Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації (далі - орган опіки та піклування Перечинської РДА) звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що на адресу позивача надійшов акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину складений співробітниками національної поліції та лікувального закладу про те, що 27 січня 2017 року в [ADDRESS] виявлено малолітню дитину - [PERSON], [INFO], яку влаштовано в Ужгородську міську дитячу клінічну лікарню. За розпорядженням голови Перечинської районної державної адміністрації від 30 березня 2017 року №96 дану дитину влаштовано на повне державне утримання і виховання в обласний Будинок дитини м. Свалява. Відповідно до листа Перечинського відділу поліції батько дитини [PERSON], [INFO] двічі притягався до кримінальної відповідальності та двічі до адміністративної відповідальності. З наданих ним пояснень вбачається, що такий проживає в будинку своєї бабусі [ADDRESS] де не створено належних умов для проживання та виховання малолітньої дитини, а матеріальне становище його є нестабільним, що унеможливлює у подальшому забезпечувати та виховувати сина. Про те, що дитина перебуває в лікарняному закладі, йому відомо. Мати дитини [PERSON], [INFO] неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності. До виконкому Тур'я-Реметівської сільської ради неодноразово надходили скарги щодо останньої, оскільки така залишала свого сина без догляду дорослих на вокзалі міст Ужгород та Київ. Все вищевказане, слугувало підставою для прийняття комісією з питань захисту прав дитини Перечинської районної державної адміністрації рішення про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, відносно малолітнього сина [PERSON], як таких, що ухиляються від їх виконання, а тому просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, подала заяву, у якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилися, хоча про час і місце такого повідомлялися належним чином, причину неявки не повідомили, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджено повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 15 березня 2017 року. Також встановлено, що 21 січня 2017 року працівниками Ужгородського відділу поліції головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Ужгородської міської клінічної дитячої лікарні складено акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, з якого вбачається, що 27 січня 2017 року о 18.20 год. була виявлена дитина чоловічої статі, знайдена в [ADDRESS]. Дитина доставлена в приймальне відділення Ужгородської міської дитячої клінічної лікарні. Крім цього встановлено, що розпорядженням голови Перечинської районної державної адміністрації від 30 березня 2017 року №96 «Про влаштування малолітньої дитини в обласний Будинок дитини міста Свалява» влаштовано малолітню дитину [PERSON], [INFO], уродженця села Туря-Ремета Перечинського району Закарпатської області на повне державне утримання і виховання в обласний Будинок дитини міста Свалява Закарпатської області. Як вбачається з характеристики відповідачки [PERSON], яка видана Тур'я-Реметівською сільською радою Перечинського району 30 березня 2017 року, остання народилася та зареєстровано в [ADDRESS] здобула середню освіту в Тур'я-Реметівській ЗОШ І-ІІІ ступенів, після чого поступила та закінчила у 2013 році Перечинський професійний ліцей. На даний час остання в селі не проживає, місце її фактичного проживання невідоме. До виконкому сільської ради неодноразово поступали скарги на громадянку [PERSON] через те, що вона залишала свого малолітнього сина без догляду на вокзалі Києва та Ужгорода, що дає підстави стверджувати, що така не веде належний догляд за власною дитиною. Також встановлено, що [PERSON] проживає в житловому будинку загальною площею 90 м. кв., житлова площа 34 м. кв. У будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Матеріально-побутові умови проживання задовільні, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 30 березня 2017 року №45/02-27, складений комісією Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області. Як вбачається з пояснень, відібраних інспектором Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області 26 квітня 2017 року від відповідача [PERSON], такий проживає в будинку своєї бабусі [ADDRESS] де не створено належних умов для проживання та виховання малолітньої дитини, а матеріальне становище його є нестабільним, що унеможливлює у подальшому забезпечувати та виховувати сина. Про те, що дитина перебуває в лікарняному закладі, йому відомо. Факт ухилення відповідачів від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини також підтверджується висновком органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області від 23 травня 2017 року № 167/01-31, в резолютивній частині якого уповноважений орган вважає за доцільне надати згоду на позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], як таких, що ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.155 цього Кодексу, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 11 цього ж Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 та 2 статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснено у п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Враховуючи те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню малолітньої дитини, а отже повністю відсторонилися від виконання батьківських обов'язків і не проявляють відносно неї щонайменшої турботи, тому суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] слід позбавити батьківських прав щодо їх малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO]. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів, що відповідає положенням ч. 3 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved