Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Олександрійська районна державна адміністрація як органу опіки та піклування, яка діє в інтересах малолітньої дитини - [PERSON], звернулась із позовом до суду, де просить: - позбавити [PERSON], [INFO], уродженку с. Бандурівка, Олександрійського району, Кіровоградської області батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]; - стягнути з [PERSON], [INFO], уродженки с. Бандурівка, Олександрійського району, Кіровоградської області аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття на користь [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS]. Позов мотивують тим, що в жовтні 2016 року до служби у справах дітей Олександрійської РДА звернувся [PERSON] з заявою щодо надання допомоги у вирішенні питання подальшої долі його онука [PERSON], [INFO], який більше 5 років проживає у нього. Службою у справах дітей РДА після проведеної роботи було встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженка с. Бандурівка, Олександрійського району, Кіровоградської області є матір'ю [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України зі слів матері. З 2011 року дитина проживає разом з дідусем, перебуває на його повному утриманні та вихованні. Згідно з наказом №15 начальника служби у справах дітей Олександрійської РДА від 02.11.2016 року - [PERSON], [INFO]., тимчасово влаштовано до сім'ї дідуся [PERSON], до вирішення питання щодо позбавлення матері дитини батьківських прав відносно сина та призначення дідуся опікуном над дитиною. У дідуся дитини [PERSON] створені умови для нормального життя та розвитку дитини, дідусь бажає залишити дитину проживати в своїй сім'ї та виконувати обов'язки опікуна над дитиною Відповідач своїх батьківських обов'язків, зокрема, обов'язку виховувати та матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття, надавати материнську турботу та ласку, не виконує. Відповідач проживає окремо від сина більше ніж 5 років, не цікавиться його навчанням та вихованням, не відвідує батьківські збори у школі, де навчається дитина. Будь-яких перешкод для виконання нею своїх обов'язків з боку дідуся не вчинялось. Під час розгляду питання позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина, малолітній [PERSON] погодився на позбавлення матері батьківських прав відносно нього, оскільки вона не займається його вихованням та утриманням. Висновком служби у справах дітей Олександрійської РДА Кіровоградської області від 17 листопада 2016 року встановлено, що [PERSON] не виконує батьківських обов'язків, в зв'язку з чим комісія прийшли до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання дитини на користь [PERSON], [INFO]. Посилаючись на п.2, 4 ч.1 ст.164, 165 СК України позивач просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав зазначених в позовній заяві, пояснивши, що на даний час неповнолітній [PERSON], на підставі наказу служби у справах дітей Олександрійської РДА від 02.11.2016р. влаштований до сім'ї дідуся [PERSON], де дитина перебуває і на даний час. Відповідач своїх батьківських обов'язків не виконує. Їм відомо зі слів її батька, що вона з'являється у нього, але веде аморальний спосіб життя. Просить питання щодо стягнення аліментів вирішити на розсуд суду. Представник Бандурівської сільської ради підтримала позовні вимоги, пояснивши, що знає відповідача, яка народилась та зареєстрована в с. Бандурівка. Проживала в селі, а потім поїхала в Кременчук. В 2011 році вона привезла дитину своєму батькові, де залишила її, а сама поїхала з села. Спочатку десь на протязі 2-3 років вона приїздила та цікавилась життям дитини. Але потім змінила свою поведінку та коли приїздить, то не цікавиться життям дитини, ніяких коштів на його утримання не надає, однак в цей час пиячить. Вона приходила до сільської ради за довідкою, щоб отримати паспорт, але так тієї довідки і не отримала та їй відомо, що розглядається ця справа. [PERSON] підтримав позовні вимоги, пояснивши, що відповідач являється його донькою. Онука вона залишила на нього в 2011 році і по цей час не цікавиться його життям, коштів на його утримання не надає, нічого не купує йому. Бачив дочку 29.05.2017р., на Трійцю, однак вона весь час пиячила зі своїм співмешканцем та він їх вигнав. Після цього він її не бачив. Свідок [PERSON] пояснив, що являється учнем Користівської школи та перейшов до 9-го класу. Проживає з дідусем тривалий час, десь 5 років. Матір бачить рідко, десь 1-2 рази на рік. Будь - яких речей вона йому не купляє та до школи його не готує, матеріально не допомагає. В подальшому на судовий розгляд 23.06.2017 року представник позивача та треті особи подали заяви про продовження заочного розгляду справи без їх участі, де вказали, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач повторно не з'явився на розгляд справи, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у її відсутність, постановивши заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 224 - 226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. 23.06.2017 року згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши сторони, свідка, дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Згідно із ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.180 СК України ). Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину ( ч.2 ст.166 СК України). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], народився [INFO] року, батьками дитини записані: батько - [PERSON] та мати - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 3). З позовної заяви та довідки Олександрійського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 18.10.2016 року вбачається, що відомості про батька неповнолітнього [PERSON], [INFO]., внесені до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері, що не заперечується сторонами (а.с.6) Як встановлено з пояснень сторін, в 2011 році відповідач залишила на свого батька сина [PERSON], 2003 р.н. та виїхала з села. З 2011 року дитина проживає разом з дідусем та знаходиться на його утриманні. Мати приблизно 1-2 рази на рік з'являється до дитини, але не намагається цікавитись її життям та здоров'ям, коштів на утримання сина не надає, зі святами дитину не вітає, подарунків не передає. Згідно з наказом №15 начальника служби у справах дітей Олександрійської РДА від 02.11.2016 року [PERSON], [INFO]. тимчасово до вирішення питання щодо позбавлення матері дитини батьківських прав відносно сина та призначення дідуся опікуном над дитиною, влаштовано до сім'ї його дідуся [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини у [PERSON] за адресою: [ADDRESS], складеного комісією служби у справах дітей Олександрійської державної районної адміністрації Кіровоградської області встановлено, що житло родини [PERSON] складається із двох кімнат, кухні, коридора, загальною площею 49,3кв.м.. Будинок в належному стані. Умови для нормального утримання та розвитку дитини створені. Проживає дитина з дідусем [PERSON], стосунки дитини з дідусем теплі, дружні, доброзичливі. Відповідно до висновку служби у справах дітей Олександрійської РДА Кіровоградської області від 17 листопада 2016 року, комісія вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути з неї аліментів на утримання дитини на користь [PERSON], [INFO] (а.с. 15) Згідно з п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень статті 214 СК України, ч. 1 ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008року № 866, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Згідно п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, його підготовкою до самостійного життя, не забезпечує його матеріально; приблизно 1-2 рази на рік провідує його, рідко спілкується з дитиною. Також вона не вчинила жодних дій, які б свідчили про зміну її ставлення щодо матеріального забезпечення та виховання дитини, а тому всі ці обставини можна розцінювати як ухилення [PERSON] від виховання дитини та свідоме нехтування своїми обов'язками. За таких обставин, суд вважає, що відповідач ухиляється від виховання та утримання свого сина, фактично переклавши цей обов'язок на дідуся дитини, а тому позов підлягає задоволенню. З наведених вище обставин, суд вважає, що є підстави передбачені п. 2 ч.1 ст.164 для позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO], що сприятиме захисту інтересів дитини. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини на користь третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, то слід зазначити наступне. Беручи до уваги те, що у позовних вимогах про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини [PERSON] позивач просить стягнути аліменти на користь - [PERSON], який в справі являється третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, то суд вважає, що дана вимога не може бути задоволена, так як третя особа не є особою із самостійними вимогами на предмет спору. В той же час, вищевказане не позбавляє [PERSON] права на звернення до суду із самостійним позовом до відповідача щодо стягнення аліментів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 640 грн. судового збору, відповідно до задоволення вимог, а саме вимоги немайнового характеру, так як в задоволенні другої вимоги майнового характеру відмовлено.

Outcome: partial