Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Направленим позовом [PERSON] просила суд винести рішення, яким змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням суду з [PERSON] на утримання двох спільних малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) останнього, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на розмір аліментів в сумі 1 000 гривень, щомісячно на кожну дитину. Також, позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1 000 гривень на її утримання до досягнення одним з дітей трьохрічного віку. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що аліментів в розмірі 600 гривень, які на даний час сплачує відповідач на утримання двох малолітніх дітей, недостатньо для повноцінного їх розвитку. В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала та просила його задовольнити. В свою чергу, відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі та пояснили суду, зокрема і надавши відповідні докази, що відповідач на даний час не працевлаштований, аліменти, що раніше були визначенні рішенням суду відповідач сплачує справно та в обсязі їх присудження. Дослідив матеріали справи, заслухав пояснення учасників судового розгляду, суд встановив наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. 21 січня 2015 року між сторонами у даній справі рішенням Житомирського районного суду Житомирської області розірвано шлюб (а.с.5). Від даного шлюбу останні мають спільних дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO]. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 31 березня 2014 року (а.с.8) з відповідача на користь позивача на утримання спільних малолітніх дітей стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач із заявою про визначення режиму побачення з дітьми, датованою 4 лютого 2015 року (а.с.10-11) звертався до служби у справах дітей, де зокрема вказував, що працює по ненормованому робочому графіку. Згідно інформаційної довідки № 114 від 4 травня 2015 року (а.с.24), виданої Житомирським дошкільним навчальним закладом № 4, вбачається, що малолітні діти сторін відвідують даний навчальний заклад, батьки спільно займаються питанням виховання і розвитку обох дітей, а батько, тобто відповідач у даній справі, приходить до навчального закладу, де спілкується з дітьми. Згідно копії трудової книжки відповідача (а.с.27-28), наданої його представником, на даний час він не працює, з останнього робочого місця звільнився 19 січня 2005 року. Іншого ані з матеріалів справи, ані з пояснень учасників судового розгляду встановлено та відповідно досліджено не було. Правовідносини, що склались між сторони у даній справі, регулюються наступними нормами матеріального права. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України). Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 Сімейного Кодексу України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 Сімейного Кодексу України). Аналіз вищевикладеного дає підстави для відмови у задоволені позову з наступних причин. Як було встановлено в ході розгляду справи, відповідач, на даний час сплачує на користь позивача на утримання спільних дітей аліменти, що були визначені за рішенням суду. З огляду на досліджені судом докази та обставини справи, вважати, що матеріальний стан [PERSON] змінився таким чином, що він, на теперішній час, взмозі сплачувати аліменти в розмірі, що був заявлений позивачем, а також беручи до уваги факт відсутності працевлаштування відповідача, об'єктивно не можна. Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання останньої до досягнення одним із дітей трьохрічного віку, то суд також відмовляє у її задоволенні з наведених вище підстав, адже ч. 4 ст. ст. 84 СК України кореспондується, що право дружини на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років може бути реалізоване за умови, що відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, а останній, як встановлено в ході розгляду даної справи, на теперішній час надавати її не взмозі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed