Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) у серпні 2017 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, вказавши, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) б/н від 06.02.2016 року відповідач отримала кредит у розмірі 17588,93 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач свої зобов'язання за договором не виконує, своєчасно суми щомісячної виплати по кредиту, процентах та пені не вносить, внаслідок чого станом на 19.07.2017 року існує заборгованість за кредитним договором у сумі 33535,88 гривень, з яких заборгованість за кредитом 13552,50 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитом 1572,70 гривень, заборгованість за комісією 1710,50 гривень та штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у сумі 16700,18 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь із [PERSON] У судове засідання представник позивача надав письмову заяву у якій підтримав у повному обсязі позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, однак адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Суд оголосивши заяву представника позивача, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 06.02.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання банківських послуг, який складається із Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт, Тарифів банку та Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 6-30). Зі змісту п. 2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт вбачається, що Банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 17588 грн. 93 коп. на строк 36 місяців, з 06.02.2016 року по 28.02.2019 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 17588 грн. 93 коп. в обмін на зобов'язання відповідача по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % щомісячно на суму залишку заборгованості по кредиту в зазначених у заяві, Умовах та правилах строки. Відповідно до Генеральної угоди погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 638 грн. 13 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Дата останнього погашення повинна бути не пізніше 28.02.2019 року. У відповідності до п. 2.3 вказаної угоди для надання послуг, Банк надає позичальнику платіжну картку відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди. За змістом п. 2.5 позичальник зобов'язаний повернути суму кредиту, відсотків, винагороди згідно із Генеральною угодою, Умовами та Правилами надання банківських послуг. На підставі п. 2.7 угоди, датою укладення кредитного договору є дата підписання даної Генеральної угоди. З п. 2.8 Генеральної угоди вбачається, що при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочення (а. с. 6). Відповідачка допускала порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснювала своєчасно та в повному обсязі платежів, передбачених договором та достатніх для погашення її договірних зобов'язань з оплати кредиту, відсотків за його користування та пені за несвоєчасність виконання грошових зобов'язань. Відповідно до розрахунку позивача (а.с. 3), станом на 19.07.2017 року внаслідок порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань за Генеральної угодою від 06.02.2016 року та несвоєчасною сплатою належних платежів, за відповідачем утворилася заборгованість, яка складається з наступних сум: за тілом кредиту 13552,50 грн.; за відсотками за користування кредитом 1572,70 грн.; за комісією 1710,50 грн.; штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди - 16700,18 грн. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Пунктом 2.2 угоди передбачено, що відповідно до ст.ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у Генеральній угоді, Умовах та Правилах, більше ніж на 31 день, по зобов'язанням, строк яких не настав. Сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченим. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 805 грн. 97 коп. Разом з тим в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази правомірності нарахування Банком штрафу у сумі 16700,18 грн. на підставі п. 2.2. Генеральної угоди. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.548 ЦК виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Видами забезпечення виконання зобов'язання, в контексті ст.ст.546,549 ЦК України є неустойка у вигляді штрафу або пені. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а ст.624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ч.2 ст.1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно. За таких обставини, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що між сторонами 06 лютого 2016 року було укладено договір про надання банківських послуг, умови якого щодо погашення заборгованості [PERSON] належним чином не виконані, а отже із відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 17641,67 грн., яка складається з наступних сум: за кредитом 13552,50 грн.; за процентами за користування кредитом 1572,70 грн.; за комісією 1710,50 грн.; штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди - 805,97 грн. Своїх заперечень проти позову, та доказів, які б підтверджували такі заперечення відповідач суду не надав. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1600 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 841,76 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (52,61 % від заявленої суми). На підставі ст. ст. 1048-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial