Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

Орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації звернувся до суду в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 березня 2019 року відповідачка повернулася з місць позбавлення волі, де відбувала покарання за жебракування. За позовом органу опіки та піклування Перечинської РДА заочним рішенням Перечинського районного суду від 09 грудня 2019 року від [PERSON] відібрано неповнолітніх дітей без позбавлення її батьківських прав. Розпорядженням голови Перечинської РДА від 28 травня 2015 року № 149 дітям, позбавленим батьківського піклування, призначено опікуна [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , який добросовісно виконує свої обов`язки щодо дітей, піклується про їх стан здоров`я, життя та розвиток. Натомість за час перебування дітей в опікуна відповідачка жодного разу їх не відвідала та не цікавилась долею таких. Службою у справах дітей спільно із фахівцем Перечинського районного центру соціальних служб для дітей, сім`ї та молоді, з метою повернення дітей матері проведено обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] та встановлено, що будинок, де проживала сім`я, знищено пожежею, а мати разом з громадянським чоловіком [PERSON] проживають у тимчасовому, непристосованому для нормальних умов проживання, приміщенні, будь-який вид доходів відсутній, [PERSON] продовжує і надалі займатися жебракуванням. Крім цього, відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 30 листопада 2020 року комісією Порошківської сільської ради встановлено, що відповідачка проживає в самовільно збудованому наметі, ззовні обробленому плівкою, в якому повністю відсутні умови проживання для неповнолітніх дітей. На даний час діти проживають в опікуна [PERSON] . Мати дітей не навідує, батько дітей [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] позбавлений відносно них батьківських прав. Враховуючи вказані обставини іте, що мати [PERSON] не займається вихованням дітей, не піклується про їх стан здоров`я, не покращила житлово-побутові умови проживання і не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання, а також те, що орган опіки та піклування вважав за доцільне надати згоду на позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей, тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 19 січня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23 лютого 2021 року. Ухвалою суду від 22 березня 2021 року клопотання представника органу опіки та піклування, головного спеціаліста служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації Набокової Іванни Юріївни про заміну органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації на службу у справах дітей Тур`є-Реметівської сільської ради задоволено, залучено до участі у справі правонаступника позивача - службу у справах дітей Тур`є-Реметівської сільської ради замість органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08 квітня 2021 року. У судове засідання представник позивача не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомленою належним чином, відзиву на позов не подала, про причини неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Так, судом встановлено, що матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є відповідачка [PERSON] . Разом з цим встановлено, що мати [PERSON] на території сільської ради громадський порядок не порушувала, перебувала в місцях позбавлення волі, участь у громадському житті села не приймає. Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2019 року відібрано неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Службою у справах дітей спільно із фахівцем Перечинського районного центру соціальних служб для дітей, сім`ї та молоді, з метою повернення дітей матері проведено обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] та встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрована відповідачка, знищено пожежею, а мати разом з громадянським чоловіком [PERSON] проживають у тимчасовому, непристосованому для нормальних умов проживання приміщенні, будь-який вид доходів відсутній, [PERSON] продовжує і надалі займатися жебракуванням. В той же час за розпорядженням голови Перечинської районної державної адміністрації № 149 «Про призначення опікуна» від 28 травня 2015 року громадянина [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , призначено опікуном над дітьми, позбавленими батьківського піклування - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до характеристики Т.Реметівської сільської ради № 02-06/338 від 08 грудня 2020 року та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї № 31/02/27 від 08 грудня 2020 року [PERSON] проживає із сім`єю у власному будинку, одружений та разом з дружиною виховує шестеро власних дітей та п`ятьох під опікою, хороший сім`янин, ставиться з відповідальністю до навчання та виховання дітей; будинок знаходиться у задовільному стані, є всі умови для проживання, навчання та розвитку дітей. Діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] навчаються у Т.Реметівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів та відвідують школу систематично. При цьому встановлено, що батько дітей [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2015 року позбавлений відносно них батьківських прав (відповідно до актового запису про смерть № 35 від 19 січня 2021 року, складеного Перечинським районним відділом ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] помер). В той же час, відповідно до акту матеріально-побутових умов проживання № 34 від 30 листопада 2020 року відповідачка проживає у самовільно збудованому наметі, ззовні обробленому плівкою, в якому повністю відсутні умови проживання для неповнолітніх дітей. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області від 21 грудня 2020 року № 371/01-25 уповноважений орган вважає за доцільне надати згоду на позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як такої, що повністю ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Так, у даній ситуації суд звертає увагу на те, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідачки відбувається втручання в її право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дітей (статті 1, 9 Конвенції про права дитини (далі Конвенція)). Досліджуючи правомірність втручання у право відповідачки на сімейне життя, суд, розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідачки має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Суд вважає, що втручання у право відповідачки спрямоване на захист прав і свобод неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Тобто, в даному випадку при втручанні у право відповідачки вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані. Судом за обставинами справи встановлено, що відповідачка систематично ухиляється від участі у вихованні дітей, не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, що свідчить про ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164-167 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Проте, в цій ситуації суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дітей і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідачки щодо зміни свого відношення до виховання дітей без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більше того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Європейський суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Повертаючись до обставин цієї справи та оцінюючи проблему забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з матір`ю надає тяжкий вплив на дітей, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дітям шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо діти можуть бути огороджені від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками. В ситуації, що розглядається, діти відповідачки тривалий час проживають з опікуном, який здійснює їх догляд і виховання. При цьому, під час судового розгляду відповідачка жодним чином не продемонструвала суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дітьми і в такій ситуації, на думку суду, без бажання відповідачки держава позбавлена можливості посприяти їй у виконанні своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї. Дії відповідачки стосовно ухилення від виховання дітей є систематичними і їй раніше наголошувалось на необхідності змінити своє ставлення до виховання дітей. Також, важливим для суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідачки, відносини, які склались між нею і дітьми, не зміняться в контексті розлучення її з дітьми, оскільки діти разом з нею не проживають. Навпаки, позбавлення батьківських прав буде сприяти захисту прав дітей. Як підсумок аналізу елементів, які впливають на визначення якнайкращих інтересів дітей, суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам дітей і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію їх прав. Суд повторює, що важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у матері, оскільки вони з нею не проживають, так само даний захід не виключає можливість побачення матері з дітьми. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідачки фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дітьми. Суд також наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачка має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому СК України (стаття 169). У цих правовідносинах судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідачки в її сімейне життя та враховано при цьому якнайкращі інтереси дітей. Зокрема, враховуючи складність питання, що розглядається, було призначено підготовче судове засідання, в яке були викликані всі сторони, була забезпечена участь в розгляді справи органів опіки та піклування, які мали можливість перевірити умови проживання дитини, питання вирішувалось з наданням можливості відповідачці, як висловити свою думку, так змінити своє відношення до виховання дитини. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дітей відповідачкою, свідомого нехтування нею своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідачка може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дітей, оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи. Виходячи з викладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 14 статті 3 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 908 грн слід стягнути з відповідачки на користь держави. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved