Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що 25.12.2007 р. між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір відновлюваної кредитної лінії №1322, за яким останній отримав кредит в сумі 429 500 грн. зі сплатою 16,5% річних за користування кредитом з остаточним терміном погашення 25.12.2017р. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 25.12.2007р. з [PERSON] та 29.09.2008р. з [PERSON] було укладено договори поруки, згідно з якими вони зобов'язуються перед Банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язання за Кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені чи можуть бути укладені в майбутньому. Однак боржник свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого на 27.11.2014 р. заборгованість боржника перед Банком за кредитним договором становить: основний борг - 412 251,26 грн., проценти за користування кредитними коштами - 277 806,73 грн., пеня за простроченими основним боргом та процентами - 296 135,32 грн. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом складають 139 557,96грн., 3% річних від прострочених сум заборгованості 52 035,84грн. Просить стягнути дані суми солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та судові витрати по 1218 грн. з кожного та розірвати договір відновлюваної кредитної лінії №1322 від 25.12.2007р. В ході судового розгляду ПАТ «Державний ощадний банк України» позовні вимоги уточнив, подав заяву, в якій просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість по кредиту станом на 27.11.2014р. в сумі 816182, 99 грн. з них прострочений основний борг - 242240, 94грн., прострочені проценти за користування - 277806, 73грн. та пеня за простроченим основним боргом та процентами - 296135, 32грн. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому вказує, що з умов договору поруки № 753 від 29.09.2008р., укладеного банком із ним та [PERSON] вбачається, що сторони не вказали строк дії поруки, зазначивши, що договір діє до повного виконання Поручителем солідарного зобов'язання перед Кредитором, (п. 3.2,6.3 договору Поруки). Однак, така умова договору про дію поруки не може розглядатися як установлення сроку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У постанові № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. вказано, що якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково; пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. Так 21.03.2011 р. Банк звернувся із позовом до Замостянського районного суду про солідарне стягнення заборгованості по кредиту з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Ухвалою від 20.10.2011р. позовну заяву залишено без розгляду на підставі відповідної заяви позивача. За таких обставин позовна заява від 21.03.2011р. подана із пропуском шестимісячного строку, так як порука, яка виникла на підставі договору поруки №753 від 29.09.2008р. є припиненою, оскільки, остаточний строк для звернення з вимогою до [PERSON] сплив 21.09.2011р. Крім того, пунктом 4.2 договору поруки № 753 від 29.09.2008 р. встановлено, що порука припиняється, якщо Кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п. 5.4 Договору, не пред'явить вимоги до Поручителя. Згідно п. 5.4 договору поруки № 753 від 29.09.2008р. сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов'язань поручителя. Вважає, що п.п. 4.2 та 5.4 договору поруки є недійсними з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити даному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в мент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Встановлений ч. 4 ст. 559 ЦКУ 6-місячний строк для звернення кредитора з вимогою до поручителя носить імперативний характер і не підлягає зміні чи поновленню. Просить визнати недійсними пункт 4.2 та пункт 5.3 договору поруки №753 від 29.09.2008р. укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке міське відділення № 8672, [PERSON] та [PERSON] та визнати припиненою поруку, яка виникла із даного договору поруки з 21.09.2011р. В ході судового розгляду представник позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» Сілагін Г.А. первісний позов підтримав, зустрічні позовні вимоги не визнав, також зазначивши, що банком 30.03.2009р. та 06.04.2012р. до відповідачів було пред«явлено позови , по яких судом прийняті рішення, відповідно до ст.. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, а тому вимоги банком заявлені в установлені законом строки . Представник відповідача [PERSON] [PERSON] зустрічний позов підтримав з підстав викладених в заяві, первісний позов не визнавав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з»явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не находило. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. 25.12.2007 р. між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір відновлюваної кредитної лінії №1322, за яким останній отримав кредит в сумі 429 500 грн. зі сплатою 16,5% річних за користування кредитом з остаточним терміном погашення 25.12.2017р. Факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується заявами на видачу готівки: від 26.12.2007 р. на суму 185 000 грн.; від 28.12.2007 р. на суму 200 000 грн.; від 21.01.2008р. на суму 44 500 грн. Згідно пункту 1.5 Кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в порядку, розмірах та строки, визначених в цьому Договорі. Проценти нараховуються Банком щомісячно на рахунок відкритий в Банку за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий Позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит. Погашення процентів, нарахованих Банком на залишок заборгованості за кредитом, здійснюється щомісячно в валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в установах Банку. Згідно пункту 3.3.1 Кредитного договору позичальник зобов'язався точно в строки, обумовлені цим договором, повернути кредит в сумі 429 500 грн. та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за договором на першу вимогу Банку в порядку, передбаченому цим договором достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості по кредиту, а також сплатити штрафні санкції, в порядку та на умовах передбачених цим Договором. Згідно пункту 5.2 Кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, але не менше денної відсоткової ставки за користування кредитом, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. В силу статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.І ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно пункту 2.2.2 Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належить до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов'язань за цим Договором, в тому числі, але не виключно, у випадку затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за користування Кредитом, інших платежів за цим Договором на один календарний місяць. 25.12.2007 р. в забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором між Банком, позичальником та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Смоляк Л.С., та зареєстрований в реєстрі за №3805. Згідно пунктів 1.1, 1.2 Іпотечного договору Іпотекодавці передали в іпотеку Банку нерухоме майно: нежитлові будівлі та споруди, які розташовані в [ADDRESS] На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 25.12.2007р. з [PERSON] та 29.09.2008р. з [PERSON] було укладено договори поруки, згідно з якими вони зобов'язуються перед Банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язання за Кредитним договором. Позичальник, отримавши кредитні кошти порушував свої договірні зобов'язання щодо строків повернення кредиту, процентів за його користування, пені, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, у зв'язку з чим 30.07.2009 р. Замостянським районним судом м. Вінниці ухвалено рішення у справі №2-2137 про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь Банку простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 17 248,74 грн. Рішення суду набрало законної сили 31.08.2009 р.. Також, 09.07.2014 р. Тиврівським районним судом Вінницької області ухвалено рішення у справі №223/981/2012 про звернення стягнення на Предмет іпотеки, шляхом самостійного продажу Банком даного Предмета іпотеки з укладанням від імені Іпотекодавців договору купівлі-продажу будь-яким способом з будь-якою іншою особою покупцем в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку». Рішення суду набрало законної сили 05.08.2014 р.. Проте на 27.11.2014 р. заборгованість становить: основний борг по кредиту складає - 242240, 94 грн. ( 259489, 68 грн. сума заборгованості по тілу кредиту на 27.11.2014р.) -17248, 74 (сума кредиту стягнута з позичальника за рішенням суду від 30. 07.2009р. по справі №2-2137); - проценти за користування кредитними коштами - 277 806,73 грн. (484 496,97 грн. (проценти, нараховані Банком за час дії кредитного договору до 27.11.2014р.) - 206 690,24грн. (сплачені проценти, з яких 126 703 грн. надійшли від продажу предмета іпотеки та зараховані в рахунок погашення нарахованих Банком процентів ); - пеня за простроченими основним боргом та процентами нарахована за період з 02. 02.2010р. по 27.11.2014р. - 296 135,32 грн. Загальна сума заборгованості по тілу кредиту, процентах та пені за несвоєчасне виконання зобов»язань на 27.11.2014 р. складає 816182, 99 грн. (242240,94 + 277 806,73 + 296135,32) . Згідно пунктів 1.1 Договорів поруки [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язання за Кредитним договором. Згідно пунктів 3.1, 3.2 Договорів поруки 1 та 2, Поручителі 1 та 2 відповідають по зобов'язаннях за Кредитним договором перед Банком в тому ж обсязі, що і Боржник. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними перед Банком до тих пір, поки всі зобов'язання за кредитним договором не будуть виконані повністю. Відповідно до ч.І ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.І та ч.2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Згідно пункту 2.1 Договорів поруки, у разі порушення Боржником виконання зобов'язання Банк має право вимагати від Поручителя виконання зобов'язання Боржника перед Банком згідно з умовами Кредитного договору в порядку, передбаченому цим договором. Згідно пункту 7.8 Кредитного договору, сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.І ст. 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов'язань Позичальника (в тому числі, але не виключно щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами цього Договору. Крім того, пунктом 4.2 договору поруки № 753 від 29.09.2008 р., укладеного з [PERSON] встановлено, що порука припиняється, якщо Кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п. 5.4 Договору, не пред'явить вимоги до Поручителя. Згідно п. 5.4 даного договору поруки № 753 від 29.09.2008р. сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов'язань поручителя. Суд вважає, що підстав для визнання недійсними п.п. 4.2 та 5.4 договору поруки № 753 від 29.09.2008 р. не має, так як згідно ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Згідно з п. 3 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Отже строк, який надається кредитору для пред'явлення вимоги поручителю може бути передбачений в договорі (договірний строк) або визначений в законі (законний строк). Чинний ЦК України виходить з того, що в першу чергу сторони мають право самостійно в договорі поруки визначати строк для заявлення вимог до поручителя. За відсутності відповідної договірної умови слід застосовувати строки, передбачені у ч. 4 ст. 559 ЦК України. Правомірність даної позиції підтверджена Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 року в справі №6-3цс13. Таким чином в задоволенні зустрічного позову [PERSON] в частині визнання недійсними п.п. 4.2 та 5.4 договору поруки № 753 від 29.09.2008 р. слід відмовити. Щодо вимоги [PERSON] в частині визнання припиненою поруки, яка виникла із договору поруки №753 від 29.09.2008р. з 21.09.2011р. суд зазначає наступне. Згідно з п.3.2 даного договору поруки зазначено, що договір діє до повного виконання Поручителем солідарного зобов'язання перед Кредитором. Однак, така умова договору про дію поруки не може розглядатися як установлення строку дії поруки, так як порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України . Тобто строк, який надається позивачу для пред'явлення вимоги до відповідача [PERSON] згідно з п.п. 4.2 та 5.4 договору поруки № 753 від 29.09.2008 р. становить три роки. Слід також зазначити, що умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з п. 1.5. Кредитного договору та Таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (який є додатком до нього), чергові платежі боржник повинен був здійснювати щомісячними платежами; погашення процентів, нарахованих Банком на залишок заборгованості за кредитом, здійснюється щомісячно в валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для обрахування встановленого трьохрічного строку для пред'явлення вимог до поручителя [PERSON]. та шестимісячного строку - для [PERSON] У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через три роки після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини. Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертійстатті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Дана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014. Слід також вказати, що згідно п. 4.2 договору поруки №625 від 25.12.2007р. між ВАТ «Державний Ощадний банк» та [PERSON] порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов»язання по Договору відновлювальної кредитної лінії №1322 від 25.12.2007р. не пред»вить вимоги до поручителя. [PERSON] позову про визнання поруки припиненою не подавав. Однак, за своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), а отже суд зобов'язаний самостійно застосовувати норми про строк на відміну від строку позовної давності, який застосовується судом за заявою сторін. Слід також зазначити, що суд не погоджується з доводами позивача за первісним позовом про те, що при застосуванні строків припинення дії договорів поруки слід керуватись ст. 264 ЦК України (переривання перебігу строків позовної давності), так як за своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України не є строком позовної давності , а норма (ст. 264 ЦК України) стосується строків позовної давності . Позов до суду подано 24.12.2014р., що стверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.136). Отже, порука [PERSON], яка виникла із договору поруки №753 від 29.09.2008р. є припиненою в частині щомісячних зобов»язань боржника та його відповідальності за невиконання своїх зобов»язань за період до 24.12. 2011р.; порука [PERSON], яка виникла з договору поруки №625від 25.12.2007р. є припиненою за період до 24.06.2014р . Стягненню з [PERSON] в солідарному порядку з [PERSON] підлягають платежі в межах трьохрічного строку перед звернення з позовом до суду, тобто за період з 24.12.2011р. по 27.11.2014р. ; солідарно з [PERSON]. , [PERSON] та [PERSON] за період з 24.06.2014р. по 27.11.2014р. Заяви про застосування річного строку позовної давності щодо стягнення неустойки ( п.1 ч.2 ст..258 ЦК України ) відповідачі не подавали, а відповідно до ч.3 ст..267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту ( додаток до Кредитного договору №1322 від 25.12.2007р.) (а.с. 10-11) сума заборгованості по тілу кредиту за період з 24.12.2011р. по 27.11.2014р. складає 105035, 45грн. (( 35міс. *3579, 17грн.) + ( 3579, 17грн. :30*7 (період з 24.12.2011р. по 30.12.2011р. ) - (3579,17грн.:29) (день 28.11.2014р.)); за період з 24.06.2014р. по 27.11.2014р. - 18488,26грн. ((5міс.*3579,17грн. ) + ( 3579, 17грн. :30*7 (період з 24.06.2014р. по 30.06.2014р. ) -123, 42грн. (3579,17грн.:29) (день 28.11.2014р.)); відповідно до розрахунку суми боргу по кредитному договору (а.с. 33-35) за період з 24.12.2011р. по 27.11.2014р. заборгованість по процентах складає 125037,47грн. ((123872, 53грн. (період з 31.12.2001р. по 27.11.2014р.) + (6018, 88грн. :31х7) ( період з 24.12.2011р. по 30.12.2011р.) за період з 24.06.2014р. по 27.11.2014р. - 25046,31грн. ; пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за період з 24.12.2011р. по 27.11.2014р. становить 239367,06 грн (( 238386,4грн.) (період з 01.01.2012. по 27.11.2014р.) + (4342,94грн. : 31х8) (період з 24.12.2011р. по 30.12.2011р.) за період з 24.06.2014р. по 27.11.2014р. -44668,53грн. (( 42992, 8грн.) (період з 01.07.2014. по 27.11.2014р.) + (8378,68грн.:30х7) ( період з 24.06.2014р. по 30.06.2014р.) Таким чином, солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за період з 24.06.2014р. по 27.11.2014р. по тілу кредиту-18488, 26грн.; по процентах -- 25046,31грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань - 44668,53грн.,а всього 88203,10грн. ; солідарно з [PERSON] та [PERSON] стягненню підлягає заборгованість по тілу кредиту- 86547, 19грн. (105035,45грн. (борг за період з 24.12.2011 р. по 27.11.2014р., - 18488,26грн. (за період з 24.06.2014р. по 27.11.2014р.); по процентах - 99991,16грн.(125037,47грн. - 25046,31грн.); пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань 194698, 53грн. (239367,06 грн.- 44668,53грн.), а всього 381236,88грн; з [PERSON] до стягнення також підлягають: основний борг - 137205,49грн. (259489,68грн. (прострочений борг на 27.11.2014р.) - 105035, 45грн. (борг за період з 24.12.2011р. по 27.11.2014р.) - 17248,74грн. ( стягнені за рішенням суду від 30.07.2009р. )) ; проценти за користування кредитними коштами - 152769,26 грн. (484 496,97 грн. (проценти, нараховані Банком за час дії кредитного договору до 27.11.2014р.) - 206 690,24грн. (сплачені проценти, з яких 126 703 грн. надійшли від продажу Предмета іпотеки та зараховані в рахунок погашення нарахованих Банком процентів) - 125037,47грн. (заборгованість по процентах з 25.12.2011р. по 27.11.2014р.); пеня за простроченими основним боргом та процентами - 56768,26 грн. (296 135,32 грн. (нарахована пеня на 27.11.2014р.) - 239367,06 грн. (пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за період з 25.12.2011р. по 27.11.2014р.) а всього 346743,01 грн. Відповідно ст. 88 ЦПК України судові витрати суд присуджує пропорційно задоволеним позовним вимогам. Таким чином із [PERSON] стягненню підлягають 1552,21 грн. (3654грн. (сплачений судовий збір) х 42, 48 /100), 42, 48 % ((процент задоволених вимог) ( 346743,01грн. х100/816182,99грн.(ціна позову ) ). З [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 131, 67грн. з кожного (3654*10,81/100: 3 осіб ), де 10, 81% -процент задоволених вимог (88203,10 грн. *100/816182,99грн. (ціна позову ). З [PERSON] та [PERSON] - по 853,39 грн. з кожного ( 3654*46,71/100/2) ,де 46, 71 % - процент задоволених позовних вимог (381236,88 (розмір задоволених вимог) *100/816182,99грн. (ціна позову)). Таким чином, з [PERSON] стягненню підлягають 2537,27грн. судових витрат (1552,21грн. +853,39грн.+131,67грн.), з [PERSON] - 985,06грн. (853,39 грн.+ 131, 67грн.) та з [PERSON] - 131,67грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved