Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Наприкінці вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги за яким обґрунтовує тим, що з серпня 2015 року вона працює на посаді заступника директора ТОВ «ЛВК-Мілк». Оскільки, позивач проживає у м. Києві, а ТОВ «ЛВК-Мілк» функціонує в м. Біла Церква, для більш ефективної роботи та економії часу у неї виникла необхідність знайти приміщення для офісу у м. Києві з метою розміщення в ньому кількох менеджерів ТОВ «ЛВК-Мілк». Для цього за завданням позивача її помічник [PERSON] знайшов в мережі інтернет оголошення про здачу в оренду офісних приміщень, в тому числі про оренду приміщення за адресою [ADDRESS] у бізнес-центрі «Паладіум-сіті». При огляді даного приміщення було з'ясовано, що офіс є мебльованим, а саме: мав скляні перегородки, два стола директора, робочий стіл, стіл для переговорів, рецепшн, шафу. За результатами огляду приміщення позивачем було прийнято рішення про оренду даного офісу. Проте [PERSON], як власник зазначеного приміщення, вказав, що оренда офісу буде можливою якщо позивач вирішить питання з попередніми орендарями приміщення, а саме ТОВ «Єміш» стосовно скляних перегородок та меблів, що залишились у офісному приміщенні. Після цього з представником ТОВ «Єміш» було досягнуто згоди про сплату вартості вказаних меблів у розмірі 28700 гривень. Після сплати вартості меблів, 29 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди офісного приміщення №1 групи приміщень [NUMBER] площею 67,6 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS], літера «А». З листопада 2013 року позивач разом з своїм помічником почали користуватися приміщенням та додатково завезли меблі та обладнання, а саме: стіл письмовий, колір бежевий; тумби 2 штуки, колір бежевий; стелаж книжковий, колір світлий дуб; стіл, білий глянець; диван кутовий з 17 подушками; стільці білі в коричньовій тканині 6 штук; шафа з білими фасадами, корпус горіх; кофемашина «Roventa adagio»; принтер «Canon i-sensys mf»; кулер для води «Family». Вказаним приміщенням позивач та її співробітники користувалися до березня 2015 року, а починаючи з квітня 2015 року позивачем було припинено фактичне користування та направлено письмове повідомлення про розірвання договору оренди відповідачу. Проте відповіді на дане повідомлення отримано не було. 29 вересня 2015 року помічник позивача [PERSON], прибувши до орендованого приміщення, побачив, що невстановлені особи під керівництвом [PERSON] самовільно без згоди на це позивача, вивозять все її майно з приміщення. На вимогу припинити порушення [PERSON] повідомив, що забирає всі речі у зв'язку з заборгованістю зі сплати орендної плати. На місце вказаної події була викликана поліція, яка зафіксувала факт відсутності меблів у офісному приміщенні. Вказаними діями [PERSON] здійснив незаконне привласнення меблів, що належать позивачу, чим завдав їй матеріальної та моральної шкоди. Тому [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь завдану майнову шкоду у розмірі 250509 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала пред'явлений позов у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень вказала на те, що дійсно між сторонами існували орендні договірні правовідносини. При цьому, умовами укладеного між сторонами договору оренди приміщення передбачено порядок одностороннього розірвання договору, що і було здійснено [PERSON], а тому 20 червня 2015 року договірні відносини між ними були припинені, позивачу і її помічникам було заблоковано доступ до офісного приміщення. Незважаючи на це, свідок вказав на те, що 29 вересня 2015 року він прийшов до офісного приміщення з метою перевірки стану меблів. Проте свідки не змогли підтвердити, що саме [PERSON] вчиняв будь-якій протиправні дії щодо привласнення меблів. При цьому, представник відповідача зазначила, що покази свідків, допитаних у судовому засіданні, є не тільки суперечливими, а й викликають сумніви в їх об'єктивності. Оскільки свідок [PERSON] є помічником позивача, працює з нею та підпорядкований позивачу. В свою чергу, свідок [PERSON] протягом певного часу орендував приміщення разом з [PERSON] Крім того, на думку, представника відповідача позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав, оскільки позивач не зверталась до відповідача з вимогою про витребування меблів, які він неправомірно привласнив, а саме просить відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду, розмір яких є необґрунтованим. Тому представник відповідача [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні пред'явленого позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 листопада 2013 року [PERSON] та СПД ФО-П [PERSON] уклали договір оренди №29/10/13. За умовами якого, [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла приміщення, а саме нежиле приміщення №1 групи приміщень [NUMBER] площею 67,6 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS], в строкове платне користування (найм) строком на 365 днів (а.с.20-23). Факт укладення даного договору підтверджується актом №1 приймання-передачі приміщення від 29 листопада 2013 року, підписаний сторонами (а.с.24). Зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача [PERSON], наданих у судовому засіданні, встановлено, що [PERSON] було придбано меблі, а саме стіл директора (глянець), стіл директора (микадо бронза), стіл робочий (микадо бронза), двері металеві, офісні перегородки, переговорний стіл (глянець), рецепшн та стінка, шафа (ваніль), стіл для офісу, стілець «Samba», вартість яких складає 28700 гривень, що підтверджується рахунком-фактурою №СФ-0000001 від 07 листопада 2013 року (а.с.11) та договором купівлі-продажу товару від 01 листопада 2013 року, укладеного між ТОВ «Єміш» та ТОВ «ТРК Глобус» (а.с.12-14), договором купівлі-продажу товару №01/11/2013 від 01 листопада 2013 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «ТРК Глобус» (а.с.30-32). Крім цього, згідно видаткової накладної №КОФ-000006 від 19 серпня 2013 року [PERSON] за готівкові кошти отримала від ФОП [PERSON] наступні меблі: диван кутовий з 17-ма подушками вартістю 41599 гривень, стіл письмовий (бежевого кольору) - 25731 гривень, комплект євростіл білий глянцевий - 65757 гривень, стелаж книжковий - 31449 гривень та тумбочки в кількості двох штук - 34308 гривень (а.с.45). Встановлено, що 20 травня 2015 року [PERSON] направила [PERSON] лист про розірвання договору №29/10/13 від 29 листопада 2013 року (а.с.37,39). У відповідь на вказану угоду 10 вересня 2015 року [PERSON] направив [PERSON] лист щодо договору оренди №29/10/13 від 29 листопада 2013 року (а.с.92). Зі змісту якого вбачається, що договір оренди між сторонами може бути розірвано за умови повного розрахунку по орендній платі. З доводів представника позивача встановлено, що 29 вересня 2015 року невстановлені особи під керівництвом [PERSON] здійснили самовільний вивіз майна, яке належить [PERSON], з орендованого нею нежилого приміщення №1 групи приміщень [NUMBER] площею 67,6 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що 29 вересня 2015 року він прийшов до офісного приміщення та побачив, що невідомі особи виносили меблі, а тому він викликав співробітників поліції. При цьому подальша доля меблів йому невідома. Через хвилин 15 після цього до приміщення прибув [PERSON] та відсторонив свідка від присутності в офісному приміщенні. Особисто свідок не бачив як в подальшому вивозились меблі. Меблі з офісу виносили дві невідомі особи, при цьому серед них не було [PERSON] Позивач також не була присутньою при вказаних подіях. Транспортний засіб на який завантажувались меблі і в подальшому вивозились з приміщення свідок не бачив. Свідку відомо про те, що частина меблів, яка перебувала у орендованому приміщенні, була придбана у попереднього орендаря приміщення, іншу частину придбала [PERSON] Свідку не відомо чи було складено поліцією за вказаними подіями якісь процесуальні документи. Поліція лише зафіксувала факт відсутності меблів в приміщенні. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він особисто був присутнім як [PERSON], тобто орендодавець приміщення, забирав речі, які належали [PERSON], як орендарю приміщення. Саме [PERSON] вимагав залишити частину меблів з офісу в рахунок погашення заборгованості з орендної плати. Про те, яким чином меблі були винесені з орендованого приміщення свідок нічого не зміг повідомити. Йому лише відомо, що ключі від офісу забрав [PERSON], а вже через один чи два дні меблів в офісі вже не було. Свідок знаходився у офісному приміщенні, коли на виклик приїхали працівники поліції, але вони знаходились в фойє офісного приміщення, та безпосередньо до орендованого приміщення не піднімались. Всі меблі в офісне приміщення привозила [PERSON] та її помічники. Свідок вказав на те, що його було повідомлено телеграмою про припинення договору та про здачу приміщень за три місяці. Свідок також вказав на те, що він не бачив, щоб [PERSON] особисто вивозив меблі. У відповідності до положення ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України в п.2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, представник позивача не надала до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що саме [PERSON] чи за його вказівкою невідомі особи заволоділи майном, яке належить [PERSON], а саме офісними меблями, загальна вартість яких складає 250509 гривень. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Саме тому судом критично сприймається в якості належного та беззаперечного доказу покази свідків, допитаних у судовому засіданні. Оскільки вказані покази не містять вказівки на те, що саме [PERSON] вчинив дії по привласненню офісних меблів, що належать позивачу. Крім того, з досліджених письмових матеріалі справи, не знайшов свого підтвердження також розмір заподіяної шкоди. Так як в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження придбання [PERSON] кофемашини вартістю 2000 гривень, принтеру - 4000 гривень та кулера для води - 4500 гривень. До того ж сама вказівка представника позивача, що офісні меблі загальною вартістю 250509 гривень знаходились в орендованому приміщенні також не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду. Оскільки, з фотоілюстрацій, які містяться в матеріалах справи (а.с.25-29) суд не може зробити висновок про розміщення даних меблів саме в приміщенні, яке орендувала [PERSON] на підставі договору оренди, укладеному з [PERSON] Зазначити перелік меблів, які знаходились в орендованому приміщенні, свідки також не змогли. Суд не бере до уваги талон-повідомлення про прийняття заяви старшим оперуповноваженим Голосіївського РУ поліції за номером в реєстрі 57063 за ЄО від 06 листопада 2015 року (а.с.40). Так як даний талон-повідомлення лише фіксує факт прийняття заяви [PERSON] про кримінальне правопорушення та не містить жодної інформації про предмет доказування у даній цивільній справі. З огляду на це, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди не ґрунтуються на загальних підставах відповідальності за завдану майнову шкоду, оскільки позивачем не було доведено як наявність неправомірних дій відповідача, так і розмір заподіяної шкоди. Тому, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно з п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Встановлено, що представником позивача не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що діями [PERSON] позивачу було завдано моральні переживання та страждання, які оцінено у розмірі 10000 гривень. Крім цього, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, у задоволенні яких [PERSON] відмовлено. З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10000 гривень відсутні. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З квитанцій від 21 вересня 2016 року (а.с.1,2) вбачається, що при пред'явленні позову [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 3955 гривень 10 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed