Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Орган опіки та піклування Мукачівської райдержадміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, вказуючи на те, що остання є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Реєстрація народження [PERSON] проведена виконавчим комітетом Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області згідно з ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідач [PERSON] у вихованні дитини ніякої участі не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не проявляє батьківської турботи, не спілкується з нею, свідомо ухиляється від виконання свого юридичного обов'язку по вихованню дитини. Також позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з моменту пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання представник органу опіки та піклування не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Представник третьої сторони в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Відповідно до довідки Мукачівського районного відділу РАЦС головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 03.09.2016 року № 1146/09.04-33 реєстрація народження дитини [PERSON] проведена виконавчим комітетом Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 28.01.2008 року (актовий запис №11) згідно з ч. 1 ст. 135 СК України. Також встановлено, що відповідно листа від 07.07.2016 року №169/3-1 притулку для дітей служби у справах дітей Львівської ОДА, дитина [PERSON] була влаштована в притулок 02.07.2016 року згідно з актом про знайдену дитину. Крім того, згідно з листа від 19.07.2016 року № 551/02-09 служба у справах дітей Мукачівської РДА звернулася до притулку для дітей служби у справах дітей Закарпатської ОДА з проханням перевезти з притулку для дітей служби у справах дітей Львівської ОДА та відповідно влаштувати до притулку для дітей служби у справах дітей Закарпатської ОДА малолітню [PERSON], [INFO], для вирішення питання подальшого влаштування дитини. До того ж відповідно до листа притулку для дітей служби у справах дітей Львівської ОДА від 15.08.2016 року № 180/3-1 за час перебування в закладі малолітньої [PERSON], [INFO], з 02.07.2016 року по 22.07.2016 року її мати, [PERSON], жодного разу дитину не відвідувала, її життям та здоров'ям не цікавилася. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації від 27.09.2016 року № 02-26/1060 визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватись про здоров'я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При постановлені законного та справедливого рішення, суд враховує положення Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, (набула чинності для України 27.09.1991 року) в ч. 2 ст. 6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім цього, в ч. 1 ст. 19 Конвенції зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини [PERSON], [INFO], а тому суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує у натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, як передбачено ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Outcome: approved