Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач, відповідно до Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 23.09.1995 року, є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований та проживає разом з дружиною [PERSON] , невісткою [PERSON] , неповнолітньою онукою [PERSON] , [INFO] , та малолітнім онуком [PERSON] , [INFO] . Також, за вказаною адресою перебуває на обліку відповідач [PERSON] - рідний син. В 2015 році [PERSON] зібрав всі свої особисті речі та став проживати окремо з іншої жінкою, де саме - не відомо. По теперішній час у будинку не з`являється та не проживає, комунальні послуги не сплачує, з родиною позивача не спілкується. За таких обставин, [PERSON] позивається до суду з вимогою визнання, в порядку положення статей 71, 72 ЖК України, [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням з відповідними наслідками цього, передбаченими ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в його відсутність, просить ухвалити рішення на підставі поданих доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Суду повернуто поштові повідомлення № 8530206161106 з довідкою УДППЗ «Укрпошта», - «за закінченням терміну зберігання», що в розумінні п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням про розгляд справи. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України, наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Красноармійськ Донецької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-6). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , (відповідач по справі) є сином позивача [PERSON] (а.с. 11). Згідно з копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.03.1995 року, посвідчене державним нотаріусом Кудіновою В.І., зареєстроване в реєстрі за № 422, [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до реєстраційного посвідчення Красноармійського бюро технічної інвентаризації Ганцурі В.І. належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 394/01-02 від 29.03.2021 року, до 01.01.2013 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 9). Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Покровської міської ради Донецької області № 08-08/2550 від 23.02.2021 року за адресою: [ADDRESS] - зареєстрований [PERSON] , [INFO] , з 11.05.1986 року по теперішній час, склад сім`ї 6 осіб: [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 05.07.1982 року по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 23.07.2011 року по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 23.07.2011 року по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 08.08.2016 року по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 08.08.2016 року по теперішній час (а.с. 10). Згідно Акту Комунальної установи Покровський координаційний комутет самоорганізації населення № 01-12/899 від 26.02.2021 року, складеного в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , - [PERSON] , 1983 р.н., зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не мешкає з 2015 року по теперішній час (а.с. 12). В судовому порядку [PERSON] порушено питання втрати [PERSON] права користування вищезазначеним житловим приміщенням. Судом надано оцінку поданих позивачем доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пред`явлення до суду позовної заяви про позбавлення права користування житловим приміщенням в розумінні ст. ст. 319, 391 ЦК України, є однією із форм захисту власником своїх прав на володіння, користування та розпорядження належним нерухомим майном. У судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що відповідач, в контексті ч. 2 ст. 64 ЖК України, є членом сім`ї позивача - власника спірного домоволодіння, договір про користування спірним жилим приміщенням між сторонами не укладався. Виходячи із змісту ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника житла мають право на користування житловим приміщенням на умовах що визначається за угодою з його власником. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, виходячи з дійсних обставин справи, суд дійшов висновку, що зареєстрований відповідач [PERSON] у будинку, який на праві власності належить [PERSON] , у зв`язку з тим, що з 2015 року по теперішній час не проживає в даному приміщенні - втрачає право користування даним житловим приміщенням. З урахуванням вказаного розглядувана позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме будинком [ADDRESS] підлягає задоволенню як обґрунтована та підтверджена доказами. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Разом з тим, питання про відшкодування понесених судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України позивачем не порушувалося. На підставі ст. ст. 319, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72 ЖК України

Outcome: approved