Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.08.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11385144000, згідно з умовами якого банк надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 32970 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15,00 % річних, який остання зобов'язувалась повернути у повному обсязі в строк до 18.08.2014 року. 30.01.2009 року було укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту, згідно якої номер договору змінена на № 11385144001. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір від 19.08.2008 року, відповідно до якого [PERSON] передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS], загальна площа 49,2 кв.м., житлова площа 28,4 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору дарування частини квартири від 04.08.2008 року реєстровий № 4850. 27.10.2009 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів АКІБ «Укрсиббанк» змінило назву на ПАТ «Укрсиббанк». 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вищевказаного договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором кредиту призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 02.01.2014 року становить 446868,97 грн., а саме: 330856,22 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 246633,77 грн. - заборгованість за кредитом; 25051,32 дол. США що згідно курсу НБУ складає 200235,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Просить в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 446868,97 грн. за договором про надання споживчого кредиту № 11385144001 від 30.01.2009 року, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS], загальна площа 49,2 кв.м., житлова площа 28,4 кв.м. шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта банк» права власності на вказане майно та визнати за ПАТ «Дельта банк» право власності на предмет іпотеки, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS], а також припинити право власності іпотекодавця [PERSON] на зазначену квартиру в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою та виселити з вищевказаної квартири [PERSON] та інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою. Ухвалою суду від 25.12.2014 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Службу у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором № 11385144001 [PERSON] як іпотекодавець передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою [ADDRESS], яка належить їй на підставі договору дарування частини квартири. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилася заборгованість в розмірі 446868,97 грн. 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вищевказаного договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Вважає позовні вимоги необгрунтованими та незаконними. Оскільки квартира за адресою [ADDRESS], використовується як житлове приміщення постійного проживання відповідача, її дитини та батька пенсіонера. Договір було укладено з АКІБ «Укрсиббанк», а пізніше ПАТ «Дельта Банк» прийняв борг, що суперечить пп.1 п.1 Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року. На підставі вищевикладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову заперечила у повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради в судове не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.08.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11385144000, згідно з умовами якого банк надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 32970 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15,00 % річних, який остання зобов'язувалась повернути у повному обсязі в строк до 18.08.2014 року (а.с. 10-16). 30.01.2009 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 19.08.2008 року, згідно якої сторони домовилися, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його підписанні, а саме № 11385144000, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 11385144001. При цьому при здійсненні погашення заборгованості за кредитом сторонами використовується реєстраційний номер договору (а.с.24-25). В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір від 19.08.2008 року, відповідно до якого [PERSON] передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS], загальна площа 49,2 кв.м., житлова площа 28,4 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору дарування частини квартири від 04.08.2008 року, реєстровий № 4850 (а.с.26-29). Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек (а.с.37,39). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість [PERSON] перед банком станом на 02.01.2014 року складає: 330856,22 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 246633,77 грн. - заборгованість за кредитом; 25051,32 дол. США що згідно курсу НБУ складає 200235,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а всього 446868,97 грн. (а.с. 34). Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що відповідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Разом з тим, згідно діючого на сьогоднішній день Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов»язань громадянина України (позичальника чи майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об»єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. З урахуванням викладеного, відзначається, що на правовідносини між сторонами поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відтак, в період дії вказаного закону не може відбуватись звернення стягнення на предмет іпотеки. Правовідносини між сторонами, пов»язані з визнанням права власності та виселенням відповідачів з квартири, є похідними від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки на сьогоднішній день нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте, суд відзначає відсутність передбачених законом підстав для усунення перешкод у здійсненні стягнення на іпотечне майно шляхом примусового виселення мешканців з квартири без надання іншої житлової площі, в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed