Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області в особі Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якій просив позбавити відповідача батьківських прав стосовно її неповнолітніх дітей:[PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 19.02.2020 відповідач прийшла до школи забирати своїх дітей [PERSON] та [PERSON] у нетверезому стані. Також адміністрація школи повідомила, що діти прийшли на заняття до школи бруді, з неприємним запахом, медичною сестрою у них був виявлений педикульоз. Після цього діти були влаштовані до дитячого відділення лікарні. Відповідач в письмових поясненнях дала обіцянку, що створить умови для проживання дітей за адресою: [ADDRESS] . Також зазначила, що поки там триває ремонт, вона тимчасово з дітьми проживає у співмешканця за адресою: [ADDRESS] . Після огляду цієї квартири представниками позивача встановлено, що у житлі відсутні умови для проживання дітей, а ознак їх проживання немає. Відповідачу було рекомендовано прийти до позивача для вирішення питання щодо повернення їй дітей. 26.02.2020, коли позивач прийшла, було з`ясовано, що вона не створила належних умов для проживання дітей. На дзвінки спеціалістів Рубіжанського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, на соціальному супроводі у якому перебуває сім`я [PERSON] , відповідач припинила відповідати з 19.02.2020. З 27.02.2020 відповідач припинила відповідати і на телефонні дзвінки представників позивача, за місцем зареєстрованого проживання відповідача і дітей двері ніхто не відкривав. На письмове запрошення прийти до Служби у справах дітей відповідач ніяк не відреагувала. З лікарні, в якій знаходились діти, відповідач їх не забрала. На підставі рішень виконкому Рубіжанської міської ради дітям відповідача було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування, а також влаштовано на виховання та проживання до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] та [PERSON] . З цього часу відповідач фактично покинула дітей, не спілкується з ними, не вживає заходів щодо захисту їх законних прав та інтересів, матеріального забезпечення, не піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Тобто відповідач фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей. 17 квітня 2020 року судом постановлено ухвалу, якою позовну заяву залишено без руху. 28 квітня 2020 року судом постановлено ухвалу, якоюприйнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. 09 червня 2020 року судом постановлено ухвалу, якою підготовче провадження у зазначеній цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 27.08.2020 позовні вимоги підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві та висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Додатково пояснила, що з моменту влаштування дітей відповідача до медичного закладу відповідач не зверталась до Служби у справах дітей з будь-якого питання щодо своїх дітей. 09.04.2020 [PERSON] зателефонувала на її особистий номер і запитала, де знаходяться її діти. Вона запропонувала [PERSON] прийти до Служби у справах дітей, однак відповідач так і не прийшла. Їй відомо, що нещодавно відповідач приходила до родини [PERSON] , на вихованні яких перебувають діти. Там відповідачу було роз`яснено про необхідність звернутися до Служби у справах дітей з будь-якого питання щодо дітей, зокрема, і побачення з ними. Однак, відповідач так цього і не зробила. Потрапити до квартири відповідача з метою пересвідчитись, що в квартирі створені умови для проживання дітей, представники позивача не мають можливості, оскільки двері ніхто не відчиняє. В судовому засіданні 13.10.2020 представник позивача також пояснила, що 22.09.2020 в телефонному режимі відповідач була повідомлена про відвідування членами комісії позивача за місцем реєстрації 23.09.2020, на що відповідач надала свою згоду. Коли представники позивача прийшли до відповідача додому, двері їм ніхто не відчинив, на телефонні дзвінки відповідач не відповіла. В подальшому відповідачу неодноразово телефонували на номер, повідомлений нею в судовому засіданні. [PERSON] іде, але ніхто не відповідає. Представники позивача ще раз після 23.09.2020 вийшли за адресою реєстрації відповідача, але двері ніхто не відчинив. До Служби у справах дітей відповідач так і не прийшла, не зателефонувала, в інший спосіб не звернулась. Після тих судових засідань, в яких брала участь відповідач, вона відразу зникала, жодного разу не підійшла ані до представника позивача, ані до законного представника дітей. Не поцікавилась ані питанням побачення з дітьми та їх повернення, ані взагалі життям та здоров`ям дітей. Тобто жодних висновків для себе [PERSON] не зробила, своєї поведінки і ставлення до дітей не змінила. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 09.09.2020 позовні вимоги підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві та висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Додатково пояснила, що відповідач до Служби у справах дітей з будь-якого питання щодо своїх дітей не звернулась, не телефонувала, заяв і клопотань не подавала. Хоча відповідачу добре відомо яким є порядок та умови повернення дітей, які представники позивача їй неодноразово роз`яснювали. В судовому засіданні 13.10.2020 представник позивача пояснила, що і після того як вона 09.09.2020 в судовому засіданні роз`яснила відповідачу порядок та умови побачень з дітьми, процедуру їх повернення, відповідач так і не з`явилась. Із заявою про повернення дітей не звернулась, документів, необхідних для розгляду цього питання, не надала. Законний представник неповнолітніх дітей [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що діти відповідача з квітня 2020 року знаходяться та виховуються у дитячому будинку сімейного типу, матір`ю-вихователем якого вона є.З цього часу і до 23.08.2020 мати дітей жодного разу до них не приходила, не цікавилась ними. Потім 23.08.2020 та 24.08.2020 відповідач прийшла і сказала, що хоче побачити своїх дітей. На це вона пояснила відповідачу, що з усіх питань щодо дітей, зокрема, і щодо побачень з ними їй слід звернутись до Служби у справах дітей як це передбачено Положенням про дитячий будинок сімейного типу. Відповідач сказала, що піде до позивача і вирішить це питання. Жодного разу після цього відповідач до дітей не приходила, ними не цікавилась. Не поцікавилась дітьми і коли приходила в судові засідання. Також [PERSON] пояснила, що у разі задоволення позову як законний представник надає свою згоду на стягнення на її користь аліментів на утримання дітей. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні 09.09.2020 пояснила, що з 2018 року сім`я відповідача [PERSON] перебуває в Рубіжанському міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молодіна обліку як малозабезпечена і багатодітна. Працівники Центру періодично навідували цю родину вдома, надавали допомогу як матеріальну, так і у вигляді індивідуальних консультацій. Відповідач надавала доступ до квартири. В квартирі був безлад, дуже брудно, особливо брудні були підлога та санвузол. Розетки були не захищені, що являло собою небезпеку для дітей. На той момент сама молодша дитина відповідача була новонародженою, але у відповідача не було засобів гігієни для дитини. З відповідачем регулярно проводились бесіди, індивідуальні консультації, в тому числі і в телефонному режимі, щодо поліпшення житлово-побутових умов дітей та підвищення виховного потенціалу щодо дітей. Відповідач щось намагалась зробити, трохи привела до ладу житло. Після 2018 року в квартиру відповідача працівники Центру не змогли потрапили, хоча і неодноразово намагались. 25.12.2019 знов сім`я відповідача потрапила на соціальний супровід Центру у зв`язку зі скаргами, що надходили від сусідів відповідача, які повідомляли, що діти залишаються без нагляду, ходять недоглянуті, неохайні. За період з 25.12.2019 по 19.02.2020 спеціалісти Центру тричі відвідували сім`ю відповідача за адресою її проживання: [ADDRESS] , але двері ніхто не відчиняв. Одного разу їй вдалось в телефонному режимі домовитись з відповідачем про зустріч у неї вдома, але коли спеціалісти Центру приїхали, двері знов ніхто не відчинив. 03.01.2020 відповідач з дітьми була запрошена до Центру на новорічне свято. Коли прийшли, вона помітила, що діти неохайні. [INFO] у сина відповідача [PERSON] був день народження, і працівники Центру приходили до хлопчика у лікарню. Там стало відомо, що мати до дитини не прийшла. 26.02.2020 відповідач прийшла до Центру, і вона пішла разом зі [PERSON] до Служби у справах дітей. Там відповідачу було роз`яснено, що їй слід навести порядок у квартирі для проживання дітей. Після цього відповідач перестала виходити на телефонний зв`язок і не приходила до Центру на письмові виклики. 13.03.2020 спеціалісти Центру випадково в м.Рубіжне зустріли [PERSON] , яка сказала, що обов`язково зробить в квартирі ремонт і запросить до себе додому представників позивача. 09.04.2020 [PERSON] зателефонувала, запитала де її діти і на якій підставі їх забрали. Вона пояснила відповідачу, що діти знаходяться в дитячому будинку сімейного типу, і їй з усіх питань щодо дітей слід звертатись до позивача. Після цього працівники Центру телефонували відповідачу, виїздили за адресою її проживання, але марно. Відповідач на зв`язок не виходила, двері не відкривала, до Центру не зверталась і не приходила. В судовому засіданні 09.09.2020 відповідач позовні вимоги не визнала та пояснила, що хоче повернути своїх дітей. Дійсно у лютому 2020 року вона прийшла до школи, де навчаються діти, у нетверезому стані. Тоді дітей у неї відібрали. Поки діти знаходились в лікарні, вона до них приходила, приносила продукти харчування, засоби гігієни, деякі речі. В лікарні дітей вона бачила останній раз. Їй ніхто не казав, що дітей можна забрати з лікарні. У неї дуже боліла спина, тому вона не могла прийти до дітей та до Служби у справах дітей. За медичною допомогою не зверталась, документів на підтвердження цього у неї немає. 09.04.2020 вона від представників позивача дізналась, що її діти вже не знаходяться в лікарні. Їй також сказали прийти до Служби у справах дітей, але вона не пішла, не знає чому. До червня 2020 року вона була в м.Рубіжне, гуляла, ніде не працювала. Винна, не заперечує. Де її діти не знала, їй про це ніхто не казав, а до Служби у справах дітей з метою з`ясування цього питання вона не зверталась. Потім з червня до середини липня 2020 року вона знаходилась в м.Лисичанську, де підробляла, доглядаючи за літньою людиною. До позивача до теперішнього часу з питання побачень або повернення дітей не зверталась, причину тому пояснити не може. Однак, сьогодні-завтра піде до позивача, щоб побачити дітей, а також зробить все, щоб їх повернути. На даний час вона проживає за адресою, яка зазначена в позові, не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, доходів не має. До центру зайнятості з питання взяття на облік в якості безробітної не зверталась, а працевлаштуватись в м.Рубіжне ніде. Їй матеріально майже два роки допомагає чоловік, за якого вона через місяць вийде заміж. На даний час в квартирі, де вона проживає, за адресою: [ADDRESS] , проводиться ремонт, зруйновані стіни. Тому умов для проживання дітей там немає. Однак, через півтора -два тижні має намір закінчити ремонт і запросити до себе представників позивача. В подальшому в судові засідання, призначені на 29.09.2020 та 13.10.2020, відповідач не з`явилась, про дату та час судових засідань буда повідомлена належним чином. Будь-яких заяв, клопотань до канцелярії суду не надала, про причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, законного представника дітей, відповідача, представника третьої особи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей зазначені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. З акту контрольного обстеження житлово-побутових умов від 19.02.2020 за адресою: [ADDRESS] , де, зі слів відповідача, вона тимчасово проживала з дітьми, вбачається, що житлове приміщення знаходиться у незадовільному стані. В квартирі брудно, розкидані речі. Опалення та водопостачання в квартирі відсутні. Умов для проживання дітей [PERSON] не створила. Відсутні спальні місця для дітей, продукти харчування. Згідно висновку оцінки потреб сім`ї Штабнових від 19.02.2019, квартира за адресою: [ADDRESS] , не придатна для проживання малолітніх дітей (незадовільні санітарно-гігієнічні умови: відсутність ванни, раковини, холодно, брудно; не має місць для сну, виконання домашніх завдань та гри дітей, небезпечні предмети (ножі) лежать в доступному місці для дитини дошкільного віку). Згідно інформації Комунального некомерційного підприємства «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради Луганської області №0128-180 від 16.03.2020, з 19.02.2020 у дитячому відділенні КНП «Рубіжанська центральна міська лікарня» знаходяться діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 13.03.2020 мати була в усній формі інформована про те, що діти одужали і вона їх може забрати додому після узгодження зі службою у справах дітей. 13.03.2020 мати з`явилась у відділення у нетверезому стані та відмовилась підписувати інформовану згоду про одужання дітей. З висновків оцінки потреб сім`ї № 928 від 19.02.2020 вбачається, що 20.02.2020 спеціалістами Рубіжанського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді було відвідано дітей [PERSON] в дитячому відділенні ЦМЛ. Зі слів лікарів, дітей привезли 19.02.2020 в поганому стані: голодних, в брудному одязі, з педикульозом. Зовнішній стан дітей задовільний, але вони дуже сумують за матір`ю. [PERSON] постійно плаче і засмучує братів. Зі слів дівчинки, мати приходила з ранку, але в палату не заходила. [PERSON] [INFO] був день народження, мати його не відвідала та не привітала. Спеціалісти Центру кілька разів разом з дівчинкою намагались зателефонувати [PERSON] щоб заспокоїти дітей, але телефон був вимкнений. З актів закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в закладі охорони здоров`я, від 23.03.2020 вбачається, що 23 березня 2020 року о 10 годині 20 хвилин в КНП «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради виявлені покинуті діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформації КНП «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради №0128-214 від 30.03.2020, при надходження у відділення діти були одягнуті у брудний одяг, від якого надходив неприємний запах, шкіряні покриви брудні, у [PERSON] відмічались пелюшковий дерматит та явища стрептодермії. Усі діти були з педикульозом. За час перебування дітей у відділенні з 21.02.2020 по 01.03.2020 мати відвідувала дітей, приносила їм їжу, памперси. Після 01.03.2020 мати стала рідше провідувати дітей, відмовлялась з ними спілкуватися. Останнє відвідування - 16.03.2020, тоді ж мати була письмово поінформована під підпис про те, що діти вилікувались і вона їх може забрати додому після узгодження зі службою у справах дітей. По теперішній час мати дітей не відвідує, станом їх здоров`я не цікавиться. З інформації Рубіжанського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 79/1 від 25.03.2020 вбачається, що сім`я [PERSON] перебуває на соціальному супроводі Центру з 23.12.2019 з метою підвищення виховного потенціалу та формування навичок відповідального батьківства. В ході соціального супроводу сім`ї надавались соціально-психологічні, соціально-педагогічні послуги, гуманітарна допомога. З 19.02.2020 [PERSON] перестала відповідати на дзвінки спеціалістів Центру, на залишені в дверях повідомлення також не реагувала. За період з 20.02.2020 по 06.03.2020 спеціалісти чотири рази відвідали дітей [PERSON] у дитячому відділенні ЦМЛ. Дітям була надана гуманітарна допомога (продукти харчування, канцтовари, іграшки, засоби гігієни). 26.02.2020 [PERSON] вийшла на зв`язок та прийшла до Центру. Разом зі спеціалістами Центру відвідала Службу у справах дітей. Жінці було надано рекомендації щодо поліпшення житлово-побутового стану квартири та створення належних умов для виховання та розвитку дітей. Після цього [PERSON] більше на зв`язок не виходила. Спеціалісти тричі відвідали її за місцем проживання: [ADDRESS] , двері ніхто не відкрив, були залишені повідомлення, на які [PERSON] не відреагувала. 13.03.2020 під час інспектування спеціалісти Центру зустріли [PERSON] , яка обіцяла, що обов`язково відвідає Службу у справах дітей та після закінчення ремонту в квартирі запросить спеціалістів. На теперішній час [PERSON] не виходить на зв`язок. Рішеннями Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області №274, №275, №276 від 26.03.2020 [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. На підставі рішення Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області №329 від 10.04.2020, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , влаштовано на спільне проживання та виховання до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] та [PERSON] . Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області №425/704/20 від 18.05.2020 [PERSON] було визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді попередження за те, що остання ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання своїх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а саме 20.02.2020 року о 12-00 год. прийшла до ЗШ № 3, що по вул. Студентській, 30 у м. Рубіжне Луганської області, забирати своїх дітей, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння (згідно висновку 2,26 % алкоголю), та не могла опікуватися ними. Доказом вчинення [PERSON] вищезазначеного правопорушення стало, зокрема, повідомлення директора школи, згідно якого 19.02.2020 року [PERSON] прийшла забирати своїх дітей [PERSON] та [PERSON] у нетверезому стані. Вчителі дітей не віддали, адже це загрожувало їх здоров`ю. Адміністрація школи зазначає, що діти часто приходять до школи у брудному одязі, з неприємним запахом, з брудним обличчям та руками, а також у дітей після огляду медичною сестрою був виявлений педикульоз. Судом також встановлено, що представниками позивача було вжито заходи з метою запрошення відповідача до Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради. Комісією позивача також неодноразово було здійснено виходи за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Зазначене вбачається з актів від 20.02.2020, 05.03.2020, 16.03.2020, 23.09.2020, 05.10.2020, відповідно до яких члени комісії не потрапили до квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки двері ніхто не відчинив. З висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №016-062/2084 від 23.04.2020 вбачається, що [PERSON] фактично покинула своїх малолітніх дітей та з 16.03.2020 взагалі не приймає участі у їх вихованні. Не вживає заходів щодо забезпечення їх достатнього життєвого рівня, всебічного виховання і розвитку та захисту законних прав і інтересів. Не піклується про стан здоров`я дітей, їх фізичний, духовний і моральний розвиток, не спілкується з ними. Тобто [PERSON] фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч.2-3 ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до пунктів 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зі змісту досліджених судом письмових доказів, а також зі змісту пояснень осіб, які беруть участь у справі, вбачається, що відповідач [PERSON] дійсно вже протягом тривалого часу (з квітня 2020 року) взагалі не бере участі у процесі виховання своїх неповнолітніх дітей, зокрема, не піклується про стан їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться створенням умов для їх освіти, підготовки до самостійного життя, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не спілкується з дітьми, матеріально не забезпечує, не здійснює захисту їх законних прав і інтересів. Доказів зворотнього або об`єктивної неможливості відповідача брати участь у процесі виховання дітей, зокрема, за станом здоров`я, до суду надано не було. Також суду не надано доказів того, що будь-хто чинить перешкоди спілкуванню матері з дітьми, виконанню нею батьківських обов`язків. Суд звертає увагу на те, що відповідач мала можливість і достатньо часу для того, щоб створити умови для проживання дітей, звернутись до позивача як з питання побачень з дітьми, так і їх повернення. Відповідач як представникам Служби у справах дітей, так і суду висловлювала намір це зробити. Однак, з моменту влаштування її дітей до закладу охорони здоров`я і до дати ухвалення судом рішення відповідач не вжила жодних дій, які би свідчили про її дійсний намір і бажання повернути дітей, а також про те, що вона змінила своє ставлення до своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей. Зазначене у своїй сукупності дає суду підстави дійти висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і її слід позбавити батьківських прав. Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам у справі положення ст.169 СК України, відповідно до яких мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про їх поновлення до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За положеннями ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно вимог ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання трьох її неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/2 заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аліменти підлягають стягненню на користь законного представника дітей [PERSON] - матері-вихователя дитячого будинку сімейного типу, де виховуються діти, яка надала згоду на стягнення аліментів на її користь. Час, з якого присуджуються аліменти на дітей визначається відповідно до вимог ст.191 СК України від дня пред`явлення позову, тобто, з 15 квітня 2020 року. У відповідності до ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позову в інтересах малолітньої особи. Згідно із ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2019 по справі № 161/4985/17 зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Приймаючи до уваги вимоги ст.141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», а також задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved