Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Одеська міська рада звернулася з позовом до КП «Домоуправління № 18», [PERSON], третя особа Департамент комунальної власності Одеської міської ради, в якому просила визнати недійсним договір найму житлового приміщення № 316 від 24.04.2014 року, укладений між КП «Домоуправління № 18» та [PERSON], а також встановити порядок виконання рішення суду шляхом зняття з реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник Одеської міської ради посилається на те, що 24.04.2014 року між відповідачами КП «Домоуправління № 18» та [PERSON] було укладено договір найму житлового приміщення № 316 від 24.04.2014 pоку, а саме кімнат № 3, 4 квартири [ADDRESS]. Представник позивача вказує, що в порушення вимог ст. 58 Житлового кодексу УРСР між КП «Домоуправління № 18» та [PERSON] 24 квітня 2014 року був укладений оспорюваний договір найму житлового приміщення № 316 за відсутності рішення виконавчого комітету Одеської міської ради про його надання та єдиної законної підстави для вселення ордеру. Одеська міська рада вважає, що укладення договору найму № 316 суперечить рішенню виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.08.2013 року № 324, в преамбулі якого зазначено, що це «рішення прийнято з метою, зокрема, залучення громадян до участі в утримання і збереженні існуючого житла, беручи до уваги той факт, що громадяни мешкають в жилих приміщеннях, віднесених до фонду житла для тимчасового проживання дуже тривалий час». Тобто договори найму житлових приміщень, які необхідні для їх подальшої приватизації, повинні були укладатися з громадянами, які мешкали у будинках маневреного фонду саме дуже тривалий час, проте з довідки про склад сім'ї та прописку (додаток № 3), акту від 16.01.15 р. вбачається, що відповідач [PERSON] не тільки не проживав у спірному приміщенні тривалий час, а навіть не вселявся до нього, оскільки спробам вселення відповідачу перешкоджали постійні мешканці квартири № 8 сім'я Донченко. Комунальні послуги за особовим рахунком [PERSON] також не сплачував станом на 31.12.2014 р. борг становив 1983,88 грн. На переконання позивача укладення спірного договору найму №316 без відповідного рішення власника (уповноваженого власником органу) про надання житлового приміщення, без ордеру, з особою, яка не проживала тривалий час у житловому приміщенні - [ADDRESS] порушує права та інтереси територіальної громади міста в особі Одеської міської ради щодо володіння, користування та розпорядження обєктами комунальної власності житловим фондом, що вимусило Одеську міську раду звернутися до суду із даним позовом. У судове засідання 02.07.2015 року представник Одеської міської ради не зявився, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 30). Представник відповідача КП «Домоуправління № 18» у судове засідання 02.07.2015 року також не зявився, надав до канцелярії суду заяву, в якій позовні вимоги в частині вимог про визнання недійсним договору найму визнав та просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 36). Представник третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у судове засідання не зявився, неодноразово належним чином сповіщався судом про дату, час та місце слухання справи (а.с. 17, 25), 19.05.2015 року подав до канцелярії суду заяву, в якій позов Одеської міської ради підтримав, справу просив розглянути за його відсутності (а.с. 23). Відповідач [PERSON] та про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалася, про що свідчить довідка з адресно довідкового бюро ГУДМС України в Одеській області (а.с. 16), однак у жодне судове засідання не зявився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав. При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Приймаючи до уваги, що судові відправлення від [PERSON] були повернуті поштою із відміткою «за даною адресою не проживає» (а.с. 26, 27, 38), суд вважає за можливе розглядати справу без участі цього відповідача за наявними в ній матеріалами. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні 24.04.2014 року між відповідачами КП «Домоуправління № 18» та [PERSON] було укладено договір найму житлового приміщення № 316 від 24.04.2014 p., а саме кімнат № 3,4 квартири [ADDRESS] (а.с. 7-8). Згідно з пунктом 1 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.08.2013 року № 324 «Про впорядкування діяльності КП «Домоуправління №18» (зі змінами, внесеними рішенням виконкому від 27.02.2014 № 40) житлові будинки згідно з переліком, зокрема будинок по вул. Краснова,8, було віднесено до державного житлового фонду, в якому дозволяється проведення приватизації жилих приміщень у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 6). Відповідно до положень ст. 61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно ст. 58 Житлового Кодексу УРСР єдиною підставою для вселення в жиле приміщення будинку державного або громадського житлового фонду є ордер, який видається на підставі рішення виконавчого комітету відповідної ради. Пунктом 3 вищезазначеного рішення № 324 було доручено КП «Домоуправління №18» провести заходи з підготовки документів, які є підставою для оформлення приватизаційних документів, зокрема укладати договори найму. Судом встановлено, що в порушення зазначених норм Житлового кодексу УРСР між КП «Домоуправління № 18» та [PERSON] 24 квітня 2014 року був укладений договір найму житлового приміщення № 316 за відсутності рішення виконавчого комітету Одеської міської ради про його надання та єдиної законної підстави для вселення [PERSON] ордеру. Укладення договору найму № 316 суперечить і змісту рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.08.2013 року № 324, в преамбулі якого зазначено, що це «рішення прийнято з метою, зокрема, залучення громадян до участі в утримання і збереженні існуючого житла, беручи до уваги той факт, що громадяни мешкають в жилих приміщеннях, віднесених до фонду житла для тимчасового проживання дуже тривалий час». Таким чином, договори найму житлових приміщень, які необхідні для їх подальшої приватизації, повинні були укладатися саме з громадянами, які мешкали у будинках маневреного фонду дуже тривалий час з метою реалізації їх права на приватизацію цих приміщень, проте, як вбачається з довідки про склад сім'ї та прописку (а.с. 9), акту від 16.01.15 року (а.с. 10) [PERSON] не лише не проживав у спірному приміщенні тривалий час (він зареєстрований у спірній квартирі лише 16.05.2014 року), а навіть не вселився до нього. Як вбачається з акту від 16.01.2015 р. спробам вселення відповідачу перешкоджали постійні мешканці квартири № 8 сім'я Донченко. Комунальні послуги за особовим рахунком [PERSON] також не сплачував - на 31.12.2014 р. борг становив 1983,88 грн. (а.с. 11). Згідно листа КП «Домоуправління № 18» від 20.03.2015 р. № 69 відповідач лише 3 лютого 2014 року був прийнятий на роботу до КП «Домоуправління № 18», а 24 квітня 2014 р. з ним вже був укладений спірний договір на житлове приміщення, в якому він не тільки не проживав тривалий час, а навіть не вселився. Отже, судом встановлено, що спірний договір був укладений без ордеру, який є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення, з особою, яка не тільки не проживала тривалий час за зазначеною адресою, а й взагалі не заселялася до житлового приміщення, не була в ньому зареєстрована та не сплачувала комунальні послуги. Таким чином, суд дійшов висновку, що укладений між відповідачами договору найму № 317 суперечить положенням статей 51, 58, 61 Житлового Кодексу УРСР, а також рішенню виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.08.2013 року № 324 «Про впорядкування діяльності комунального підприємства «Домоуправління № 18». Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до змісту ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 203 зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Це означає,що його вчинення не є підставою набуття тих прав та обов'язків, на що спрямовано правочин. Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку за позовом однієї із сторін цього правочину або іншої заінтересованої особи, що заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом. Стаття 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на житловий фонд. Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальна громада міста безпосередньо або через створені ними органи місцевого самоврядування, керує майном, що знаходиться в комунальній власності. Відповідно до рішення Одеської обласної ради народних депутатів № 116 - XXI від 25.11.91 р. «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області», у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь жилий та нежилий фонд місцевих рад, розташований у рамках територіальних меж міста. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виняткової компетенції органів місцевого самоврядування відносяться правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню об'єктами комунальної власності. Відповідно до статті 18 ЖК УРСР управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Вищевказаним рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 324 від 15.08.13 р. був затверджений перелік будинків комунальної власності м. Одеси, в яких дозволяється приватизація, до якого включено буд. № 8 по вул. Краснова. З огляду на наведені вище законодавчі положення суд погоджується із доводами Одеської міської ради та вважає, що укладення оспорюваного договору найму №316 без відповідного рішення власника (уповноваженого власником органу) про надання житлового приміщення, без ордеру, з особою, яка не проживала тривалий час у житловому приміщенні [ADDRESS] порушує права та інтереси територіальної громади міста в особі Одеської міської ради щодо володіння, користування та розпорядження обєктами, яка є належним позивачем у справі. При викладених обставинах з урахуванням часткового визнання позову співвідповідачем КП «Домоуправління № 18», відсутності обґрунтованих заперечень відповідача [PERSON] позов підлягає задоволенню. \~\~ Укладений між відповідачами договір найму став підставою для реєстрації місця проживання [PERSON] у [ADDRESS] 16-го травня 2014 року, оскільки відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для реєстрації особи подаються, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі (зокрема, договір найму). Згідно ст. 217 ЦПК України суд, \~який \~ухвалив \~рішення, \~може визначити порядок його виконання, \~вжити заходів \~для \~забезпечення \~його \~виконання, \~про \~що \~зазначає \~в рішенні. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з \~реєстрації \~місця \~проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, \~запиту \~органу \~реєстрації \~за новим \~місцем \~проживання \~особи, \~остаточного \~рішення \~суду (про позбавлення \~права \~власності \~на \~житлове \~приміщення \~або \~права користування \~ житловим \~ приміщенням, \~ визнання \~особи \~безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі, яким визнається недійсним договір найму, у разі \~набрання ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача [PERSON] за вищевказаною адресою. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Outcome: approved