Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що він працював на відокремленому підрозділі «Шахта імені Г.Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» з 17.04.2002 року по 01.12.2017 року. Наказом №479к від 01.12.2017 року йому було звільнено з роботи за власним бажанням згідно з ст. 38 КЗпП України. На час звільнення відокремлений підрозділ «Шахта імені Г.Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 28896 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток позивача складає 399,12 грн. на добу. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 399,12 грн. *387 (робочих днів протягом яких заборгованість по заробітній платі не виплачена) =154459,44 грн.. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача, на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 28896,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 154459,44 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 25.02.2020 року ухвалою прийнято до свого провадження цивільну справу №415/4384/19 (а.с.31). 31.03.2020 від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову (а.с.37). 31.03.2020 від відповідача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності та визнання позову в повному обсязі (а.с.38). Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що відповідач своєчасно не розрахувався із відповідачем при звільненні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав письмове клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача - ПАТ «Лисичанськвугілля» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. У зв`язку з розглядом подання без участі осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Згідно з трудовою книжкою серії [NUMBER] , заповненою 30.12.1983 року, [PERSON] працював на відокремленому підрозділі «Шахта імені Г.Г. Капустіна » ПАТ «Лисичанськвугілля». 01.12.20017 року звільнений згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу № 479К від 01.12.2017 року (а.с.6-8). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та 01.12.2017 звільнений. Згідно з довідкою №127 від 17.05.2019 р., яка видана ВП «Шахта імені Г.Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля», заборгованість із заробітної плати [PERSON] , яка не входить до фонду оплати праці, складає 28896,00 грн. (а.с.9). Згідно з довідкою № 126 від 17.05.2019, яка видана ВП «Шахта імені Г. Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля», середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 399,12 грн. грн. без нарахувань (а.с.10). Мотивувальна частина Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за 387 робочих днів становить 154459 грн. 44 коп. (399,12 грн. х 387 днів). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За таких обставин, враховуючи, що відповідач визнає позов в повному обсязі, а позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта імені Г.Г. Капустіна» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, підлягає задоволенню повністю. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0.1376127087.1 від 10.06.2019 року про сплату судового збору в сумі 1544.59 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у сумі 772,30 грн., а також повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у сумі 772,30 грн.. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved