Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» 16.01.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який під час судового провадження 20.04.2016 року вточнив. У судовому засіданні представник позивача [PERSON]. позов з врахуванням його уточнення підтримала та показала, що відповідно до укладеного договору б/н від 07.12.2010 року [PERSON] 30.12.2010 року отримав кредит в розмірі 10800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті htt://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. На підставі п.1.1.3.2.3 Умов… передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору, у зв'язку з чим банк в односторонньому порядку збільшив проценти за користування кредитом з 01.09.2014 року до 34,8%, з 01.04.2015 року до 43,2%, а також аналогічно на підставі п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 банк в односторонньому порядку збільшив клієнту розмір кредитного ліміту. У зв'язку з порушеннями зобов'язань по погашенню кредиту станом на 29.02.2016 року за [PERSON] виникла заборгованість в розмірі 58773,35 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 10226,73 грн., за процентами - 43027,82 грн., за пенею та комісією - 2243,88 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов… - 500 грн. (фіксована частина) та 2774,92 грн. (процентна складова), згідно розрахунку. На підставі наведеного позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість станом на 29.02.2016 року за кредитним договором б/н від 07.12.2010 року в сумі 58773,35 грн. та понесені судові витрати в розмірі 1378 грн. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та показав, що 07.12.2010 року звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою оформлення та отримання пластикової пенсійної картки. При цьому банком були нав'язані йому кредитні правовідносини, а саме 30.12.2010 року додатково видана кредитна картка «Універсальна». Незважаючи на те, що підписи на заявці від 07.12.2010 року та довідці про умови кредитування від 30.12.2010 року належать йому, що він активував кредитну картку та користувався кредитними грошима, зокрема зробив останнє погашення кредиту у червні 2014 року, вважає, що кредитний договір в розумінні ст.ст.1054-1055 ЦК України відсутній, у зв'язку з чим банк безпідставно вимагає у нього кредитну заборгованість. Також вважає, що банк протизаконно в односторонньому порядку та без його повідомлення збільшив кредитний ліміт та підвищив процентну ставку. Вважає, що кредитну заборгованість він повністю погасив, кредитну картку знищів, у зв'язку з чим просить в задоволенні позову відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України. Згідно ст.1050 ЦК України наслідками порушення кредитного договору є зобов'язання позичальника сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України та проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 07.12.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] на підставі анкети-заявки останнього про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач отримав пенсійну картку, а також уклав кредитний договір б/н, за яким 30.12.2010 року отримав платіжну картку-кредитку «Універсальна», підписавши та погодившись з Умовами та правилами кредитування та Тарифами банку (а.с.5-6). Вказаний кредит відповідачу був наданий в розмірі 10800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості, відомостей про рух коштів по рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав їх та робив платежі на погашення заборгованості. З 31.07.2013 року у відповідача виникло прострочення по тілу кредиту та дані по процентам та іншим платежам. Останній добровільній платіж по погашенню заборгованості [PERSON] провів 12.06.2014 року в сумі 60 грн. (Платіж в сумі 637,96 грн. 04.02.2016 року вчинено через ВДВС в порядку примусового виконання заочного рішення суду від 03.03.2015 року у даній справі.) У зв'язку з допущеними боржником [PERSON] неплатежами за кредитним договором банком розрахована заборгованість, яка станом на 29.02.2016 року становить 58773,35 грн. та складається із заборгованості: за кредитом - 10226,73 грн., за процентами - 43027,82 грн., за пенею та комісією - 2243,88 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов… - 500 грн. (фіксована частина) та 2774,92 грн. (процентна складова), згідно розрахунку. Про стягнення такої заборгованості просить позивач. Як вбачається з розрахунку, починаючи з 01.09.2014 року банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентів за користування кредитом - з 01.09.2014 року до 34,8%, з 01.04.2015 року до 43,2%. Правомірність вказаного змін договору банк обґрунтовує п.1.1.3.2.3 Умов… Однак договір між банком та [PERSON] укладений в грудні 2010 року, тобто тоді, коли з 22.12.2008 року діяло положення ст.1056-1 ЦК України в редакції, що забороняло банку проводити збільшення встановленого договором розміру процентів в односторонньому порядку (ч.2). Згідно ч.3 вказаної статті, умова договору щодо права банку чи іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. На підставі наведеного суд вважає, що на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з відповідача [PERSON] слід стягнути заборгованість, яка утворилася станом на 31.08.2014 року, тобто до моменту первісної зміни банком процентної ставки в односторонньому порядку. Заборгованість згідно розрахунку станом на 31.08.2014 року становить: за тілом кредиту - 10226,73 грн., за процентами (30%) - 6227,67 грн., за пенею та комісією - 1081,84 грн. Для самостійного складання розрахунку заборгованості станом на дату, заявлену у позові - 29.02.2016 року, за визначеними при укладенні договору 30-ю процентами суд спеціальних пізнань не має, а позивач в особі представника у судовому засіданні відмовився від надання такого розрахунку, наполягаючи на позові в цілому. Тобто позов в цій частині є недоведеним. Також, щодо пені та штрафів, то слід зазначити, що - 14.10.2014 року набрав чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст.2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п.20 ч.1 цього Розпорядження м.Краматорськ Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року №1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м.Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа №826/18330/14). Згідно зі ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м.Краматорськ Донецької області. Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки на теперішній час м.Краматорськ, згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача [PERSON], який зареєстрований у м.Краматорську (а.с.31), і звільняють його від обов'язку по оплаті штрафів на користь ПАТ КБ «Приватбанк», з урахуванням положень ст.5 ЦК України та ст.58 Конституції України, та пені за період з 14.04.2014 року. Стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає пеня, яка утворилася станом на 13.04.2014 року, тобто до початку дії мораторію. Клопотань про позовну давність не надходило. Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість з пені станом на 13.04.2014 року становить 741,84 грн. Вказану суму слід зменшити на суму 637,96 грн., яка була стягнута за заочним рішенням Краматорського міського суду від 03.03.2015 року у даній справі №234/301/15-ц, з боржника [PERSON] 04.02.2016 року в порядку примусового виконання вищевказаного судового рішення. Враховуючи першочергове погашення заборгованості з пені, заборгованість з пені за період по 14.04.2014 року становить 103,88 грн. Таким чином, позов ПАТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити частково, стягнувши на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 07.12.2010 року, яка утворилася станом на 31.08.2014 року, за кредитом - 10226,73 грн., за процентами за користування кредитом - 6227,67 грн., комісія та пеня - 103,88 грн., а всього - 16668,28 грн. В частині позову слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», пропорційно задоволеному позову, враховуючи звільнення відповідача [PERSON] від судових витрат на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», за рахунок державного бюджету позивачу слід відшкодувати сплачений при зверненні з позовом до суду судовий збір в розмірі 390,80 грн. (16668,28 х 1378 / 58773,35).

Outcome: partial