Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» 18.01.2017 року звернувся до суду з позовом, в якому прохає стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 30058 грн. 27 коп. та понесені судові витрати в сумі 1600 грн. Свої вимоги мотивував наступним. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 19.02.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 14753,30 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 18,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник надав свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угода разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають Договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. Взяті на себе зобов»язання [PERSON] не виконує. Станом на 08.12.2016 року його заборгованість перед банком складає 30058, 27 грн., з яких: - 10575,49 грн. заборгованість за кредитом; - 5446,12 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; - 10998,26 грн. заборгованість за пенею та комісією; - 3038,40 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. У судове засідання представник позивача не зявився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В заяві на адресу суду прохав розглянути справу без його участі, вказав, що позов підтримує, згоден на ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Повістка направлялася за адресою реєстрації. Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. За письмовою згодою позивача справа розглянута на підставі наданих доказів (заочний розгляд). Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 19.02.2013 року [PERSON] отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 14753,30 гривень на строк 36 місяців, з 19.02.2013 року по 29.02.2016 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 18,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник взяв на себе зобов»язання в період з 1 по 25 число кожного місяця сплачувати платіж у сумі 535,25 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків та інших витрат, згідно з умовами. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угода разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою складають Договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. Позивач свої зобов»язання виконав, а відповідач взяті на себе зобовязання порушив, внаслідок чого, станом на 08.12.2016 року його заборгованість перед банком, згідно наданого позивачем розрахунку, складає 30058,27 грн., з яких: 10575,49 грн. заборгованість за кредитом; - 5446,12 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; - 10998,26 грн. заборгованість за пенею та комісією; - 3038,40 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки. Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг (надалі Умов), як складової частини укладеного договору, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити Винагороди банку. В пункті 2.2. Генеральної угоди зазначено, що при порушенні клієнтом строку платежів по будь-якому грошовому зобовязанню, передбаченому угодою, більше ніж на 31 день, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 4263,67 грн. Генеральною угодою від 19.02.2013 року передбачено і пеню і штрафи за порушення строків всіх видів платежів передбачених договором, тобто за одне і те ж порушення зобов»язання передбачена подвійна відповідальність одного виду (неустойка). При цьому в ст. 61 Конституції України встановлена конституційна заборона, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, зазначено, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення. З огляду на встановлені обставини та викладені норми закону, суд дійшов до висновку, що в стягненні пені на користь позивача слід відмовити. При цьому суд також врахував, що в розрахунку заборгованості, наданого позивачем, суми пені та комісії не розмежовані (одна графа), що є недопустимим. Встановивши, що [PERSON], як позичальник, не виконав зобовязань за кредитним договором і, як наслідок, допустив заборгованість по кредиту, суд позов задовольняє, проте, частково. Стягується з відповідача на користь банку-позивача: - 10575 грн. 49 коп. заборгованість за кредитом; - 5446 грн. 12 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди - 3038 грн. 40 коп., а всього 19060 грн. 01 коп. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач документально підтвердив, що сплатив судовий збір в сумі 1600 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial