Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

ПАТ «КБ «Надра»» 10 вересня 2014 року звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач у своєму позові посилався на те, що 11 липня 2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 16704.55 доларів США з виплатою процентної ставки 10 % річних з терміном погашення до 11.07.2011 року, а [PERSON] зобов'язалася кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором. 11 липня 2005 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Разом з тим, відповідачі свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконали, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 06 серпня 2014 року склав 24864.02 долара США та 1377644.42 грн. Позивач у своєму позові просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 24864.02 долара США та 1377644.42 грн. та судові витрати по справі. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв від них не надходило. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 11 липня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра»», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір № 8/2006/840-К/14091-А, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 16704.55 доларів США з виплатою процентної ставки 10 % річних з терміном погашення до 11.07.2011року, а [PERSON] зобов'язалася кошти прийняти, належним їх чином використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с. 10-12). Грошові кошти в розмірі 16704.55 доларів США були надані [PERSON] 11 липня 2006 року, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 11 липня 2006 року (а.с. 16). Із позовної заяви вбачається, що позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни. Інші порушення позичальником умов кредитного договору - позивачем не зазначено. Відповідно до розрахунку позивача станом на 06 серпня 2014 року існує заборгованість позичальника за вказаним кредитним договором у розмірі 24864.02 долари США та 1377644.42 грн, яка складається з заборгованості за сумою кредиту у розмірі 16704.55 доларів США, заборгованість по процентам у розмірі 8159.46 доларів США, пеня у розмірі 110355.01 доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України, станом на 06.08.2014 року становить 1357101.77 грн, штраф у розмірі 1670.46 доларів США , що в еквіваленті по курсу Національного банку України, станом на 06.08.2014 року становить 20242.65 грн. (а.с.6-9). Правилами ст.. ст.. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Суд вважає доведеним суму заборгованості за вказаним кредитним договором , які розраховуються позивачем стосовно основного боргу за тілом кредиту, відсотків, за користування кредитом, оскільки вони підтверджуються доказами у справі, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог. Що стосується нарахування позивачем штрафів щодо п. 5.2 кредитного договору у сумі 1670.46 доларів США , що в еквіваленті по курсу Національного банку України, станом на 06.08.2014 року становить 20542.64 грн,то суд не вбачає підстав для стягнення вказаної суми штрафу , оскільки не встановлено судом та не визначено позивачем за які саме порушення умов кредитного договору та за який період та за який конкретно випадок накладено на позичальника штраф, враховуючи вищевикладені підстави для відповідальності у вигляді штрафу відповідно до п. 5.2 кредитного договору. Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності, загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. ( ст.. 257ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до вимог ст.. 259 ЦК України ч. 1 позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної давності починається з дня, коли особа дізналася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка йог порушила(ч. 1 ст. 261ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов»язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч.5 ст. 261ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов»язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору,як з певними моментами(фактами), які свідчать про порушення прав особи( ст..261ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі, яка розглядається судом, встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов»язаний здійснювати повернення кредиту у розмірі та в строки, визначені цим договором, а також встановлено відповідальність за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, та право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кредитних коштів, а відтак і початок перебігу позовної давності починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки дія кредитного договору закінчилася 11.07.2011 року , то саме з цього часу рахується початок перебігу позовної давності. Таким чином, позивач повинен звернутися за захистом порушеного права до суду до 11.07.2012 року, оскільки сторонами кредитних правовідносин необумовлений строк позовної давності та застосовується загальний спеціальний строк позовної давності до правовідносин стосовно стягнення неустойки - 1 рік, однак позивач звернувся до суду 10.09.2014 року , тобто зі спливом строку позовної давності. Позивач - банк не заявив суду щодо поновлення строку позовної давності. З матеріалів справи не вбачається підстав для визнання пропуску строку банком з поважних причин. Позивач- банк продовжував щомісячно нараховувати проценти та штрафні санкції за прострочення зобов»язання по поверненню кредитних коштів після припинення відповідачем здійснення операцій по сплаті кредитних коштів та після закінчення строку кредитного зобов»язання , що свідчить про обізнаність позивача про порушення його права. На підставі зазначених вимог закону суд вважає, що необхідно відмовити у задоволені позову про стягнення пені за пропуском строку позовної давності. 11 липня 2005 року між ВАТ «КБ «Надра»», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра»» та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 13-15). Частиною 1статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов»язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 статті 598 ЦК України зобов»язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку , встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов»язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов»язань не може розглядатися як доказ установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. В пункті 24 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснено, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов»язання має бути виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов»язання , то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором строк пред»явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов»язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов»язання у повному обсязі або у зв»язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред»явлення вимоги до поручителя є як направлення /вручення йому вимоги про погашення боргу(залежно від умов договору), так і пред»явлення до нього позову. При цьому в разі пред»явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання. Суд встановив, і це підтверджується матеріалами справи,що вимоги позивача до поручителя відповідача [PERSON] про погашення заборгованості було пред»явлено 10 вересня 2014 року , тобто поза межами передбаченого законом шестимісячного строку, початок перебігу якого обчислювався у відповідності до договору поруки від 11 липня 2005 року де зазначено, зокрема, про зобов»язання повернення кредиту до 11 липня 2011 року.( а.с. 13-15). Інших доказів своєчасного направлення письмової вимоги поручителю про погашення заборгованості матеріали справи не містять. Такм чином, договір поруки № 1091/1 від 11 липня 2005 року укладений між позивачем та [PERSON] є припиненим і стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів в солідарному порядку виключається. Аналізуючи докази по справі суд приходить до висновку, що у позові до відповідача [PERSON] як поручителя, слід відмовити з вищенаведених підстав. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ « Комерційний банк» Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/2006/840-К/1091-А від 11 липня 2006 року станом на 06 серпня 2014 року а саме, заборгованість за сумою кредиту у розмірі 16704.55 доларів США, заборгованість по процентам у розмірі 8159.46 доларів США., в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3654.00грн., тому з відповідача [PERSON]на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які ним було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial