Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

ПАТ «КБ «Приватбанк»23.05.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору недійсним. 10.04.2019 року позивачем подано заяву про зміну підстав позову. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між позивачем та [PERSON] було укладено депозитні договори: №SAMDNWFD0071295319301 від 09.09.2016 року, залишок коштів за яким станом на 19.12.2016 року становив 13917627,89 гривень; №SAMDNWFD0071315040901 від 23.09.2016 року, залишок коштів за яким станом на 19.12.2016 року становив 25805,82 доларів США. 19.12.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договори позики №1707, №1708, №1709 кожен на суму 5000000,00 грн., згідно з умовами яких [PERSON] передала у власність [PERSON] готівкові кошти на загальну суму 15000000,00 грн., а [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів у строк до 20.12.2016 року. В цей же день між відповідачами було укладено договір застави (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору), за умовами якого [PERSON] передав у заставу [PERSON] в забезпечення виконання ним зобов`язань за договорами позики, майнові права на отримання коштів за депозитними договорами. 18.12.2016 року Радою національної безпеки і оборони України було прийнято Рішення «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки України в економічній сфері та захисту інтересів вкладників». В цей же день Правлінням Національного Банку України було прийнято постанову «Про віднесення ПАТ «Приватбанк» до категорії неплатоспроможних» та на виконання зазначеної постанови Фонд гарантування вкладів фізичних осіб прийняв рішення про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Приватбанк». Відтак, позивач зазначає, що 19.12.2016 року, а саме, в день укладення оспорюваного договору, у ПАТ «КБ «Приватбанк» вже діяла тимчасова адміністрації, а оспорюваний договір був укладений відповідачами після її ведення. У відповідності до ст. ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та Положення про визначення пов`язаних із банком осіб, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №315 від 12.05.2015 р., 13.12.2016 р. Комісією з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків прийнято рішення за №105 «Про визначення осіб пов`язаними з ПАТ «КБ «Приватбанк», яким [PERSON] визнано пов`язаною особою з ПАТ «КБ «Приватбанк» особою. Позивач вважає, що [PERSON] , розуміючи ризики визнання його пов`язаною особою з ПАТ КБ «Приватбанк» та застосування процедури обміну грошових коштів останнього відповідно до ст. 41-1 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», 19.12.2016 року для створення штучних умов для обтяження зобов`язань, уклав з [PERSON] договір застави, який суперечить вимогам ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 576 ЦК України, ст. 4 ЗУ «Про заставу», ч.6 ст. 41-1 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому, позивач просить суд визнати недійсним договір застави (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору) від 19.12.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжком Д.В. та зареєстрований в реєстрі за реєстровим №1710. Ухвалами суду від 08.06.2017 року та від 20.02.2018 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Національний банк України та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжко Дмитра Віталійовича, відповідно, до участі у цивільній справі. Представники позивачів [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні, кожен окремо, позовні вимоги підтравили, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання також не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Присутній в судовому засіданні 12.12.2018 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував щодо задоволення позовних вимог, та згідно письмових заперечень представника відповідача [PERSON] , останній просить суду залишити позовні вимоги без задоволення. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надати письмові пояснення не скористався. Представник Національного банку України Пріцак І.Є. в судове засідання не з`явився, 12.02.2019 року надав до суду заяву, згідно якої просив розглядати цивільну справу без участі представника Національного банку України, правом надати письмові пояснення не скористався. Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжко Д. В. також не з`явився в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, правом надати письмові пояснення не скористався. Зважаючи на неявку відповідачів та представників відповідачів, а також представників третіх осіб, та враховуючи неодноразові заяви представників про відкладення розгляду справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, суд визнає, що представники відповідачів та третіх осіб не з`явились до суду без поважних причин. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливим провести судове засідання без участі сторін. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено наступні договори: договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжком Д.В. та зареєстрований в реєстрі за №1707, згідно якого [PERSON] (позикодавець) передала у власність [PERSON] (позичальнику) готівкою грошові кошти в сумі 5000000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у строк до 20.12.2016 року (Т.1 а.с. 8-9); договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжком Д.В. та зареєстрований в реєстрі за №1708, згідно якого [PERSON] (позикодавець) передала у власність [PERSON] (позичальнику) готівкою грошові кошти в сумі 5000000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у строк до 20.12.2016 року (Т.1 а.с. 10-11); договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжком Д.В. та зареєстрований в реєстрі за №1709, згідно якого [PERSON] (позикодавець) передала у власність [PERSON] (позичальнику) готівкою грошові кошти в сумі 5000000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у строк до 20.12.2016 року (Т.1 а.с. 12-13). 19.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір застави (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору), посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжком Д.В., зареєстрований в реєстрі за №1710. Предметом даного договору є надання [PERSON] , як заставодавцем, в заставу майнових прав на отримання грошових коштів в повному обсязі по договору №SAMDNWFD0071295319301 (вклад «Стандарт» терміновий на 12 міс.) від 09.09.2016 року в сумі 13917627,89 грн. та по договору №SAMDNWFD0071315040901 (вклад «Стандарт» терміновий на 12 міс.) від 23.09.2016 року в сумі 25805,82 дол. США, укладеним між заставодавцем та ПАТ КБ «Приватбанк», в забезпечення виконання зобов`язань заставодавця перед [PERSON] , як заставодержателем, що випливають з : договорів позики від 19.12.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжком Д.В. за реєстровим №1707, №1708, №1709 та додаткових угод до них (Т. 1 а.с. 14-19). Радою Національної безпеки і оборони України 18.12.2016 року було прийнято Рішення «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки України в економічній сфері та захисту інтересів вкладників» (Т. 1 а.с. 22-23). Рішенням Правління Національного банку України від 18.12.2016 року №498-рш/БТ віднесено ПАТ КБ «Приватбанк» до категорії неплатоспроможних (Т. 1 а.с. 24-26). Рішенням №2859 від 18.12.2016 року Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Приватбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» розпочато процедуру виведення ПАТ КБ «Приватбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністративної строком на один місяць з 19.12.2016 року по 18.01.2017 року (включно) (Т. 1 а.с. 29-34). Так, відповідно до ч. 1 ст. 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції на момент виникнення правовідносин) виведення з ринку неплатоспроможного банку за участю держави здійснюється протягом двох календарних днів з дня, наступного за днем початку процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку. Фонд протягом двох календарних днів під час виведення неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, визначений пунктом 4 або 5 частини другої статті 39 цього Закону, за поданням Міністерства фінансів України призначає членів правління та ради банку. Норми статті 7 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не поширюються на банк, придбаний державою відповідно до цієї статті. Держава набуває право власності на акції банку після завершення двох календарних днів з дня, наступного за днем початку процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, з оплатою акцій на умовах відстрочення платежу в порядку, встановленому цією статтею. Частиною 3 ст. ст. 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції на момент виникнення правовідносин) передбачено, що рішення про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, визначений пунктом 4 або 5 частини другої статті 39 цього Закону, приймає Кабінет Міністрів України за пропозицією Національного банку України, в якій зазначаються спосіб виведення банку з ринку за участю держави та розрахунки мінімальної потреби в капіталі з урахуванням можливості обміну необтяжених грошових зобов`язань банку перед пов`язаними особами, а також необтяжених грошових зобов`язань перед юридичними та фізичними особами, що не пов`язані з банком, крім коштів за поточними та депозитними рахунками таких осіб на акції додаткової емісії. Ця пропозиція повинна також містити розрахунок можливої потреби у додатковій капіталізації банку з урахуванням консервативних сценаріїв економічного розвитку, визначених Національним банком України. Таким чином, фактично після закінчення процедури виведення банку з ринку за участі держави змінюється лише власник банківської установи та ним стає держава. У цьому випадку відсутнє відкликання банківської ліцензії або ліквідаційна процедура щодо банку. Крім цього, строк дії за договорами депозитних вкладів №SAMDNWFD0071295319301 від 09.09.2016 року та №SAMDNWFD0071315040901 від 23.09.2016 року [PERSON] станом на момент визнання банку неплатоспроможним та запровадження тимчасової адміністрації не закінчився, у зв`язку з чим за ст. 26, 29 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідач [PERSON] не втратив права розпоряджатись вкладами, а відповідно Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не набув за ними прав кредитора. Відтак, посилання позивача щодо недійсності договору застави від 19.12.2016 року на те, що у [PERSON] було обмежене право розпорядження депозитами станом на 19.12.2016 року та було лише право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за його депозитними договорами, а саме, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в межах 200000 грн., оскільки дана норма не регулює спірні правовідносини. Також, посилання позивача на те, що [PERSON] втратив право розпоряджатись зобов`язаннями відповідно до ст. 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд не може прийняти до уваги у зв`язку з невідповідністю вказаної норми ст. 41 Конституції України, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Крім того, застава за ст. 546 ЦК України є одним з видів забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Тоді як, в силу норм ст. ст. 589, 590 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, договір застави не тотожний заміні кредитора у зобов`язанні; [PERSON] не здійснював уступку права вимоги за договорами депозитних вкладів №SAMDNWFD0071295319301 від 09.09.2016 року та №SAMDNWFD0071315040901 від 23.09.2016 року. Навіть у разі заміни кредитора у зобов`язанні (що у даному випадку відсутнє), вона за ст. 516 ЦК України здійснюється без згоди боржника. Викладене вище, спростовує твердження позивача, що відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено виключно право вкладника на одержання відшкодування коштів за вкладами. Також не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача, що згідно з ч. 6 ст. 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у разі виявлення зобов`язань банку перед іншими особами, що не обліковувались за балансовими та/або позабалансовими рахунками банку на момент набуття права власності на акції банку державою, правочини, за якими виникають такі зобов`язання, вважаються нікчемними, а зобов`язання не підлягають виконанню банком. Оскільки у даному випадку обтяження не є тотожним зобов`язанню банку перед третіми особами. Банк у даному випадку є третьою особою, а не боржником, щодо договорів, на підставі яких виникли та зареєстровані обтяження. Також, судом взято до уваги, що відповідно до ст. 75 Закону України «Про банки та банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею. Таким чином, хибним та таким, що ґрунтується на власному припущенні є твердження позивача, що відповідач [PERSON] , розуміючи ризики визнання його пов`язаною особою з ПАТ КБ «Приватбанк» та застосування процедури обміну грошових коштів відповідно до ст. 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уклав договір застави з [PERSON] для створення штучних умов обтяжень. Разом з цим, в матеріалах справи дійсно мається електронне повідомлення від 14.12.2016 року за №26-0005/101695 за яким [PERSON] визнаний особою, пов`язаною із ПАТ КБ «Приватбанк» (Т.2 а.с. 58), але жодних доказів про інформування зазначеної інформації відповідачу [PERSON] суду не надано. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, зважаючи на те, що стороною позивача в порушення ст. 81 ЦПК України не надано жодного належного та допустимого доказу у підтвердження обставин, викладених в позовній заяві та не наведені підстави визнання недійсним договору застави відповідно до ст. 203, 215 ЦК України, у зв`язку з чим суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed