Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Орган опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої позовні вимоги таким. [PERSON] є батьком трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Мати дітей - [PERSON] згідно з заочним рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 01 червня 2018 року позбавлена батьківських прав. У батька дітей - відповідача у справі відповідно до заочного рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 21 лютого 2018 року діти були відібрані без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти на їх утримання, однак на сьогодні він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не піклується про стан здоров`я дітей, їх фізичний і моральний розвиток. Наразі діти проживають в прийомній сім`ї [PERSON] . З урахуванням викладеного, орган опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дітей. В судове засідання представник позивача - органу опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області Мірошніченко Н. Ю. не з`явилася, надавши заяву, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України від 16 серпня 2021 року. Відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. При цьому від [PERSON] до суду не надійшло відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, тому відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01 липня 2015 року, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дворічанського районного управління юстиції у Харківській області, [PERSON] народилася [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01 липня 2015 року, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дворічанського районного управління юстиції у Харківській області, [PERSON] народилася [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15 липня 2015 року, виданого виконавчим комітетом Петро-Іванівської сільської ради Дворічанського району Харківської області, [PERSON] народився [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до заочного рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 21 лютого 2018 року (справа № 618/1120/17, провадження № 2/618/10/18) у [PERSON] були відібрані малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь опікуна, батьків вихователів, прийомних батьків або державного закладу (залежно від форми влаштування дітей) аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі розміром 100 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з 14 грудня 2017 року, і до повноліття старшої дитини. Відповідно до заочного рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 01 червня 2018 року (справа № 618/348/18, провадження № 2/618/123/18) [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь опікуна, батьків вихователів, прийомних батьків або державного закладу (залежно від форми влаштування дітей) аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі розміром 2600 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з 12 квітня 2018 року, і до повноліття старшої дитини. Згідно з розпорядженням Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області № 262 від 06 липня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , передано на виховання та спільне проживання прийомній матері [PERSON] . Відповідно до довідки № 01-20/48 від 12 квітня 2021 року, наданої Дворічанською селищною радою Куп`янського району Харківської області, [PERSON] , яка знаходиться під опікою [PERSON] , зарахована в Дворічанський ліцей в 2019 року і навчається в 4-Б класі. Батько [PERSON] за час навчання не брав участі у вихованні дитини, а саме: контакту з навчальним закладом, де навчається дитина, не підтримував, із вчителями не спілкувався, що вказує на відсутність його інтересу до виховання своєї доньки. Згідно з довідкою № 01-20/49 від 12 квітня 2021 року, наданою Дворічанською селищною радою Куп`янського району Харківської області, [PERSON] , яка знаходиться під опікою [PERSON] , зарахована в Дворічанський ліцей в 2019 року і навчається в 5-Б класі. Батько [PERSON] за час навчання не брав участі у вихованні дитини, а саме: контакту з навчальним закладом, де навчається дитина, не підтримував, із вчителями не спілкувався, що вказує на відсутність його інтересу до виховання своєї доньки. Відповідно до довідки № 14 від 12 квітня 2021 року, наданої Дворічанським закладом дошкільної освіти (ясла-садок) № 1 «Колосок» Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області, [PERSON] , 2015 року народження, відвідує Дворічанський ЗДО (ясла-садок) № 1 «Колосок». Дитина проживає разом з [PERSON] , яка займається його вихованням, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дитини і групи. Біологічний батько [PERSON] вихованням дитини не займається, в закладі жодного разу не був. Згідно з відповіддю на запит № 2738/20-79 від 12 квітня 2021 року та розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, наданими Дворічанським районним відділом Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Харків), станом на 01 квітня 2021 року заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом Дворічанського районного суду Харківської області № 618/1120/17 від 26 липня 2018 року про стягнення з [PERSON] на користь прийомної матері [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] у твердій грошовій сумі розміром 100 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з 14 грудня 2017 року, і до повноліття старшої дитини, становить 13724 грн 10 коп. Відповідно до повідомлення прийомної матері [PERSON] від 12 квітня 2021 року, рідний батько дітей [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , в якого вони відібрані без позбавлення батьківських прав за рішенням Дворічанського районного суду Харківської області, за період з 06 липня 2018 року до сьогодні відвідав своїх дітей лише один раз, влітку 2020 року з подарунками (телефон, машинка з дистанційним керуванням, солодощі, 1000 грн 00 коп. на канцтовари). Раніше іноді телефонував, на цей час не телефонує. Бажання поновити батьківські права не висловлював, аліменти на дітей не сплачує. Згідно з висновком № 04-24/1042 від 13 травня 2021 року, орган опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до абзацу 9 пункту 8 постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Відповідно до положення ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми враховуються судом, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З урахуванням всіх обставин справи, суд не визначає [PERSON] обов`язок щодо сплати аліментів та утримання дітей, оскільки вказаний обов`язок покладений на нього заочним рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 21 лютого 2018 року, яке набрало законної сили (справа № 618/1120/17, провадження № 2/618/10/18). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей, а саме: не піклується про їхнє здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, матеріально не забезпечує, у зв`язку з чим вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей, застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача 908 грн 00 коп. належного до сплати судового збору на користь держави в особі Державної судової адміністрації України (отримувач коштів - Головне управління казначейства у м. Києві). На підставі ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7, 150, 155, 164, 166, 180 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09),

Outcome: approved