Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Орган опіки та піклування Лиманської РДА Одеської області в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON], третьої особи органу опіки та піклування Кордонської сільської ради Лиманського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили, що до служби у справах дітей Лиманської РДА з органу опіки та піклування при Кордонській сільській раді у вересні 2017 року надійшли матеріали стосовно [PERSON], яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], При цьому [PERSON] свідомо, нехтуючи безпекою та здоров'ям сина залишила його без нагляду та поїхала до м.Одеси, постійно вживає спиртні напої, не приділяє належної уваги вихованню сина, дитина не доглянута. У зв'язку з цим було прийнято рішення про відібрання дитини у відповідачки, та 13.09.2017р. дитину тимчасово було влаштовано до КЗ «Одеський обласний притулок для дітей «Світанок» служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації». В підготовчому судовому засіданні представник позивача органу опіки та піклування Лиманської РДА в особі - Лапко І.В. підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Кордонської сільської ради в особі Третякової О.Г. в підготовчому судовому засіданні також наполягала на задоволенні позовних вимог. В підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була сповіщена своєчасно, належним чином, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення, в тому числі у підготовчому судовому засіданні (а.с.44). Згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] на стадії підготовчого провадження звернулася до суду із заявою про визнання позовних вимог, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв'язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.13) Згідно довідки Кордонської НВК «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Лиманської РДА Одеської області №65 від 06.09.2017р., [PERSON] на батьківські збори не з'являється, участі у вихованні сина не приймає, [PERSON] в даний період проживає сам, школу відвідує, приходить охайний, чистий. Працівники НВК забезпечили його одягом та взуттям, шкільним приладдям (а.с.3). З характеристики, виданої Кордонською сільською радою Лиманського району Одеської області, вбачається, що [PERSON] ніде не працює, схильна до вживання алкогольних напоїв, в вихованні дитини [PERSON] участі майже не приймає, сім'я вважається неблагополучною (а.с.5) В ході проведення сільським головою Кордонської сільської ради, директором Кордонського НВК, класним керівником, спеціалістом по роботі з молоддю співбесіди з неповнолітнім [PERSON] було встановлено, що він відвідує школу, дома ночує сам, де знаходиться його мати не знає. Зі слів дитини йому дома без матері краще, ніж з нею. (а.с.6) Згідно висновку №5 від 05.09.2017р орган опіки та піклування Кордонської сільської ради Лиманського району Одеської області вважає необхідним клопотати перед районними службами про подальше місце перебування дитини та позбавити [PERSON] материнських прав (а.с.7). Відповідно до протоколу засідання та витягу рішення опікунської ради Кордонської сільської ради від 23.10.2017р., рекомендовано Лиманський РДА направити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до районного суду (а.с.10-11, 12). На даний час неповнолітній [PERSON] знаходиться в притулку для дітей «Світанок» за адресою: м.Одеса вул.В.Стуса, 2б, що підтверджується довідкою №348 від 06.11.2017р. (а.с.16). 23.10.2017р. органом опіки та піклування Кордонської сільської ради Лиманського району Одеської області видано висновок №06, згідно якого вважають доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.15) Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В силу п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, наданих у пунктах 15, 16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно п.18 вказаної Постанови, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 р. звернув увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя. Неврахування положень цієї норми міжнародного права при розгляді справ про позбавлення батьківських прав призводить до того, що в окремих випадках діти невиправдано стають соціальними сиротами. Завдання держави - захистити і підтримати сім'ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному середовищі, навіть за складних життєвих обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 р. наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. В розрізі наведеного суд звертає увагу на ту обставину, що національне сімейне законодавство (ст. 170 СК України) передбачає можливість відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, в тому числі у випадку, встановленому п.2 ст.164 СК України, тобто при ухиленні батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Отже, є законодавчо встановлена можливість перед застосуванням крайнього і виняткового заходу впливу на батьків у вигляді позбавлення батьківських прав, вжити альтернативний засіб впливу на них з метою збереження сім'ї та зміни батьками свого ставлення до дитини. Таким чином, суд зазначає, що передбачені законом альтернативні заходи впливу на [PERSON], яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини, хоч і в позасудовому порядку, проте були реалізовані та не спричинили належного впливу на поведінку відповідача, остання не зробила відповідних висновків та не змінила своє відношення до батьківських обов'язків, які слід виконувати відносно дітей належним чином. З врахуванням наведеного, суд, при дотриманні вимог ст. 8 Конвенції, а також з врахуванням висновків зазначеного вище рішення Європейського суду з прав людини та виключно в інтересах дітей дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення, оскільки Відповідач ухиляється від батьківського обов'язку з виховання дитини, не проявляє до неї належної турботи, не займається її вихованням, матеріально не утримує, а подальше зволікання з таким крайнім заходом, як позбавлення батьківських прав відповідача щодо сина призведе до того, що дитина буде позбавлена права на вільний і всебічний розвиток її особистості, передбачене статтею 23 Конституції України. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в суді надані докази в їх сукупності, приймаючи заяву відповідача про визнання позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог, зазначених у позовній заяві. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнала позовні вимоги позивача, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним, відповідно до принципу пропорційності, стягнути з відповідача на користь держави 50% судового збору, який повинен бути сплаченим при поданні позову. Відповідно до п.2 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Оскільки ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру для фізичних осіб складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а станом на 01.01.2018р. розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1762 грн., то сума судового збору, враховуючи, що в даному позові об'єднано дві вимоги немайнового характеру, то з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір на загальну суму 704.8 (з розрахунку (704.8*2) - 50% = 704.8) На підставі викладеного та

Outcome: approved