Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог 18.07.2019 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить розділити спільне майно подружжя та визнати за [PERSON] , право власності на: Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , який оформлений на [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №2716, видане 02.06.1989 Шполянською міською радою Черкаської області, який складається з житлового будинку з верандою «А,а» загальною площею 95,9 кв.м, сараю літньої кухні «Б», погреба п/д, вбиральні «В», колодязя Ѕ частини «К», загальною вартістю 91\~900,00грн., вартістю Ѕ частини 45 950,00 грн. Ѕ ідеальну частину легкового автомобіля хетчбек В, Skoda Fabia, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , сірого кольору, який оформлений на [PERSON] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 29.12.2017 Центром ДАІ 7141, серія [NUMBER] , № [NUMBER] , загальною вартістю 87 200,00 грн., вартістю Ѕ частини 43 600,00 грн. Аргументи учасників справи: Свій позов позивач мотивує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 08.08.1981. З відповідачем спільно проживали до червня 2014. Даний шлюб розірвано 02.01.2019. Від шлюбу є повнолітній син [PERSON] . В період шлюбу та спільного проживання сторонами за спільні кошти був побудований житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] . Вартість вказаного будинку з господарськими будівлями становить 91 900,00 грн., а вартість Ѕ частини становить 45 950,00 грн. Також був придбаний легковий автомобіль хетчбек В, Skoda Fabia, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який оформлений на відповідача. Вартість вказаного автомобіля складає 87\~200,00 грн., а вартість Ѕ частини становить 43 600,00 грн. Оскільки за взаємною згодою розділити спільне майно подружжя відповідач не бажає, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом з вимогами про розподіл спільного рухомого та нерухомого майна подружжя. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначено, що між сторонами досягнуто згоди, що відповідач зробить заповіт на ім`я їхнього єдиного спільного сина [PERSON] . Відповідач виконав умови домовленості та склав заповіт у 2014 році на ім`я свого сина, який був посвідчений нотаріусом Шполянського державного нотаріального округу Білоусом В.П. Даним заповітом відповідач заповів синові майно, яке є предметом даного позову. Позивач не зазначила обставини порушення, невизнання або оспорювання відповідачем чи іншими особами її прав на частку у спільному майні подружжя, яка складає Ѕ його частини, та є предметом спору, а також неможливість врегулювання спірного питання у досудовому порядку. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 24.07.2019 було відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 20.11.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання з`явився та позов визнав повністю. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, встановив наступне. Відповідно до копії паспорта [PERSON] , серія [NUMBER] виданий Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області 31.01.1996, в розділі сімейний стан (ст.10) міститься штамп, згідно якого 08.09.1981 Капустинською сільською радою Шполянського району Черкаської області зареєстровано шлюб з громадянином [PERSON] , 1957 року народження. (а.с.5-6). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 02.01.2019 виданого Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано, про що 02.01.2019 складено актовий запис №1. Після державної реєстрації розірвання шлюбу дружині присвоюється прізвище [PERSON] . (а.с.8). За даними інвентаризаційної справи №3691, за даною адресою: [ADDRESS] , квартал №125, розташований житловий будинок позначений літерою А, загальною площею 95,9 кв.м., веранди, позначеної літерою а, сараю літньої кухні, позначеної літерою Б, вбиральні, позначеної літерою В, погребу позначеного літерою п/д, криниці, позначеної літерою К. (а.с.9-14). Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 02.06.1989 №2716, виданого виконавчим комітетом Шполянської міської ради народних депутатів, житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , дійсно належить [PERSON] на правах особистої власності. (а.с.16, 91). Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 08.07.2019, виданого суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] , ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] становить 91\~900,00 (дев`яносто одна тисяча дев`ятсот) гривень. (а.с.21-25). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] [PERSON] є власником SKODA FABIA, загальний легковий хетчбек В, номер шасі(кузова, рами) - [NUMBER] , колір сірий, рік випуску 2007, дата державної реєстрації 29.12.2017. (а.с.17). Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 08.07.2019, виданого суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] , ринкова вартість легкового автомобіля, хетчбек В, Skoda Fabia, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , колір сірий, становить 87 200,00 (вісімдесят сім тисяч двісті гривень). (а.с.18-20). Згідно переліку об`єктів топоніміки міста Шпола, назви яких перейменовано розпорядженням голови Шполянської міської ради від 19.06.2016, вулиця Фрунзе була перейменована на вулицю Івана Кожедуба (а.с. 26-28). За даними технічного паспорту на будинок садового типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , станом на 18.11.2019, виготовленим Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», за вказаною адресою знаходиться: житловий будинок 1987 року спорудження, площею 76,9 кв.м. позначений літерою (А), прибудова 1987 року спорудження, позначена літерою (а), площею 45,3 кв.м., літня кухня сарай 1987 року народження, площею 47 кв.м., вбиральня площею 1,0 кв.м., позначена літерою (В), погріб п/д площею 19,7 кв.м., колодязь 1/2 позначений літерою К (а.с.85-90). Згідно заповіту від 08.11.2014 посвідченого Білоусом [PERSON] , приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу, [PERSON] Василь Михайлович, [INFO] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все належне йому майно, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось і взагалі, все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті заповідає: [PERSON] , [INFO] . (а.с.92). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38843668 від 08.11.2014 в спадковому реєстрі внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: реєстрація заповіту, вид заповіту заповіт, номер у спадковому реєстрі 56748923, заповідач [PERSON] . (а.с.93). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Домовленості між сторонами відсутні, не укладався і шлюбний договір. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, за взаємною згодою. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як зазначив Верховий Суд у постанові по справі № 6-399цс17 від 05.04.2017 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норму ст. 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.08.1981, який було розірвано 02.01.2019, що підтверджується копіями паспорта позивача, серія [NUMBER] виданого Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області від 31.01.1996, та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 02.01.2019 виданого Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області серія [NUMBER] (а.с. 5-6,8). Актом приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та господарських будівель індивідуального забудовника від 08.02.1989 було прийнято в експлуатацію з оцінкою добре, житловий будинок з обслуговуючими спорудами на земельній ділянці громадянина [PERSON] , в [ADDRESS] . (а.с.15). На підставі рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради народних депутатів №п-4 від 27.04.1989 року, [PERSON] , 02.06.1989 отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] . На підставі даного свідоцтва Шполянською дільницею Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації 10.06.1989 було здійснено реєстрацію права особистої власності на даний житловий будинок за [PERSON] , записано в реєстрову книгу за №3 реєстр 790, інвентаризаційна справа № 3691. (а.с.16,17). Тобто право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] у період перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі. [ADDRESS] була перейменована [ADDRESS] , згідно розпорядження Шполянського міського голови №13-р від 19.02.2016. (а.с.26-28). Вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] становить 91 900,00 грн. (а.с.21-25). Відповідачем 08.11.2014 було зроблено заповіт на випадок своєї смерті, згідно якого, все свої майно він заповів [PERSON] (а.с.92). Відповідач також записаний власником транспортного засобу марки SKODA, модель FABIA, загальний легковий хетчбек В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, рік випуску 2007, реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 29.12.2017, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] виданого [NUMBER] 7141 (а.с.17). Доказів того, що будинок за адресою: [ADDRESS] , будувався виключно за особисті кошти відповідача, матеріали справи не містять, так само матеріали справи не містять відомостей про набуття права власності на транспортний засіб виключно за кошти відповідача. Оскільки майно: житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] , набутий ним під час перебування у зареєстрованому шлюбі, отже він є об`єктом права спільної сумісної власності. Так само об`єктом права спільної сумісної власності є транспортний засіб марки SKODA, модель FABIA, загальний легковий хетчбек В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, рік випуску 2007, реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 29.12.2017. Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Частино 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано. Суд критично ставиться до позиції відповідача, щодо того, що ним був складений заповіт на ім`я спільного сина [PERSON] , на майно, яке набуте у шлюбі та є спільним сумісним майном подружжя. З цього приводу суд звертає увагу, що згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Предметом даної справи є поділ спільної сумісної власності подружжя, а не спадкування даного майна. Тому наведений аргумент відповідача жодним чином не стосується даної справи. Таким чином, суд задовольняє позовну вимогу про поділ житлового будинку повністю, виходячи з принципу рівності часток кожного з колишнього подружжя, проводить поділ спільного майна подружжя в частині яка стосується житлового будинку та визнає за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та право власності на 1/2 ідеальну частку транспортного засобу марки SKODA, модель FABIA, загальний легковий хетчбек В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, рік випуску 2007, реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 29.12.2017 До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Відтак, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 895,50 грн. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу суд зазначає таке. Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.1312 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Згідно ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.8. ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем заявлено у позовній заяві суму витрат за надання юридичної допомоги в розмірі 6274,30 гривень. Дана суму визначена виходячи із розрахунку: 3073,60 грн., оплата за надання юридичної допомоги по складанню позовної заяви із розрахунку 4 години х768,40 грн. Оплата за участь у судових засіданнях 3 години х 768,40 = 2305,20 грн. Проте позивачем не було надано належних доказів, які б підтверджували надання йому правової допомоги адвокатом, так само не надано договору про надання правової допомоги, та не підтверджено сплату коштів за надання правової допомоги в розмірі, що зазначений в позовній заяві. Таким чином, витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved