Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Орган опіки та піклування Луцької міської ради звернувся в суд з позовом в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03 грудня 2002 року [PERSON], перебуваючи у шлюбі із [PERSON], народила доньку - [PERSON]. На даний час із 2011 року неповнолітня [PERSON] проживає разом із бабусею та дідусем - батьками [PERSON], внаслідок того, що відповідачі систематично зловживають алкогольними напоями, ведуть антисоціальний спосіб життя, за місцем проживання характеризуються негативно, як такі, що постійно збирають компанії сумнівної поведінки, порушують громадський порядок, внаслідок чого не приділяють уваги вихованню та утриманню дитини, від чого взагалі усунулись. З відповідачами неодноразово проводилась виховна робота, однак усі проведені заходи позитивного результату не дали. Крім того, відповідачів абсолютно не цікавить ні місцем перебування, ні станом здоров'я доньки. Тому, просять суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідачів аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Представник позивача Органу опіки та піклування Луцької міської ради в судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просили проводити розгляд справи у відсутності їх представника, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, наведених у позовній заяві, щодо винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлена про день і час розгляду справи, причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав у разі ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 20.01.2016 року (повторного) (а.с. 5) вбачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON], відповідачі по справі. Як вбачається із актів обстеження умов проживання від 27.12.2016 року (а.с. 6, 26) неповнолітня [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із бабусею - [PERSON] та дідусем - [PERSON] із 2011 року, які займаються її вихованням, доглядом та утриманням. Відповідачі взагалі самоусунулись від виховання та утримання доньки, зловживають алкогольними напоями,Ю ведуть антисоціальний спосіб життя. Відповідно до висновку Ківерцівської районної державної адміністрації № 17 від 26.01.2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4) - позбавлення батьківських прав останніх відносної неповнолітньої доньки є доцільним та відповідає інтересам дитини. Відповідно до роз'яснень Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року в постанові № 3, позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї доньки - [PERSON], [INFO], а саме: не цікавляться її життям та здоров'ям, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, не займаються її вихованням, не забезпечують матеріально, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, як передбачено ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом також встановлено, що відповідачі на утримання неповнолітньої доньки матеріальної допомоги не надають, а тому суд вважає, що з [PERSON] та [PERSON] слід стягнути в користь неповнолітньої [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Оскільки позов підлягає до задоволення, то судові витрати, слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі ст. 367 ЦПК України суд може допустити негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежів за один місяць. На підставі ст.ст. 150, 155, 164, 180, 181, 182, 184 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 «Конвенції про права дитини»,

Outcome: approved