Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду в особі представника [PERSON] до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №MKG0SH0000569 від 25.09.2006 року, відповідачка отримала кредит в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень, з терміном повернення кредиту до 25.09.2009 року. Договором також було передбачено сплату відсотків за користування кредитом. Відповідачка зобовязання по сплаті щомісячно боргу та відсотків за користування кредитом н умовах визначених вище вказаною кредитною угодою не виконувала. На час звернення позивача до суду, за розрахунком заборгованості станом на 22.10.2015 року загальна сума заборгованості відповідачки по кредиту та відсоткам за його користування становить 81409,79 грн., ( заборгованість за кредитом 3950,61 грн.; заборгованість по процентам - 26767,61 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 406,86 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 50284,71 грн.). Враховуючи зазначені порушення умов кредитного договору позивач просив задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідачки судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання на розгляд справи не зявився, в позовній заяві просив суд вирішувати питання про розгляд справи без участі представника банку і у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В ході розгляду справи на адресу суду надійшло заперечення на позовні вимоги від представника відповідача [PERSON] з клопотанням про розгляд даної справи у його відсутності та відсутності відповідачки. У клопотанні представник відповідачки просив врахувати обставини наведені в запереченні та додані письмові докази, і ухвалити рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, внаслідок застосування наслідків спливу строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В поданому до матеріалів справи клопотанні та запереченні на позовну заяву представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності на звернення з даним позовом до суду. Крім цього, представник відповідачки вказує на наявність письмових доказів про сплату кредитного боргу відповідачкою за судовим наказом Хустського районного суду від 07.04.2008 р. № 2-н-185/2008 р., та повне погашення боргу по кредитній угоді №MKG0SH0000569 від 25.09.2006 року станом на 23.04.2012 року. В своєму запереченні представник відповідачки звертає увагу суду на те, що строк дії кредитного договору закінчився в 25.09.2009 року, після чого у позивача виникло право на протязі трьох років на звернення з даним позовом до суду. В частині позовних вимог про стягнення неустойки, такий строк у позивача закінчився через 1 рік відповідно до ст. 258 ЦК України. Жодних доказів про перебіг строків позовної давності позивач до позовних матеріалів не надав і не просив вирішувати питання про їх поновлення. Зясувавши обставини справи та дослідивши її матеріали, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно до п.1 ст.611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором. Відповідно до умов кредитного договору у випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених умовами кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за користування кредитом. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В ході судового розгляду встановлено, що питання дострокового повернення кредитних коштів відповідачкою [PERSON] вирішувалося за зверненням позивача до суду про видачу судового наказу. Така заява Хустським районним судом розглянута і 07.04.2008 р. видано судовий наказ № 2-н-185/2008 р. До заперечення на позовні вимоги представник відповідачки надав письмовий доказ про повне погашення відповідачкою боргу за кредитом. Наведена обставина вбачається з довідки №192145 від 23.04.2012 року, виданої ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ, за підписом головного бухгалтера цього банку, в якій чітко зазначено, що [PERSON] за договором кредиту №MKG0SH0000569 від 25.09.2006 року повністю погасила заборгованість і станом на 14.12.2011 року за всіма видами платежів по вказаній кредитній угоді у неї залишків боргу немає. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ст. 258 ч.2 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» неможливо зробити однозначний висновок про те, чи проводились виплати по даному кредиту, а тому останній не може вважатись належним та допустимим доказом у справі. Відповідно до наданих доказів представником відповідачки вбачається, що строк дії кредитного договору №MKG0SH0000569 від 25.09.2006 року закінчився 25.09.2009 року. За даними довідки №192145 від 23.04.2012 року, виданої ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ, про відсутність заборгованості у відповідачки вбачається, що станом на 14.12.2011 року по всіх залишках нарахувань за кредитним договором відповідачка погасила заборгованість повністю. Виходячи з вище наведених обставин у позивача загальний перебіг строку позовної давності в даному випадку за вище вказаним кредитним договором почався з 14.11.2011 року і закінчився 15.11.2014 року. Суд також констатує, що наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості по кредиту та відсотках за його користування не свідчить про здійснення платежів по кредиту відповідачкою [PERSON] після кінцевого терміну повернення кредиту 25.09.2009 рок, та фактичним погашенням кредитної заборгованості станом на 14.11.2011 року Інших належних і допустимих доказів в судовому засіданні сторонами не наведено. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, і відповідно до ст.ст. 58, 59 цього Кодексу, вони повинні бути належними і допустимими. Таким чином, строк повернення кредиту за кредитним договором №MKG0SH0000569 від 25.09.2006 року закінчився з 14.11.2011 року, і саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності. Як встановлено в судовому засіданні з даним позовом до Хустського районного суду Закарпатської області згідно штампу вхідної кореспонденції ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося 07.12.2015 року, тобто з пропуском трирічного строку, встановленого ст.257 ЦК України. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо). Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Під час розгляду справи, в поданому запереченні на позовну заяву представник відповідачки [PERSON] просив застосувати наслідки спливу позовної давності, а позивач не ставив питання про поновлення цього строку. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 81409,79 грн., за кредитним договором №MKG0SH0000569 від 25.09.2006 року, слід відмовити у звязку із спливом строку позовної даності.

Outcome: dismissed