Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], в якому зазначив, що 31.05.2010 року між банком та [PERSON]укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 %. 16.10.2015 року [PERSON] помер, однак, оскільки Позичальником належним чином не виконувалися грошові зобовязання, передбачені Кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на день його смерті 16.10.2015 року становить 6604, 55 грн. з урахуванням внесених коштів за погашення заборгованості. 17.07.2016 року до спадкоємця [PERSON] банком було направлено лист претензію, згідно до яких позивач предявив свої вимоги. Позивач посилаючись на те, що спадкоємцем [PERSON] являється відповідач [PERSON], оскільки відповідач проживала за одною адресою із позичальником, крім цього позивач переконаний, що відповідача слід вважати такою, яка належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки протягом встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини нею не подано заяви про відмову від прийняття спадщини. При цьому зазначив, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оскільки на їхню письмову претензію від 17.07.2016 року відповідач жодним чином не відреагував, відповідно до вимог\~ст. 1282 ЦК України\~шляхом сплати одноразового платежу вимоги кредитора спадкодавця не погасив, тому просить позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не зявився, одночасно з позовом суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що при житті [PERSON] не мав будь якого майна у власності, у звязку з чим, позивач не зверталась з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. В подальшому надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Вислухавши пояснення відповідача та її представника, вивчивши письмові заперечення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 31.05.2010 року між банком та [PERSON]укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 %. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] І-ЖС № 340495, [PERSON] 16.10.2015 року помер. З матеріалів спадкової справи вбачається, що 10 травня 2016 року позивачем подано до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори претензію кредитора відповідно до якої [PERSON] просив повідомити, чи заводилася спадкова справа після смерті [PERSON], включити кредиторські вимоги ПАТ КБ „Приватбанку на суму 6462 грн. 32 коп. в обєм спадкової маси, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком. Листом від 10.05.2016 року № 752/02-14 Третя Запорізька державна нотаріальна контора повідомила позивача про те, що спадкоємці після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини чи відмову від прийняття не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. В подальшому листом-претензією від 08.07.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» надіслано письмову вимогу відповідачу [PERSON] про погашення кредитної заборгованості в сумі 6462 грн. 32 коп., як спадкоємцем після смерті [PERSON] Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» 30.03.2012 року №5, при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. Зокрема, відмовляючи в задоволенні позовних вимог судом враховуються положення \~ст. 1282 ЦКУ, згідно якої спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення зазначеної суми заборгованості із [PERSON], як спадкоємця після смерті [PERSON], яка на переконання позивача належним чином прийняла спадщину, до складу якої окрім майна ввійшли і борги спадкодавця, однак в добровільному порядку погасити заборгованість відмовляється. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте в силу зазначених положень закону позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог, а здобутими в судовому засіданні доказами спростовано доводи позивача виходячи з наступного. Відповідно до положень\~ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому, за правилами ч. 1\~ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Однак, шляхом системного аналізу змісту правових норм викладених у статтях\~1222,\~1223,\~1261-1265 ЦК України\~суд приходить до висновку про те, що спадкування відбувається шляхом прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом або спадкоємцями за законом відповідної черги спадкування після смерті спадкодавця. При цьому, спадкоємцями за заповітом можуть бути фізичні та юридичні особи, які визначені у заповіті, а спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи живі на момент відкриття спадщини за умови віднесення їх законом до кола осіб, що включені у відповідну чергу спадкування за законом. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] за життя заповіту на користь [PERSON] не укладав, після його смерті ніхто в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини не звертався. Надаючи обєктивну оцінку усім доводам сторін у їх сукупності, суд не може не звернути увагу на вільне трактування позивачем норм цивільного законодавства, що регулюють порядок здійснення права на спадкування. Зокрема, твердження позивача, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину незалежно від факту подачі заяви про прийняття спадщини у випадку не подання ним у шестимісячний строк заяви про відмову від спадщини є голослівними та такими, що не ґрунтуються на жодній правовій нормі. Суд звертає увагу позивача, що відповідно до положень\~ст. 1223 ЦК України\~спадкування є правом особи, а не її обовязком. Тому у випадку не подання заяв про прийняття спадщини, та про відмову від прийняття спадщини, ця особа може вважатися такою, що не прийняла спадщину, як це випливає із положень ч. 1\~ст. 1272 ЦК України.\~\~ Аналізуючи надані позивачем по справі докази та враховуючи наведені правові норми, можна прийти до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову, так як відсутні докази наявності спадкового майна, яке було прийнято [PERSON], після смерті [PERSON] Отже, підсумовуючи усе наведене, оскільки судом встановлено, що відповідач спадщину після смерті [PERSON] не приймала, а позивачем іншого перед судом не доведено шляхом подання належних та допустимих доказів, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, у звязку із чим в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed