Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Наприкінці червня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 04 жовтня 2012 року уклав з АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», договір карткового рахунку [NUMBER]. За цим договором АТ «Банк Ренесанс Капітал» зобов'язався відкрити картковий рахунок на ім'я [PERSON], випустити на його ім'я платіжну картку міжнародної платіжної системи MasterCard, а також встановити ліміт овердрафту за картковим рахунком на умовах, визначених у Пропозиції укласти договір та оформити страхування майнових інтересів, пов'язаних з його життям, здоров'ям та працездатністю. Згідно Пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування були визначені основні умови договору карткового рахунку, зокрема [PERSON] встановлюється ліміт овердрафту у розмірі 4000 гривень строком користування на 36 місяців із процентною ставкою за користування овердрафтом при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) - 0,0001% річних, при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту - 24% річних та з процентною ставкою за користування несанкціонованим овердрафтом - 24% річних. Проте, під час укладення даного договору [PERSON] свідомо було введено в оману стосовно істотних умов договору, таких як сума наданого ліміту овердрафту та відсотки винагороди за користування ним. У розумінні позивача, ним був укладений договір на отримання кредитних коштів у розмірі 5000 гривень з відсотковою ставкою за користування кредитом 5% річних. В період з 2012 по 2015 роки [PERSON] вчасно та у повному обсязі сплачував щомісячні обов'язкові платежі та відсотки за обслуговування кредитом. [PERSON] вважав, що ним у повному обсязі сплачено борг за кредитним договором. Незважаючи на це, у 2015 році [PERSON] почали надходити листи та телефонні дзвінки з вимогою про сплату заборгованості за кредитним договором. У 2016 році, отримавши копію договору та виписку по поточному рахунку, позивачу стало відомо про зміну в односторонньому порядку ліміту овердрафту - 16600 гривень. При укладенні кредитного договору відповідач не дотримався вимоги діючого законодавства, зокрема [PERSON], як споживачу, не було надано у письмовій формі усієї необхідної, достатньої та вичерпної інформації для здійснення ним свідомого вибору, повідомлена йому банком інформація виявилась недостовірною, тому його волевиявлення щодо укладення договору формувалося під впливом омани з боку банку. У зв'язку з цим, [PERSON] просив визнати недійсним договір карткового рахунку [NUMBER], укладений 04 жовтня 2012 року між ним та АТ «Банк Ренесанс Капітал», а також застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст.216 ЦК України. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали пред'явлений позов та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача Хобта Д.О. надала відзив на позов, яким просила відмовити у задоволенні пред'явленого позову у повному обсязі. В обґрунтування цього вказала, що підписуючи кредитний договір [PERSON] засвідчив своїм підписом факт ознайомлення з його умовами та свою згоду на отримання послуг на цих умовах. Крім цього, факт вчинення правочину під впливом обману не тільки не підтверджується належними та допустимими доказами, а й взагалі не обґрунтовується його існування. Позивачем не зазначено відносно яких саме обставин він перебував в омані, а також про їх істотність та обґрунтованість висновку, що відповідач навмисно ввів [PERSON] в оману. Представник відповідача звернув увагу на ту обставину, що [PERSON] не відмовлявся від отримання кредиту, дав свою згоду на укладення кредитного договору, не відкликав її і не звертався до відповідача за додатковими роз'ясненнями положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення. Представник позивача [PERSON] надав відповідь на відзив, в якому вказав, що банком були вчинені неправомірні дії, які полягають у зміні умов кредитного договору в односторонньому порядку шляхом зміни суми кредитного ліміту. Дана обставина свідчить про те, що зміст договору карткового рахунку, який укладений між сторонами по справі, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності та має бути визнаний недійсним на вимогу споживача фінансових послуг. Крім цього, умовами Пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування передбачена сплата комісії у розмірі 2% за обслуговування овердрафту. Проте, всупереч вимогам Закону України «Про банки і банківську діяльність» у кредитному договорів не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу та не обґрунтовано розмір такої комісії. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Згідно загальнодоступної інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «ПУМБ» є правонаступником АТ «Банк Ренесанс Капітал». Судом встановлено, що 04 жовтня 2012 року [PERSON] підписав Пропозицію укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) (а.с.8-10). Таким чином, між сторонами по справі був укладений договір карткового рахунку. За умовами якого, АТ «Банк Ренесанс Капітал» відкрив [PERSON] картковий рахунок у національній валюті та встановив на картковому рахунку ліміт дозволеного овердрафту в сумі 4000 гривень на строк 36 місяців зі сплатою процентної ставки за користування овердрафтом при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) у розмірі 0,0001% річних, при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) - 24% річних та з процентною ставкою за користування несанкціонованим овердрафтом - 24% річних. Крім цього, [PERSON] зобов'язався також сплачувати комісію за обслуговування овердрафту у розмірі 2%. АТ «Банк Ренесанс Капітал» виконав свої зобов'язання за договором та відкрив [PERSON] картковий рахунок та надав кредитні кошти у встановленому договором ліміті. Вказана обставина визнана сторонами у судовому засіданні, тому згідно вимог ч.1 ст.82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов'язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Зокрема, згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до положення ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З доводів позивача встановлено, що договір карткового рахунку, укладений між ним та АТ «Банк Ренесанс Капітал», належить визнати недійсним у зв'язку з тим, що під час укладення договору АТ «Банк Ренесанс Капітал» приховав від позивача інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення ним свідомого вибору схеми кредитування, а також у договорі АТ «Банк Ренесанс Капітал» вказав занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів позивача в оману щодо реальної відсоткової ставки по кредиту, абсолютного значення здорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач сплатив би АТ «Банк Ренесанс Капітал», проводячи оплату передбаченими у договорі розміром та кількості щомісячних платежів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.19 та п.20 постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які пливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Відповідно до положення ч.2-ч.4 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. Інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав'язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов'язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Крім цього, за змістом ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладенні спірного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У відповідності до ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У зв'язку з цим, саме позивач, який звертається до суду з позовом про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом обману, повинен довести належними, достатніми та допустимими доказами факт навмисного введення його іншою стороною правочину в оману щодо обставин, які пливають на вчинення правочину. Тобто, в даному випадку саме на позивача покладається тягар доказування тієї обставини, що АТ «Банк\~Ренесанс Капітал» ввів в оману [PERSON], а саме не надав у письмовій формі усю необхідну, достатню та вичерпну інформацію стосовно встановленого розміру овердрафту та відсоткової ставки за користування овердрафтом, а повідомлена йому інформація є недостовірною та неправдивою. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору є підписи представника АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] на Пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта). Так, згідно з Пропозицією укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) від 04 жовтня 2012 року [PERSON] власноручним підписом підтвердив, що в день подання до банку цієї пропозиції він ознайомлений з останньою чинною редакцією Умов з усіма змінами, які розміщуються банком на інформаційних стендах у відділеннях банку та на його офіційному сайті. До підписання цієї Пропозиції [PERSON] був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування карткового рахунку (у формі овердрафту) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме: 1) найменування та місцезнаходження банку та його структурного підрозділу; 2) умови кредитування (зокрема щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі за зобов'язаннями позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої, тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; 3) орієнтовну сукупну вартість кредиту, з урахуванням: а) процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших зобов'язань позичальника, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, в тому числі на користь третіх осіб-страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо; варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умови дострокового повернення кредиту); 4) податковий режим сплати процентів, про державі субсидії, на які позичальник має право, або відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію, тощо. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Тому, аналізуючи зміст Пропозиції та Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, суд приходить до висновку, що АТ «Банк Ренесанс Капітал» надав [PERSON] усю необхідну інформацію про умови кредитування перед оформленням кредиту та в подальшому, з зазначенням сум, які підлягають сплаті під час користування кредитом, розміру відсоткової ставки. Тобто позивач був ознайомлений з умовами кредитування, ніяких зауважень та заперечень не мав, що підтверджується його підписами. В подальшому [PERSON] не звертався до АТ «Банк Ренесанс Капітал» із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договору, а також не скористався передбаченим п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що він був згодний з умовами кредитного договору. Таким чином, позивачем не надано доказів того, що при укладенні договору він був введений в оману, оскільки при підписанні договору карткового рахунку позивач був ознайомлений з його умовами. Крім цього, у судовому засіданні позивач не заперечував тієї обставини, що він особисто підписав спірний договір карткового рахунку, а також здійснював по ньому платежі. Судом критично сприймаються доводи позивача стосовно неправомірної зміни АТ «Банк Ренесанс Капітал» в односторонньому порядку ліміту овердрафту та встановлення овердрафту у розмірі 16600 гривень. Згідно п.2 Пропозиції [PERSON] надав АТ «Банк Ренесанс Капітал» право, з огляду на його кредитну історію протягом дії карткового рахунку, змінювати строк користування овердрафтом та ліміт овердрафту в межах максимально погодженого ліміту, що не перевищує 50000 гривень, з повідомленням про це у спосіб, визначений Умовами, зокрема [PERSON] має періодично (не рідше 1 разу на місяць) ознайомлюватись з чинною редакцією Правил користування платіжними картками банку та Тарифами, які розміщуються на офіційному сайті банку, з метою отримання важливої інформації та недопущення здійснення помилок при здійсненні операцій з використанням картки, наслідком чого можуть бути фінансові втрати. Таким чином, позивач уповноважив АТ «Банк Ренесанс Капітал» змінювати ліміт овердрафту у межах максимально погодженого ліміту та водночас взяв на себе зобов'язався ознайомлюватись не рідше як один раз на місяця. До того ж Умовами договорів кредитування, відкриття і ведення рахунків, передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати ліміт овердрафту та повідомляти про це позичальника одним із визначених способів, а саме: включення відповідної інформації у Виписку по картковому рахунку позичальника, розміщення інформації на офіційному сайті банку та інших інформаційних носіях (рекламні буклети, інформаційні дошки, оголошення, в тому числі розташованих в операційних залах, шляхом направлення письмового чи електронного повідомлення поштою у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через ПТКС). Крім цього, згідно п.5 розділу 1 Загальні положення Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків сторони кредитного договору, тобто позивач та АТ «Банк Ренесанс Капітал», погодили між собою шляхом підписання Пропозиції, що всі зміни Умов здійснюються банком в односторонньому порядку, затверджуються Правлінням банку, розміщуються на офіційному сайті банку і не потребують додаткового письмового підтвердження сторін. Суд також критично сприймає доводи позивача щодо обмеження його права вільно одержати інформацію на його письмові запити, адресовані відповідачу, зокрема щодо надання копії кредитного договору та виписки по рахунку (а.с.11-15). Оскільки, при підписанні спірного договору [PERSON] отримав від банку автентичний примірник (оригінал) Пропозиції, Умов та Тарифів в дату їх підписання. Отримавши примірник договору, позивач мав додаткову можливість детально вивчити його умови, зокрема в разі необхідності звернутися за правовою допомогою, та у випадку незгоди з умовами кредитного договору - відмовитися від надання йому фінансової послуги. З огляду на це, втрата примірника договору позивачем не може свідчити про те, що він не був ознайомлений з усіма істотними умовами договору та наявність його волевиявлення на укладення договору під час підписання Пропозиції, Умов та Тарифів. Таким чином, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, так останній містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, позичальнику було надано інформацію про умови кредитування, та ці відомості є повними, вичерпними та зрозумілими, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач вказує в обґрунтування своїх позовних вимог. В день підписання кредитного договору, так і в подальшому [PERSON] не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, не звертався до АТ «Банк Ренесанс Капітал» з пропозиціями щодо викладення його у певній редакції чи зміни умов договору. Викладені обставини в їх сукупності спростовують доводи позивача, що при підписанні кредитного договору АТ «Банк Ренесанс Капітал» були порушені його права як позичальника, що кредитний договір він отримав лише у 2016 році на його письмові та неодноразові звернення до банку, на момент укладення кредитного договору він не мав можливості належним чином з ним ознайомитися. Крім того, він був введений в оману щодо отримання кредиту у розмірі 16600 гривень, оскільки вважав, що йому встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000 гривень. Аналізуючи доводи позивача стосовно необхідності визнання недійсним договору карткового рахунку від 04 жовтня 2012 року у зв'язку з тим, що умовами договору було передбачено комісію за обслуговування овердрафту у розмірі 2%, суд виходить з наступного. Так, за змістом умов договору карткового рахунку, укладеного між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал» визначено комісію за обслуговування овердрафту - 2%. У відповідності до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення спірного договору) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах ВС/КЦС від 27 грудня 2018 року справа №695/3474/17, від 06 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16 положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими та є підставою для визнання таких положень недійсними. Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Тому пункт спірного договору карткового рахунку щодо сплати комісії суперечить ч.1 ст.203 ЦК України. Разом з цим, згідно з вимогами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Зважаючи на це, доводи позивача про несправедливість умов договору з вказівкою на сплату комісії, на думку суду, в силу ст.217 ЦК України, не дають підстав для визнання недійсним договору вцілому, оскільки фактично доводи позивача в цій частині зводяться до незгоди з окремими умовами укладеного сторонами договору. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору карткового рахунку від 04 жовтня 2012 року, укладеного між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал», судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. При вирішенні позовних вимог [PERSON] про застосування до спірних правовідносин наслідків недійсності правочину, передбачених ч.1 ст.216 ЦК України, суд виходить з того, що дані позовні вимоги є похідними від позовних вимог щодо визнання недійсним договору карткового рахунку, у задоволенні яких позивачу відмовлено. Тому судом не вбачається правових підстав для стягнення з відповідача на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 24832 гривень. Тому в задоволенні даної позовної вимоги суд вважає за необхідне відмовити також. Згідно положення ч.1 ст.141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат між сторонами, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed