Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Начальник Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Степаненко Є.О. звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього на користь держави в особі Військового інституту телекомунікацій та інформатизації витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі у розмірі 30849,38 грн. та судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~ В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом начальника\~Військового інституту\~телекомунікацій та\~інформатизації від 29.08.2016 року №173 солдата [PERSON] зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання, з 29.08.2016 року призначено на посаду курсанта, зараховано до списків особового складу інституту, на всі види забезпечення по курсантській нормі, на котлове забезпечення з 30.08 2016 року. 09.12.2016 року наказом начальника Військового інституту від 09.12.2016 року № 247 [PERSON] відраховано зі списків інституту, у зв`язку із достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання. Власноруч підписуючи Контракт про навчання [PERSON] ознайомився та надав згоду відповідно до п.1 Контракту відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у Військовому інституті у разі дострокового розірвання контракту. Позивач стверджує, що збитками, в даному випадку, є витрати, пов`язані з навчанням і утриманням відповідача у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації за період з 29.08.2016 року по 09.12.2016 року Загальна сума витрат на утримання [PERSON] у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації складає 30 849,38 грн., з яких витрати пов`язані з грошовим забезпеченням - 27 830 гривень 00 копійок, з послугами харчування (продовольче забезпечення) протягом навчання - 2659 гривень 38 копійок, по медичному забезпеченню 360 гривень 00 копійок. Відповідач добровільно не відшкодував витрати, пов`язані із його навчанням, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2017 року головуючим суддею визначено суддю Пархоменко І.О. Ухвалою від 11.01.2018 року було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Строк відрядження судді Пархоменко І.О. закінчився 06.08.2018 року, цивільна справа по суті не розглянута. Згідно розпорядження керівника апарату суду від 20.09.2018 року за № 1098 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2018 року, справу передано до розгляду судді Трояновській Т.М. Ухвалою суду від 20 вересня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Трояновською Т.М., розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Представник Військового інституту\~телекомунікацій та\~інформатизації у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи позивач був сповіщений завчасно відповідно до вимог статей 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України. На адресу суду начальник Військового інституту\~телекомунікацій та\~інформатизації Степаненко Є.О. направив заяву, зареєстровану 05.03.2019\~року за\~вхідним №\~1662/19-вх,\~відповідно до\~якої позовні\~вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, розгляд справи провести за відсутності представника військового інституту, зазначивши, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач, [PERSON] , у судові засідання, що були призначені на 23 жовтня 2018 року, 15 листопада 2018 року, 07 грудня 2018 року, 25 січня 2019 року, 05 березня 2019 року та 22 квітня 2019 року не з`являвся,\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~за адресою\~місця реєстрації,\~вказаною у\~довідці Відділу\~обліку та\~моніторингу інформації\~про реєстрацію\~місця проживання\~ГУ ДМС\~України в\~Харківській області\~(а.с.\~24).\~Згідно з\~даними поштових\~відділень судові\~повістки повернулися\~на адресу\~суду з\~відміткою про\~неможливість вручення\~ «за\~закінченням встановленого\~строку зберігання»,\~окрім судової\~повістки на\~25.01.2019\~року,\~яку отримано\~матір`ю позивача,\~за таких\~обставин,\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~131\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~відповідач [PERSON] вважається такими, що належним чином повідомлений про розгляд справи. У судове\~засідання,\~що було\~призначено на\~22\~квітня 2019\~року [PERSON] \~також не\~з`явився,\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~шляхом розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України від 08.04.2019 року (https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/685301/). Причини неявки відповідача суду не відомі. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача, на думку суду, свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи,\~що в\~матеріалах справи\~достатньо даних\~про права\~та взаємовідносини\~сторін,\~суд вважає\~можливим вирішити\~справу на\~підставі наявних\~у ній\~матеріалів та\~ухвалити заочне\~рішення,\~проти чого\~не заперечує\~позивач,що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України в зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. У відповідності до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України). Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України). Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації є складовою частиною Збройних Сил України, підпорядкований Міністерству оборони України, і перебуває на утриманні Державного бюджету. Фінансування Збройних Сил України, як визначено ст.15 Закону України «Про Збройні Сили України», здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство Оборони України, яке відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», Указу Президента України від 6 квітня 2011 року № 406/2011 «Про Положення про Міністерство оборони України та Положення про Генеральний штаб Збройних Сил України» є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, а також є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Відповідно до цього Положення, Міністерство Оборони України утворює, реорганізує і ліквідує у встановленому порядку підприємства, установи, організації, контролює їх діяльність та керує економічною та фінансовою роботою в Збройних Силах України. Міністерство Оборони України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва, а також у формуванні державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру, гідрометеорологічної діяльності. Статтею 3 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» передбачено, що Міністерство Оборони України є органом державного управління Збройних Сил України і несе повну відповідальність за їх розвиток та підготовку до виконання завдань оборони, а суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Також, відповідно до ст. 8 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України», кошти, одержані від здійснення військовими частинами господарської діяльності, зараховуються до Державного бюджету України та використовуються виключно на національну оборону відповідно до кошторису Міністерства оборони України. Із матеріалів справи судом встановлено, що 29 серпня 2016 року між Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючи обов`язки начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації полковником Кувшинова О.В. та солдатом [PERSON] укладений контракт про проходження останнім військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, відповідно до умов якого [PERSON] взяв на себе зобов`язання проходити військову службу (навчання) у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулюють порядок проходження військової служби (а.с.15). Наказом тимчасово виконуючи обов`язки начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації (по стройовій частині) полковника [PERSON] від 29 серпня 2016 року № 173 погодженим з начальником відділу особового складу та стройового підполковником [PERSON] , солдата військової служби за контрактом [PERSON] , зарахованого наказом начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації (по особовому складу) від 26.07.2016 року № 29 курсантом першого курсу денної форми навчання факультету телекомунікаційних систем та мереж, який прибув для навчання із військової частини [NUMBER] м Київ, з 29 серпня 2016 року призначено на посаду курсанта, зараховано до списків особового складу інституту, на всі види забезпечення по курсантській нормі, на котлове забезпечення з 30.08.2016 року. Встановлено максимальний посадовий оклад за останньою займаною посадою, механіка відділення каналоутворювальних систем відділу передавальних радіопристроїв центру радіозв`язку, у розмірі 530 гривень на місяць (а.с. 13).0 09 грудня 2016 року відповідно до Витягу з наказу начальника Війсьуогово інституту телекомунікацій та інформатизації (по стройовій частині) №247 солдата військової служби за контрактом [PERSON] , курсанта 1 курсу 163 навчальної групи факультету телекомунікаційних систем, відрахованого з інституту наказом начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації від 09.12.2016 року №68 (по особовому складу), у зв`язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання. З 09.12.2016 року виключено із списків особового складу інституту та всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 10.12.2016 року. Згідно\~постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах»\~наказано стягнути кошти на відшкодування за утримання в інституті встановленим порядком. (а.с.14). Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] проходив навчання та військову службу у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації на посаді курсанта у період часу з 29 серпня 2016 року по 09 грудня 2016 року. Грошове забезпечення проводилося відповідно до\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 07.11.2007\~року №\~1294\~«Про упорядкування\~структури та\~умов грошового\~забезпечення військовослужбовців,\~осіб рядового\~і начальницького\~складу» \~та \~наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260\~зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 року за №638/15329 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцями Збройних Сил України та де яким іншим особам». Так, грошове забезпечення за період навчання [PERSON] склало 30849 гривень 38 копійок, що підтверджується розрахунком витрат на утримання у вищому навчальному закладі (а.с.18). Відповідно до п. 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента\~України №1153/2008\~від 10.12.2008 року однією з підстав для дострокового припинення (розірвання) контракту про навчання курсантом вищого військового навчального закладу, є відмова від проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення навчання. Приписами ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»\~(у редакції на день винесення наказу про відрахування) передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и» частини шостої\~статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.\~У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджено\~постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964. Зазначений Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої\~ статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~ витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі. Так, відповідно до п. 3 та п. 4 зазначеного Порядку, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.\~\~Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. Згідно п. 1 контракту, укладеного між Міністерством оборони України та [PERSON] 29.08.2016 року, у разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу відповідач зобов`язався відшкодувати Міністерству Оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу. Відповідно до розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі з дня його зарахування по день виключення зі списків особового складу встановлено, що сума витрат за період часу з 29 серпня 2016 року по 09 грудня 2016 року загалом склала 30849 гривень 38 копійок, з яких: 2659 гривень 38 копійок продовольче забезпечення, 27830 гривень 00 копійок грошове забезпечення\~, 360 гривень 00 копійок медичне забезпечення, що підтверджується довідками розрахунками відповідних служб Військового інституту телекомунікацій та інформатизації (а.с. 18, 19, 20, 21). На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про відшкодування зазначених витрат у добровільному порядку. Відповідно до п. 7 Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку. Таким чином, виходячи з умов контракту, укладеного між сторонами даної справи та враховуючи наведені правові норми, [PERSON] повинен нести цивільно-правову відповідальність у вигляді відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Військового інституту телекомунікацій та інформатизації, суд відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 1, ч. 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1, пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 1684,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 203 від 26 вересня 2017 року (а.с. 2). Частиною 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України). З огляду\~на вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку\~про необхідність\~стягнути з\~відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1684, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved