Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

ОК «Жемчужина Французського бульвара» звернувся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 81199,52 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що кооператив за організаційно-правовою формою є обслуговуючим кооперативом та надає житлово-комунальні послуги мешканцям багатоквартирних житлових будинків, забезпечує надання житлово-комунальних послуг мешканцям житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та утримання будинку і споруд та прибудинкової території до нього. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , не оплачує вартість спожитих житлово-комунальних послуг, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість житлово-комунальні послуги. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 24.02.2020р. у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий ухвалою час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідач відзиву проти позову не надав, отримав поштове повідомлення належним чином. Суд дослідивши письмові матеріали справи встановив наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , площею 74,2 кв.м. та споживачем комунальних послуг, що надаються йому, як власнику зазначеної квартири. Багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] перебуває в управлінні позивача. Кооператив виконує функції замовника для виконання робіт з утримання і ремонту житлового фонду будинку, нежитлових приміщень і прилеглих територій, інженерного обладнання будинку, укладає договори з ремонтно-експлуатаційними підприємствами, енерго- та водопостачальними та іншими спеціалізованими організаціями, які забезпечують функціонування систем життєзабезпечення будинку і прилеглої території. Оплату наданих житлово-комунальних послуг споживачі повинні вносити на рахунок позивача». З 1.05.2016 року по 1.11.2019 року відповідач не сплачує належним чином надані житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 54304,94 грн., яка складається з заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території у сумі 30846,58 грн., теплової енергії у сумі 19957,57 грн., утримання котельні 3500,76 грн., а також інфляційні витрати у сумі 21184,38 грн. та 3% річних у сумі 5710,20 грн. Відносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені в Законі України «Про житлово-комунальні послуги», яким передбачається відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Як зазначив ВСУ, зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора згідно цивільно-правового договору є грошовим зобов`язанням. Виходячи з цього, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якій кореспондується право вимоги кредитора про оплату наданих послуг. Враховуючи той факт, що до подібних правовідносин застосовані цивільно-правові норми щодо застосування цивільної відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, до таких правовідносин застосовується і норма ст.625 ЦК, що встановлює обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Згідно зі ст.167 Житлового кодексу Української РСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Відповідно до п.4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків власники приміщень житлових будинків мають право на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством. У свою чергу, відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків власник квартири зобов`язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, оплачувати надані та спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Положення вказаної норми жодним чином не спростовує факту існування договірних відносин без наявності укладеного у письмовій формі договору. Статтями 20, 21 цього Закону визначено обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язками споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору; оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом; обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору. На підставі викладеного, враховуючи, що стороною відповідача не надано доказів сплати житлово-комунальних послуг, суд вважає позовні вимоги доведеними, а тому вони підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141ч.1 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У даному випадку це судовий збір на суму 2102 грн. Крім того, у позові ставиться питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5200 грн. Згідно частин 1, 2статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини 1статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно пункту 1 частини 3статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За умовами Додатку до договору про надання правової допомоги від 3.01.2020р. укладеного між позивачем та адвокатом Шпак О.О., сторони погодили гонорар адвоката у сумі 5200 грн., а п.7 передбачено сплату позивачем гонорару у готівковому або безготівковому вигляді. До заяви додано попередній розрахунок судових витрат, зокрема витрат на професійно правничу допомогу у сумі 5200 грн. У рішеннях ЄСПЛ умовою для стягнення судових витрат зі сторони, що програла, є наявність факту їх сплати позивачем. Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір був обґрунтованим (див., наприклад, п. 30 рішення у справі Bottazzi v. Italy). Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. також п. 55 рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Iatridis v. Greece). У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Проте, до заяви не додано платіжний банківський документ про фактичне проведення перерахування (внесення) будь-яких коштів позивачем на рахунок адвоката. Як відсутні інші банківські документи на підтвердження отримання адвокатом сплачених відповідачем коштів за надання професійної правничої допомоги. Відтак, відповідно відсутні підстави для стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial