Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Обґрунтовуючи свої\~вимоги позивач\~вказала,\~що 12\~жовтня 2018\~року Білокуракинським\~районним судом\~Луганської області\~винесене рішення\~про визнання\~за нею\~права власності\~на 49/100\~будинку,\~розташованого за\~адресою: [ADDRESS] , що належав її батькові [PERSON] , який помер [INFO] . Під час здійснення реєстрації права власності на вказану частку будинку їй стало відомо, що 21 грудня 2005 року Станично-Луганською державною нотаріальною конторою Станично-Луганського нотаріального округу на підставі ухвали Станично-Луганського районного суду було зареєстровано арешт на вказане майно. Оскільки про існування арешту на час розгляду справи № 409/204/17 їй відомо не було, вона не заявила вимогу про скасування арешту. За яких обставин був накладений арешт їй не відомо. 20 вересня 2018 року вона звернулась до Станично-Луганської державної нотаріальної контори із запитом про надання інформації щодо арешту нерухомого майна, а саме зазначеного вище будинку. На поданий запит, листом від 08.10.2019 № 1115/01-16 їй було повідомлено, що архів Станично-Луганської державної нотаріальної контори за 2005 рік не зберігся і інформацію стосовно арешту нотаріальна контора надати немає можливості. Вказуючи, що її батько [PERSON] у 2014 році помер, вона є власником 49/100 будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , ухвала суду на підставі якої був накладений арешт не зберіглася, позивач вимушена була звернутись до суду з цим позовом, оскільки їй створюються перешкоди у здійсненні права власності її майном. До початку судового засідання від сторін надійшли заяви, в яких вони просили розглядати справу за їх відсутності. Позивач позов підтримала, відповідач не заперечував проти задоволення позову. За таких обставин суд вважав можливим розглянути справу за відсутності сторін за наявними в ній матеріалами. Перевіривши доводи позивача, досадивши матеріали справи суд вважає необхідним зазначити таке. Дійсно, з рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 березня 2017 року йдеться, що ним були задоволені позовні вимоги [PERSON] та визнано в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] право власності на 49/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Дане судове рішення набрало законної сили 13.04.2017. Також із цього судового рішення, а також довідки-характеристики на об`єкт нерухомого майна, виданої 12.07.2018 КП «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації», йдеться, що другим власником цього будинку є дружина померлого [PERSON] , яка в порядку спадкування після смерті чоловіка згідно цього ж рішення суду отримала у власність квартиру у м Луганську. Як вбачається з представленої позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 15.11.2019 за № 188861228, стосовно об`єкту нерухомості, що належав покійному [PERSON] , під записом № 32473077 внесена інформація про державну реєстрацію обтяжень. Згідно даної інформації це обмеження у вигляді накладення арешту на нерухомість 21 грудня 2005 року було внесене Станично-Луганської державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Станично-Луганського районного суду без зазначення реквізитів судового рішення. На письмове звернення до Станично-Луганської державної нотаріальної контори позивачу була надана відповідь за № 1115/01-16 від 08 жовтня 2019 року, з якої йдеться, що інформація про арешт на нерухомість її батька була внесена на підставі ухвали Станично-Луганського районного суду без номеру. Архів Станично-Луганської державної нотаріальної контори за 2005 рік не зберігся, тому надати більш детальну інформацію нотаріальна контора не має можливості. Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За своїм змістом право власності полягає у належності власникові права володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном у будь-який спосіб. Частиною 2 ст. 27 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація обтяжень, зокрема, проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Із наведеного вище судом встановлено, що позивач стала власником арештованого майна вже після внесення відповідного обтяження. Дане обтяження внесене більш чотирнадцяти років тому. На цей час встановити у зв`язку з чим накладався арешт на майно померлого [PERSON] неможливо. Таким чином суд погоджується з позивачем, що наявність вказаного обтяження порушує її права як власника нерухомості. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданого позову, який слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved