Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру [ADDRESS], в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 1549768,67 грн., шляхом визнання права власності на неї за ПАТ «Дельта Банк» та визнати право власності на квартиру за позивачем. Позов обґрунтований тим, що 13 листопада 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав їй кредит у розмірі 110541 долар США, а відповідач повинна була повернути кредит в повному обсязі до 13 листопада 2031 року зі сплатою 12,5 % річних. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором банком було прийнято в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Оскільки відповідач свої обовязки за укладеним договором про надання споживчого кредиту належним чином не виконала, утворилася заборгованість по поверненню кредитних коштів, по сплаті відсотків за користування кредитом та пені, яка станом на 20 травня 2015 року складає 1549768,67 грн.. Сторони в судове засідання не зявилися. Від представника позивача в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи в його відсутності, вимоги підтримує, згоден на заочний розгляд справи. Для сповіщення відповідача судом було виконано усі необхідні заходи, встановлені вимогами ст.74 ЦПК України, письмових заперечень та заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі представлених позивачем доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. 13 листопада 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», який у подальшому змінив\~своє найменування на публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 10/52/06-1 (а.с.6-15), відповідно до якого позивач надає відповідачу грошові кошти в сумі 110541 доларів США, а відповідач повинна була повернути кредит в повному обсязі не пізніше 12 листопада 2031 року (включно), та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних. Того ж дня, 13 листопада 2006 р., між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір (а.с.22-26). Предметом договору являється нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] загальною площею 72,9 кв.м, яка складається з трьох житлових кімнат житловою площею 40,2 кв.м, власником якої є відповідач. Згідно з п.4 іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем\~зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України). Кредитор свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу вказану суму кредиту. У свою чергу відповідач прийняла кредитні кошти, використавши їх за призначенням, але грошові зобовязання щодо погашення кредиту належним чином не виконала. У звязку з цим відповідно до розрахунку станом на 20 травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 1549768,67 грн. з яких: заборгованість за кредитом 1411125,62 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 126925,51 грн., пеня - 11717,54 грн.. Згідно з положеннями ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного \~\~\~\~виконання \~\~\~\~боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення \~\~\~\~на \~\~предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку з предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст.589 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до вимог ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з\~ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель \~\~може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» суд приходить до висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Згідно з вимогами ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Дана правова позиція була висловлена також Верховним Судом України 7 жовтня 2015 року при розгляді справи №6-1935 цс 15. Судом було направлено листа на адресу позивача з пропозицією надати експертну оцінку ринкової вартості квартири для перевірки його доводів. Вказаний лист 07.12.2015 року було отримано уповноваженою особою [PERSON], однак на час розгляду справи позивачем не було надано ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації шляхом визнання права власності за іпотекодержателем, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Отже, враховуючи представлені позивачем докази та вказані норми, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення вимог не має, оскільки позивачем не було надано належного доказу з зазначенням ціни предмету іпотеки.

Outcome: dismissed