Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], в якому посилається на те, що 16 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено кредитний договір №009/08-ФЛ/18,відповідно до умов якого банк надав їй кредит у сумі 75 600 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних, строком до 10 квітня 2016 року для придбання автомобіля. У якості забезпечення виконання за кредитним договором між банком та [PERSON] 16 квітня 2008 року було укладено договір застави автомобіля №009/08/01/18, відповідно до умов якого остання передала в заставу автомобіль марки LEXUS, державний номерний знак [NUMBER]. [PERSON] було допущено невиконання умов кредитного договору, в результаті чого, станом на 19 серпня 2015 року, утворилася заборгованість у розмірі 8 244 337 грн. 04 коп. У зв'язку з чим позивач просить звернути стягнення на предмет застави та передати заставлене майно в управління банку. У подальшому постановою господарського суду Запорізької області від 02 лютого 2011 року фізичну особу - підприємця [PERSON] було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 10 жовтня 2013 господарський суд Запорізької області ухвалою затвердив звіт ліквідатора та припинив провадження у справі . Під час проведення ліквідаційної процедури 19 квітня 2011 року було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі акту про проведення прилюдних торгів з реалізації автомобіля, проведених товарною біржою «Придніпровя» 18 квітня 2011 року та відповідно до зазначеного договору предмет застави - автомобіль марки LEXUS, реєстраційний номер [NUMBER], був проданий відповідачу [PERSON] Під час виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська було встановлено, що [PERSON] без згоди заставодержателя та при наявності обтяжень реалізувала заставний автомобіль на користь [PERSON]. Враховуючи факт того, що автомобіль було двічі реалізовано без згоди банку, позивач вважає, що відповідачі не є добросовісними набувачами та просить звернути стягнення на предмет застави та передати його у управління банку на період його реалізації. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав в позові викладених, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала посилаючись на відповідач на законних підставах придбала автомобіль, тому в задоволення позову просила відмовити. Другий відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним сином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами та добуті судом, приходить до висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 16 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено кредитний договір №009/08-ФЛ/18,відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 75 600 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних, строком до 10 квітня 2016 року для придбання автомобіля (а.с.11-14). У якості забезпечення виконання за кредитним договором між банком та [PERSON] 16 квітня 2008 року було укладено договір застави автомобіля №009/08/01/18, відповідно до умов якого остання передала в заставу автомобіль марки LEXUS, державний номерний знак [NUMBER] (а.с.15). [PERSON] було допущено невиконання умов кредитного договору, в результаті чого, станом на 19 серпня 2015 року, утворилася заборгованість у розмірі 8 244 337 грн. 04 коп., яка складається із: заборгованість строкова за кредитом - 713 123,29 грн.; заборгованість прострочена за кредитом 581 058,75 грн.; заборгованість строкова по відсоткам - 10 245,68 грн.; заборгованість прострочена по відсоткам 1 385 415,82; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором 5 554 493,50 грн. (а.с.16-28). Постановою господарського суду Запорізької області від 02 лютого 2011 року фізичну особу - підприємця [PERSON] було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 10 жовтня 2013 господарський суд Запорізької області ухвалою затвердив звіт ліквідатора та припинив провадження у справі (а.с.29-30). Під час проведення ліквідаційної процедури 19 квітня 2011 року було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі акту про проведення прилюдних торгів з реалізації автомобіля, проведених товарною біржою «Придніпровя» 18 квітня 2011 року та відповідно до зазначеного договору предмет застави - автомобіль марки LEXUS, реєстраційний номер [NUMBER], був проданий відповідачу [PERSON] (а.с.31). Тобто, без згоди банку, було здійснено відчуження предмету застави, а саме: автомобіля марки LEXUS, реєстраційний номер [NUMBER]. З матеріалів справи вбачається, постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20 листопада 2013 року ухвала господарського суду Запорізької області від 10 жовтня 2013 року скасована та провадження у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця [PERSON] припинено (а.с.32-34). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Згідно із ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ч.2 ст. 592 ЦК України банк має право дострокового виконання грошового зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави. Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Відповідно до ст.12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву «право слідування». Згідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі - продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Крім того, відповідно до ч. 1 ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала майно за відплатним договором вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно ч. 2 ст. 589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. З матеріалів справи вбачається, відповідно до зазначеного договору предмет застави - автомобіль марки LEXUS, реєстраційний номер [NUMBER], був проданий відповідачу [PERSON] Під час виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська було встановлено, що [PERSON] без згоди заставодержателя та при наявності обтяжень реалізувала заставний автомобіль на користь [PERSON]. На відчуження предмета застави банк своєї згоди не надавав, а отже, теперішній власник предмета застави відповідач не є його добросовісним набувачем у розумінні ч.1 ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно договору застави автомобіля від 16 квітня 2008 року узгоджена сторонами вартість предмета застави автомобіля марки LEXUS, реєстраційний номер [NUMBER] модель RX 350, тип легковий універсал-В, 2008 року випуску становить 428442 грн. (а.с.15). Розглядаючи вимоги позивача в частині передання заставного автомобіля в управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» для забезпечення його збереження на період реалізації, суд приходить до висновку, що в задоволенні вказаних вимог слід відмовити оскільки позивачем не доведено суду необхідності вчиняти визначені дії. За таких обставин позов підлягає задоволенню частково, зі стягненням судових витрат з відповідача [PERSON], враховуючи рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року, яке набуло законної сили, за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. На підставі викладеного,

Outcome: approved