною ділянкою, яка знаходиться під відповідним об`єктом. Суд звертає увагу, що проведення [PERSON] будівельних робіт на земельній ділянці, яка не передавалася у встановленому порядку для виконання таких робіт, слід розглядати саме як самочинне будівництво та самовільне зайняття земельної ділянки, оскільки Одеська міська рада, як орган, який у відповідності до закону, наділений повноваженнями розпоряджатися землями територіальної громади м. Одеси, не приймала рішень щодо надання [PERSON] чи будь-яким іншим особам у власність або у користування земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва двоповерхового будинку. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-130 цс від 04.12.2013 року, у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України, самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником отримано право власності. Крім цього, відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник земельної ділянки володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. б ч. З ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Суд погоджується з доводами позивача, про те, що самочинне будівництво двоповерхового будинку поблизу багатоквартирного будинку [ADDRESS] здійснено на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, та щодо якої замовник будівництва не мав жодного речового права, тому застосування інших способів захисту, зокрема, зобов`язання провести перебудову об`єкта, не відновить порушеного права територіальної громади на доступ до забудованої земельної ділянки, у зв`язку із чим така ділянка залишиться вилученою із комунальної власності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги Одеської міської ради в частині зобов`язання [PERSON] за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку (квартири [ADDRESS] ), загальною площею 50,4 кв. м. підлягають задоволенню. Відповідачами не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядились на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір за сім вимог немайнового характеру у розмірі 13447,00 гривень, а також понесені витрати на подання заяви про забезпечення позову у розмірі 3842,00 гривень. Таким чином, витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 17289,00 гривень підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved