Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на її утримання у розмірі ј частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з моменту подання заяви на користь державного виховного закладу, прийомних батьків, батьків-вихователів, опікунів, піклувальників, у родину яких буде влаштована дитина, починаючи з моменту подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог Орган опіки та піклування посилається на те, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , а батько дитини у свідоцтві про її народження вказаний згідно ч. 1 ст. 135 СК України. На даний час малолітня [PERSON] перебуває в КНП «Обласний будинок дитини № 3», оскільки матір`ю не створені належні умови для проживання дитини, від неї до служби у справах дітей не надходило заяв про намір забрати дитину та піклуватися про неї самостійно, у зв`язку з чим комісією з питань захисту прав дитини прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дитини [PERSON] . Сторони у судове засідання не з`явились. Від представника позивача за довіреністю [PERSON] надійшла заява про підтримання позовних вимог та відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення у справі, в якій просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, та через оголошення на веб-сайті суду офіційної сторінки Судова влада України, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надала. Враховуючи, те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач належним чином повідомлена про дату, місця і час судового засідання, у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи у межах наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.08.2019, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву Чугуївському та Печенізькому районах ГТУЮ Харківської області (а.с. 4). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження № 00024562977 від 14.11.2019, відомості про батька малолітньої [PERSON] - [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 6). Згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 13.11.2019, у кімн. 409 готелю Big House в м. Чугуїв 13.11.2019 о.09.50 год. знайдено дитину жіночої статі віком до 3 місяців, яка перебувала без супроводу законного представника в супроводі чужої людини без документів, що посвідчують особу, за допомогою якої вдалося встановити особу дитину як [PERSON] , [INFO] , яку доставлено до КПН «Чугуївська ЦРБ ім. М.І. Кононенка» (а.с. 8). 14.11.2019 о 12.00 год. до Служби у справах дітей прийшла [PERSON] , яка повідомила, що дитину вона залишила на свого співмешканця з 11 по 14 листопада 2019 року, оскільки працювала у м. Харкові, але місце роботи не вказала. З [PERSON] було проведено профілактичну бесіду, вона була попереджена про відповідальність її як матері за утримання, виховання, розвиток та лікування дитини та роз`яснено наслідки невиконання батьківських обов`язків і запропоновано влаштувати малолітню доньку до державного закладу терміном на 6 місяців до налагодження побутових питань, на що вона категорично відмовилась, що підтверджується відповідним актом (а.с. 9). Однак 15.11.2019 [PERSON] надано заяву про влаштування її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , до дитячого будинку, оскільки вона опинилась у складній життєвій ситуації (а.с. 10). Рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 13.12.2019 малолітню [PERSON] , [INFO] , влаштовано до державного закладу на повне державне утримання (а.с. 11). Згідно акту про факт передачі дитини від 17.12.2019, [PERSON] , [INFO] , передано [PERSON] директору КНП «Обласний будинок дитини № 3», де вона перебуває до цього часу (а.с. 12, 13). Згідно інформації КЗОЗ «Обласний будинок дитини № 3», малолітня [PERSON] з 27.12.2019 перебуває у закладі і за час її перебування в будинку дитини мати [PERSON] доньку не відвідувала, станом здоров`я не цікавилась, моральної підтримки не надавала і не виявляла бажання забрати дитину додому (а.с. 13,14). Згідно інформації, наданої КНП «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка» від 03.01.2020, [PERSON] , [INFO] , перебувала у педіатричному відділенні лікарні з 13.11.2019 по 27.12.2019 з метою медичного обстеження. Під час перебування у відділенні дитини мати [PERSON] доньку не відвідувала та станом її здоров`я не цікавилась (а.с. 15). З інформації Чугуївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про результати роботи з сім`єю [PERSON] вбачається, що під час здійснення соціального супроводу [PERSON] неохоче співпрацювала з спеціалістами центру у налагодженні життєдіяльності сім`ї, на рекомендації та поради соціального працівника реагувала пасивно (а.с. 16). Виконавчий комітет Чугуївської міської ради 25.02.2020, розглянувши документи щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] по відношенню до своєї малолітньої дитини та, враховуючи результати розгляду питання на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до своєї неповнолітньої доньки [PERSON] (а.с. 22). Конвенція про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до діючого СК України, до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином, оскільки відповідач не переймається станом здоров`я своєї неповнолітньої дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків, передбачених законом, по вихованню та матеріальному утриманню, суд приходить до висновку щодо необхідності позбавлення її батьківських прав і не бачить підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки в даному конкретному випадку виявив та оцінив позитивний результат у майбутній долі неповнолітньої [PERSON] і вважає, що таким чином та в такий спосіб будуть захищені її права та інтереси. Надані докази є підтвердженням того, що позбавлення матері батьківських прав є доцільним, оскільки відповідач допустила свідоме нехтування своїми обов`язками. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] . Що стосується позовних вимог щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню з у вигляді 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених у судовому засіданні доказів, вбачається, що відповідач безвідповідально ставиться до виховання своєї дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, тому доцільно позбавити її батьківських прав та стягнути при цьому аліменти на утримання дитини, оскільки особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу право на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною у відповідності зі ст. 168 СК України, якщо це не завдасть шкоди їх життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи, що в свою чергу, на думку суду буде стимулювати відповідача до виправлення й надасть можливість в майбутньому, при наявності її бажання, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі вищевикладеного, перевіривши матеріали цивільної справи та надані докази, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Оскільки суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при пред`явленні позову, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2102,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Дана позовна заява містить вимоги майнового і немайнового характеру. Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», - за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового розміру складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (2102,00 грн.), і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (7357,00 грн.). Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду юридичною особою або фізичною особою - підприємцем позовної заяви немайнового характеру ставка судового розміру складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (2102,00 грн.). Таким чином, підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру щодо позбавлення батьківських прав у розмірі 2102,00 грн. та за позовну вимогу щодо стягнення аліментів у розмірі 2102,00 грн. з відповідача.

Outcome: approved