Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» грошову суму у розмірі 70000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» в період часу з 10.09.2014 року по 04.11.2014 року, з 02.03.2018 року по 14.12.2018 року. Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на підприємстві відповідача став причиною виникнення та розвитку у [PERSON] професійних захворювань, а саме: хронічна радикулопатія, хронічний бронхіт. Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.09.2019 року професійні захворювання позивача виникли в зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого промислового фактору (важкість праці, пил). За результатами медичного освідчення в медико-соціальній експертній комісії позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 65 % за сукупністю хвороби бронхіт, хронічна радикулопатія. Саме за встановленням вказаного відсоткового ступеню втрати професійної працездатності [PERSON] просить стягнути з ТОВ «Краснолиманське» моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійних захворювань, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров`я позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан. Наслідки захворювання проявилися і в побуті, оскільки через хронічні болі в попереку позивач не змозі піднімати важкі речі, виконувати тривалу роботу по дому. Відновлення здоров`я неможливе, наслідки захворювань носять незворотний характер, оскільки втрата професійної працездатності встановлена безстроково. Внаслідок вказаного, позивач відчуває свою неповноцінність, постійне хвилювання, емоційна напруга призводить до погіршення стосунків з оточуючими. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 70000,00 гривень (а.с. 1-3). Ухвалою суду від 21.11.2019 року за позовною заявою [PERSON] до ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» відкрито провадження, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення; розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 28). 23 січня 2020 року ТОВ «Краснолиманське» на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, з викладенням таких заперечень проти заявлених [PERSON] вимог. Відповідач вважає позов безпідставним, оскільки позивачем не надано доказів наявності протиправних дій (поведінки) відповідача, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з втратою 65 % професійної працездатності, чим викликано моральні страждання. Зауважено, що на підприємство ТОВ «Краснолиманське» позивач працевлаштувався вже маючи стаж роботи в підземних умовах, працював на підприємствах вугільної промисловості - ВП «Шахта «Капітальна ДП «Мирноградвугілля», ДП «ВК «Краснолиманська», ВАТ «Вугільна компанія», шахта «Красноармійська-Західна № 1», ТОВ «Укрвуглебуд». На підприємстві відповідача [PERSON] пропрацював лише 11 місяців 9 днів (у період часу з 10.09.2014 року по 04.11.2014 року, з 02.03.2018 року по 14.12.2018 року). Відповідачем надано відомості, що наказом директора ТОВ «Краснолиманське» № 1861 від 10.09.2014 року з 05.09.2014 року та орієнтовано по 30.09.2014 року встановлено простій виробничих дільниць підприємства, простій неодноразово продовжувався. Такими доводами відповідач акцентує увагу суду, що у 2014 році позивач не спускався до шахти. Щодо роботи [PERSON] на ТОВ «Краснолиманське» у 2018 році, то в період з 03.09.2018 року по 14.12.2018 року (тобто 3 місяці 12 днів) позивач перебував на лікарняному. Такі підрахунки зведено до того, що з повним підземним днем у шахті на ТОВ «Краснолиманьке» позивач пропрацював лише 6 місяців 2 дні. За таких обставин, захворювання [PERSON] розвинулося та отримало професійний характер ще до моменту його працевлаштування до ТОВ «Краснолиманське». Протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профхахворюванням відповідач не вчиняв. Випадок професійного захворювання взято до обліку виключно на підставі п.п. 62, 98 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердж. Постановою КМУ № 1232 від 30.11.2011 року виключно з причини того, що останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах є ТОВ «Краснолиманське». За весь період роботи на ТОВ «Краснолиманське» позивач жодного разу не звертався в службу охорони праці та медично-оздоровчу службу з питань порушень технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці, незабезпечення засобами індивідуального захисту. Відповідач вважає, що безпосередньо [PERSON] в порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці» сприяв розвитку професійного захворювання. Крім того, істотне значення та підстава суду для відмови у задоволенні позову, за переконанням відповідача, є те, що позивачу згідно із висновком МСЕК встановлено 3 групу інвалідності, що вказує на помірно виражене обмеження життєдіяльності особи, та, відповідно, відсутність моральних страждань. Позивач отримує пенсію, щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, отримав одноразову допомогу, - що також може вказувати про відсутність факту завдання моральної шкоди. Звернута відповідачем увагу суду й на те, що позивач обґрунтував моральну шкоду виключно словами та в супереч ч. 3 ст. 23 ЦК України, п. 4, п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди на суму 70000,00 гривень з зазначенням відповідного розрахунку. Позиція відповідача в цілому ґрунтується, що в задоволенні вимог [PERSON] слід відмовити з причини необґрунтованості та недоказовості (а.с. 34-37). 23 січня 2020 року Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на позовну заяву подано письмові пояснення з наданням відомостей, що [PERSON] перебуває на обліку Фонду з 11.11.2019 року, Мирноградським відділенням 21.11.2019 року було виплачено позивачу одноразову допомогу у разі встановлення стійкої втрати працездатності в розмірі 22177,35 гривень та призначено щомісячну страхову виплату в розмірі 10331,85 гривень (а.с. 41). Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач [PERSON] надав, в порядку ч. 3 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заяву про розгляд справи в його відсутність, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки грошова сума у розмірі 70000,00 гривень компенсує невелику кількість завданих моральних страждань (відчуття фізичного та душевного болю). Представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» Петренко Н.О. (уповноважена довіреністю) надала заяву про розгляд справу в її відсутність та ухвалити рішення з урахуванням долучених до матеріалів справи письмових пояснень (відзиву). Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Пупченко А.В. (уповноважена довіреністю) надала заяву про розгляд справи в її відсутність, ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське», з 10.09.2014 року по 04.11.2014 року, з 02.03.2018 року по 14.12.2018 року працював гірником очисного забою 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, звільнений згідно ст. 38 КЗпП за власним бажанням (а.с. 12 - 14). 28 серпня 2019 року Центральною лікарсько-експертною комісією Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» видано повідомлення за № 472 про наявність вперше виявленого професійного захворювання у [PERSON] . За результатами засідання Центральної лікарсько-експертної комісії складено медичний висновок № 30/680 від 28.08.2019 року про наявність у [PERSON] професійного захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія праворуч в стадії затихаючого загострення з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромами; хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз. При цьому в якості обґрунтування встановлення [PERSON] діагнозу професійного захворювання в даному медичному висновку зазначено: дані клінічного обстеження, динаміка захворювань, їх розвиток під час роботи в шкідливих умовах праці; інформація щодо умов праці, надана в інформаційній довідці від 24.07.2019 року, згідно якої позивач по справі підлягав дії фізичних навантажень, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату, рівні яких перевищували гранично-допустимі, а також пилу, концентрації якого перевищували гранично-допустимі, профмаршрут (стаж роботи в шкідливих умовах праці - 22 роки 6 місяців) - а.с. 16. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 12.09.2019 року комісією з залученням головного спеціалісту відділу гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці управління з питань праці ГУ Держпраці у Донецькій області, завідувача сектору профілактики страхових випадків - страховий експерт з охорони праці Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, заступника директора з охорони праці ТОВ «Краснолиманське», заступника головного лікаря Покровського районного центру першої медико-санітарної допомоги - професійні захворювання у позивача [PERSON] (хронічна радикулопатія, хронічний бронхіт) виникли у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме - ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», ДП «ВК «Краснолиманська», ВАТ «Вугільна компанія» шахта «Красноармійська-Західна № 1», ТОВ «Укрвуглебуд», ТОВ «Краснолиманське» в умовах впливу факторів виробничого середовища та трудового процесу, параметри яких перевищували допустимі норми (а.с. 10 - 11). Згідно витягу із амбулаторної карти, складений 06.08.2019 року КЛПУ «Родинська міська лікарня» - [PERSON] перебуває на Д-обліку у терапевта з діагнозом хронічний бронхіт, поперково-крижова радикулопатія, регулярно з 2015 року лікується амбулаторно та в умовах стаціонару (а.с. 21). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 659-659: [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальній лікувально-профілактичній установі «Родинська міська лікарня» з 03.09.2018 року по 21.09.2018 року, діагноз: основний - хронічний бронхіт, супутній - хронічний радикуліт; скарги: задуха при ходьбі 100 метрів, запаморочення, слабкість, серцебиття, періодичні давлючі болі в ділянці серця, сухий кашель, пітливість (а.с. 20). Згідно висновку медичного діагностичного центру при проведенні мультиспиральної комп`ютерної томографія поперекового відділу хребта у [PERSON] виявлено КТ-ознаки грижи, дегенеративні зміни хребта (остеохондроз), лівосторонній сколіоз (а.с. 19). Згідно виписки (епікризу) із медичної карти стаціонарного хворого № 831-831: [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Родинській міській лікарні з 07.11.2018 року по 19.11.2018 року; діагноз: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з вираженим больовим м`язово-динамічними синдромами, вираженими статико-динамічними порушеннями; скарги на постійні виражені болі в поперековому відділі хребта, що посилюються при ходьбі з найменшим фізичним навантаженням, що віддають в праву ногу, оніміння правої гомілки і стопи, виражене обмеження рухів в попереково-крижовому відділі хребта (а.с. 18). Згідно висновку головного нейрохірурга Департаменту охорони здоров`я Донецької облдержадміністрації від 20.11.2018 року у [PERSON] діагностовано хронічну вертеброгенну попереково-крижову радикулопатію; рекомендовано спостереження у невропатолога за місцем проживання (а.с. 15). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 344-344: [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Родинська міська лікарня» з 15.04.2019 року по 26.04.2019 року; діагноз: хронічний бронхіт у стадії загострення прикореневий та базальний пневмосклероз, хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія праворуч з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним, корінцевим та больовим синдромом; скарги на сухий нападоподібний кашель, біль у грудній клітці на висоті кашлю, задишку при фізичних навантаженням (ходьба 50 метрів), загальну слабкість, пітливість, біль у спині (а.с. 22). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 803 від 02.09.2019 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні Клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці НАМН України» з 16.08.2019 року по 02.09.2019 року, діагноз - хронічний бронхіт, хронічна радикулопатія; скарги на біль в поперековому відділу хребта, який посилюється при фізичному навантаженні з іррадіацією в праву ногу оніміння та судоми в ній; на задуху при помірному фізичному навантаженні, кашель переважно сухий з тяжко відділяємим харкотинням; лікувальні рекомендації: протипоказана робота в умовах дії фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату, інтенсивного шуму, пилу, токсичних та подразнюючих речовин; спостереження та лікування у отоларинголога, невропатолога, терапевта, профпатолога за місцем проживання, лікування в санаторіях пульмонологічного та неврологічного профілю (а.с. 17). 05 листопада 2019 року [PERSON] оглянутий в Обласному центрі медико-соціальної експертизи Обласної профілактичної медико-соціальної експертної комісії та встановлено ступінь ступень професійної працездатності за професійними захворюваннями 65 % (35 % хронічна попереко-крижова радикулопатія, 30 % - хронічний бронхіт) безстроково, встановлено ІІІ групу інвалідності, рекомендоване медикаментозне, санітарно-курортне лікування, що підтверджується довідками серійний номер 12ААА № 087539 та серійний номер 12 ААБ № 416564 (а.с. 9). На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з розвитком професійного захворювання, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Приписами ст. 173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 за моральну шкоду, заподіяну працівникові під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров`я. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Так, з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.09.2019 року вбачається, що підприємством, з яким позивач перебував в трудових відносинах, та на якому отримав захворювання з втратою 65 % професійної працездатності є ТОВ «Краснолиманське», відповідач по справі. Згідно п. 18 вказаного Акту - причина професійного захворювання: пил переважно фіброгенної дії, вугільно-породний при вмісті вільного діоксиду кремнію до 5 % - фактична величина 93,4 мг/кв.м, при нормативному значенні 10 мг/кв.м; важкість праці - потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні з переважною участю м`язів рук та плечового поясу - фактична величина 62,6 Вт, при нормативному значенні 45 Вт, робоча поза - перебування у вимушеній позі - 90 % часу зміни при нормативному значенні - до 10 % (а. с. 11). Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. В судовому засіданні не добуто доказів про те, що позивач захворів професійним захворювання під час роботи на інших підприємствах вугільної промисловості ВП «Шахта «Капітальна», ДП «Мирноградвугілля», ДП «ВК «Краснолиманська», ТОВ «Укрвуглебуд», ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1» Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.09.2019 року зафіксовано, що саме на ТОВ «Краснолиманське» допущено зазначені порушення законодавства про охорону праці (п. 18 Акту). Таким чином, суд приходить до переконання, що підстави для солідарного стягнення з зазначених підприємств вугільної промисловості моральної шкоди за ушкодження здоров`я позивача - відсутні. Суд вказує на помилковість доводів відповідача ТОВ «Краснолиманське» про те, що вимоги [PERSON] є безпідставними, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоров`я. Відповідач також зазначає, що [PERSON] в порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці» сприяв розвитку професійного захворювання, оскільки знав про погіршення стану здоров`я, неодноразово звертався до лікарів, однак не повідомляв адміністрацію ТОВ «Краснолиманське» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю. Така позиція підлягає відхиленню, оскільки згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» саме роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом про проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання стверджується, що наявна вина працедавця. Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача про те, що позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між спричиненою моральною шкодою та діями ТОВ «Краснолиманське». Так, згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії клініки професійних захворювань Акт розслідування хронічного професійного захворювання, довідки МСЕК, виписки із медичної картки стаціонарного хворого - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди. Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Суд при розгляді справи вважає доцільним акцентувати увагу, що Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 12.09.2019 року засвідчено, що причиною розвитку у позивача професійного захворювання є тривалий період роботи у шкідливих умовах праці на підприємствах вугільної промисловості, при цьому випадок професійного захворювання взято до обліку ТОВ «Краснолиманське», що відповідає Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМ України № 337 від 17.04.2019 року (п. 109: у разі коли хворий працював на кількох підприємствах (в установах, організаціях), де були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), або за кількома професіями, під час роботи за якими були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), повідомлення за формою П-3 надсилається на останнє підприємство (в установу, організацію), де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння). Не заслуговують на увагу також посилання відповідача ТОВ «Краснолиманське» на те, що позивач за роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці користувався скороченням тривалості робочого часу, правом на пільгове пенсійне забезпечення та іншими компенсаціями, які надаються в порядку визначеному законодавством. Суд зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування, що узгоджується з положенням ч. 3 ст. 23 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про охорону праці». По суті інших доводів представника відповідача (недоведеність моральних страждань з огляду встановлення 3 групи інвалідності, яка у відповідності до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затв. Постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009 р. встановлюється у разі функціональних порушень в організмі помірної важкості, в зв`язку з чим позивач не обмежений здійснювати трудову діяльність), - суд реагує наступним. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи. Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача ТОВ «Краснолиманське», внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів зазнав професійних захворювань (радикулопатія, бронхіт) із втратою професійної працездатності ступенем 65 %, що, на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, - моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави (Мельниченко проти України); деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»). Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичного болю (задуха при помірному фізичному навантаженні при виконанні побутової роботи, біль в поперековому відділі хребта, систематичне нездужання і послаблення організму) та душевних страждань позивача (порушення нормального перебігу життя, втрата виробничих здібностей, хвилювання від розуміння невідновлення стану здоров`я), ступінь втрати професійної працездатності, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 35000,00 гривень. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач [PERSON] , в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з ТОВ «Краснолиманське» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). Відповідно до ст. 1167 ЦК України, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial