Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно позовної заяви, відповідно до укладеного договору № б/н від 15 грудня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як зазначає позивач, щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/, складає між ним та банком Договір, що, як зазначає позивач, підтверджується підписом у заяві. Згідно позовної заяви, при укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В позовній заяві позивач зазначив, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5 «Правил користування платіжною карткою». При цьому, як зазначено в позовні й заяві, пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п.5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.6.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операцій по картрахункам. Позивач вказує, що відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. При цьому, як вказано в позовній заяві, відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг, - У разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Позивач зазначає, що власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.6.7 Умов та правил надання банківських послуг. Також, в позовній заяві зазначено, що відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Як зазначає позивач, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно позовної заяви, відповідно до п.5.6 «Правил користування платіжною карткою», боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в банку зокрема з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов`язань. Відповідно до п.6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/ позичальник зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. Також, позивач зазначає, що на підставі п.5.3 «Умов та правил надання банківських послуг», банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/, а також інших умов обслуговування рахунків. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно п.4.6 «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Позивач в позовній заяві також вказує, що відповідно до п.5.7 «Правил користування платіжною карткою», банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої банком частині в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. Згідно п.5.2 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших обов`язків за цим Договором. При цьому, як зазначено в позовній заяві, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30 жовтня 2019 року має заборгованість - 28736,46 грн., яка складається з наступного: 1952,99 грн. - заборгованість за кредитом; 24938,88 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 0,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1344,59 грн. - штраф (процентна складова). Як вказано в позовній заяві, на момент звернення позивача до суду відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Позивач зазначає, що пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив норми законодавства та умови кредитного договору, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 грудня 2007 року у розмірі 28736,46 грн., яка складається з наступного: 1952,99 грн. - заборгованість за кредитом; 24938,88 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 0,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1344,59 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представником позивача разом з позовною заявою подано, передбачене 1 статті 276 ЦПК України, клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.25). Також, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, в якому представник також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.26). Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано позивачу та відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву або звернення до суду з зустрічною позовною заявою. Зазначену ухвалу, разом з копією позовної заяви та додатків до неї, було направлено на адресу відповідача з супровідним листом за вихідним №491/151/20/1636/2020 від 27 лютого 2020 року (а.с.33). Відповідачем [PERSON] , ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом з копію позовної заяви та додатків до неї було отримано 27 серпня 2020 року, про що свідчить «Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення…», отримане судом 9 вересня 2020 року (а.с.61), в якому міститься розписка [PERSON] про отримання листа суду за вихідним №491/151/20/1636/2020. 21 травня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи письмових доказів (а.с.35), в якому представник позивача просив долучити до матеріалів справи: 1) виписку по картковому рахунку (а.с.36-39); 2) витяг з Умов та правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору (а.с.44-49); 3) внутрішньобанківський наказ про затвердження Умов та правил надання банківських послуг (а.с.50-53); 4) довідку про зміну умов кредитування (а.с.40); 5) довідку про видані картки клієнту (а.с.41). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються Цивільним кодексом України. Позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15 грудня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як зазначає позивач, щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/, складає між ним та банком Договір, що, як зазначає позивач, підтверджується підписом у заяві. Згідно позовної заяви, при укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В позовній заяві позивач зазначив, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5 «Правил користування платіжною карткою». При цьому, як зазначено в позовні й заяві, пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п.5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.6.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операцій по картрахункам. Позивач вказує, що відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. При цьому, як вказано в позовній заяві, відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг, - У разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Позивач зазначає, що власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.6.7 Умов та правил надання банківських послуг. Також, в позовній заяві зазначено, що відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Як зазначає позивач, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно позовної заяви, відповідно до п.5.6 «Правил користування платіжною карткою», боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в банку зокрема з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов`язань. Відповідно до п.6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/ позичальник зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. Також, позивач зазначає, що на підставі п.5.3 «Умов та правил надання банківських послуг», банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті https://privatbank.uа/terms/pages/70/, а також інших умов обслуговування рахунків. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно п.4.6 «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Позивач в позовній заяві також вказує, що відповідно до п.5.7 «Правил користування платіжною карткою», банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої банком частині в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. Згідно п.5.2 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших обов`язків за цим Договором. При цьому, як зазначено в позовній заяві, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30 жовтня 2019 року має заборгованість - 28736,46 грн., яка складається з наступного: 1952,99 грн. - заборгованість за кредитом; 24938,88 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 0,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1344,59 грн. - штраф (процентна складова). Як вказано в позовній заяві, на момент звернення позивача до суду відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Позивач зазначає, що пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до частини 2 статті 633 ЦК України, умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. При цьому, частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). При цьому, з матеріалів справи, а саме з зави від 15 грудня 2007 року (а.с.9-зворотній бік) вбачається, що банком відповідачу було запропоновано укласти кредитний договір на наступних умовах: сума кредитного ліміту: 0,00 гривень; базова процентна ставка 3% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія відсутня. Також, у вказаній заяві містяться відомості про те, що відповідач ознайомлений з тим, що банк в будь-який момент може збільшити, зменшити або скасувати кредитний ліміт. Інших умов, як то пеня, штрафи то що, зазначеною заявою (а.с.9) встановлено не було. Позивач прийняв вказані умови підписавши вказану заяву від 15 грудня 2007 року. Слід зауважити, що відповідно до частин 1 та 2 статті 536 ЦК України (в редакції від 14 червня 2007 року, яка була чинна на момент підписання заяви від 15 грудня 2007 року) за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1048 ЦК України (в редакції від 14 червня 2007 року, яка була чинна на момент підписання заяви від 15 грудня 2007 року) було визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. При цьому, заява від 15 грудня 2007 року (а.с.9-зворотній бік) про базову процентну ставку - 3%, які відповідно до положень ч.1 ст.148 ЦК України мають сплачуватись щомісячно, та не місить будь-яких відомостей про можливість її зміни, а отже можливість зміни процентної ставки сторонами правочину не узгоджувалась. При цьому, Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості по кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема - 24938,88 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 гривень - штраф фіксована частина 1344,59 гривні - штраф процентна складова. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27 червня 2008 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70. При цьому, позивачем «Тарифи банку», на які він посилається в обґрунтуванні позовної заяви до позовної заяви взагалі не додані. З витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» (а.с.44-), «Правил користування платіжною карткою» (а.с.48-49), які, згідно позовної заяви, викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, вбачається, що ними визначені, в тому числі: пільгові умови кредитування, як то «Первая покупка» - п.3.23 Умов, «Самостоятельное пополнение карты» - п.3.22 Умов, відповідальність сторін, зокрема, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (п.8.6 Умов), а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено строк дії договору - 12 місяців (п.9.12 Умов), що суперечить відомостям в заяві (а.с.8). Також, Правила користування платіжною карткою передбачають строки сплати процентів за кредитом та погашення кредиту в повному обсязі (п.5.4 Правил). При цьому, слід звернути увагу на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70 неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (27 червня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15 січня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічні висновки можливо зробити про те, що не може слугувати належним доказом дії тих чи інших «Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ» на момент укладення спірного договору роздруківка внутрішньобанківського наказу про затвердження умов та правил надання банківських послуг (а.с.62-65), оскільки зазначений доказ також є мінливим та його зміст цілком залежить від позивача. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Справедливість судового розгляду статтею 2 ЦПК України визначена одним з основних завдань цивільного судочинства. Надані позивачем «Умови та Правила надання банківських послуг» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Суд вважає, що «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 грудня 2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 500,00 гривень - штраф (фіксована частина) та 1344,59 гривні - штраф (процента складова), слід відмовити. Водночас, за наведених умов з матеріалів справи вбачається, що відповідач письмово в заяві від 15 грудня 2007 року (а.с.9-зворотній бік) погодився укласти кредитний договір на наступних умовах: сума кредитного ліміту: 0,00 гривень; базова процентна ставка 3% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія відсутня. Також, у вказаній заяві містяться відомості про те, що відповідач ознайомлений з тим, що банк в будь-який момент може збільшити, зменшити або скасувати кредитний ліміт. Інших умов, як то пеня, штрафи то що, зазначеною заявою (а.с.9) встановлено не було. Позивач прийняв вказані умови підписавши вказану заяву від 15 грудня 2007 року. В заяві не зазначено порядок сплати процентів за користування кредитом, проте частиною 1 статті 1048 ЦК України (в редакції від 14 червня 2007 року, яка була чинна на момент підписання заяви від 15 грудня 2007 року) було визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. При цьому, як зазначалося вище, підстав вважати, що відповідачем було укладено договір кредиту на тих умовах, на які посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зокрема пеня, штрафи та зміна розміру процентної ставки в односторонньому порядку, суду не надано. Верховний Суд у постанові у справі № 6-144цс12 та від 26 вересня 2012 року зазначив, що якщо ж умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9 січня 2009 року (Правова позиція Верховного суду України від 19 грудня 2012 року). Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Суду не надано жодного доказу того, що після підписання заяви від 15 грудня 2007 року позивачем було узгоджено з відповідачем у письмовій формі можливість зміни банком процентної ставки по кредитному договору, як зазначалося «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З довідки про зміну умов кредитування вбачається (а.с.40), що протягом дії договору №б/н, укладеного між позивачем та відповідачем 15 грудня 2007 року, кредитний ліміт змінювався наступним чином: 25 січня 2008 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 500,00 гривень; 26 січня 2008 року - 500,00 гривень; 11 серпня 2008 року - 2500,00 гривень; 23 лютого 2009 року - 5000,00 гривень; 22 липня 2009 року - 3000,00 гривень; 21 серпня 2009 року - 1960 гривень; 19 серпня 2015 року - 1960 гривень; 30 жовтня 2019 року - 0,00 гривень. Враховуючи викладене суд вважає, що відповідач має зобов`язання перед банком, але лише в тих умовах, які були доведені до відповідача та погоджені з ним, а саме: сума кредитного ліміту: 5000,00 гривень; базова процентна ставка 3% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія відсутня, сплата процентів щомісячно. З умов зазначеного договору вбачається, що відповідач мав сплачувати банку проценти за користування кредитом в розмірі 3 % на місяць, що відповідає 36 відсоткам на рік. При цьому, як зазначалося будь-яких умов про можливість односторонньої зміни банком процентної ставки за кредитом підписана відповідачем заява від 15 грудня 2007 року не містить. Проте, банк не зважаючи на умови договору, з 01 січня 2016 року, в односторонньому порядку підвищив процентну ставку за користування кредитними коштами до 43,2 відсотків на рік. З наведеного вбачається, що банком справедливо та відповідно до положень Закону і договору нараховувались відсотки на заборгованість відповідача по поверненню основної суми кредиту до 1 березня 2016 року. За вказаний період (з 17 грудня 2007 року по 1 січня 20016 року) згідно розрахунку заборгованості (аю.с.5-8) заборгованість відповідача за тілом кредиту склала 1952,99 гривень, а заборгованість по процентам 1143,44 гривень. Проте, навіть в цьому випадку банком не в повному обсязі дотримано умов договору, а саме в період часу з 17 грудня 2007 року до 1 січня 2016 року банком на частину заборгованості нараховувались відсотки за подвійною процентною ставкою - 72 % на рік. Загалом за подвійною процентною ставкою у вказаний період було нараховано 6182,01 гривня. Заява від 15 грудня 2007 року, підписана позивачем, будь-яких випадків, в яких банк може нараховувати проценти за подвійною процентною ставкою не передбачала. Враховуючи викладене суд вважає, що сума відсотків, які нараховані в подвійному розмірі, для того щоб відповідати умовам договору, має бути зменшена в двічі, а різниця між нарахованими процентами, та тими які мали бути нараховані має бути віднята від загальної суми нарахованих процентів. Таким чином, від суми заборгованості по процентам нарахованої банком за період з 17 грудня 2007 року до 1 січня 2016 року (1143,44 гривні) має бути віднято 3091,01 гривні (6182,01 гривня - процентів нарахованих за подвійною ставкою ? 2). Суд вважає за недоцільне, відняти залишок надмірно нарахованих відсотків від суми заборгованості за тілом кредиту, оскільки з матеріалів справи вбачається, що правовідносини після 1 січня 2016 року не припинилися, при цьому, платежів, які здійснювалися відповідачем не було достатньо для повного погашення заборгованості, а відповідно до ч.1 ст.534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. З наведеного вбачається, що станом на 1 січня 2016 року в відповідача перед позивачем заборгованість за процентами, відповідно до договору була відсутня. При цьому, відповідно до положень частини 1 статті 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, як вбачається з матеріалів справи банком проценти нараховувались не, визначеному ст.625 ЦК України, порядку. При цьому, суд позбавлений можливості здійснити розрахунок заборгованості, в розмірах визначених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитом періодично зменшувалась, як шляхом внесення відповідачем коштів, так і іншими шляхами, що унеможливлює встановлення суми заборгованості за кредитним договором №б/н від 5 лютого 2008 року станом на певну дату для обрахунку річних відсотків. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що вимоги позивача в частині погашення відповідачем заборгованості за процентами, підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі яка існувала до початку нарахування банком заборгованості за підвищеною процентною ставкою, тобто в сумі заборгованості, яка існувала станом на 1 січня 2016 року, яка, як зазначалося, з урахуванням віднімання половини подвійно нарахованих відсотків, відсутня. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 1952,99 грн., тобто заборгованості за тілом кредиту. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Позовні вимоги підлягають задоволенню частково (1952,99 грн.), а саме у розмірі 6,80% (1952,99 грн. - позовні вимоги, що підлягають задоволенню *100% / 28736,46 грн. - загальний розмір позовних вимог). А тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі 142,94 грн. слід покласти на відповідача (2102,00 грн.:100% х 6,80%). Таким чином, з відповідача слід стягнути судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 142,94 грн. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial