Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.10.2013 між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] був укладений кредитний договір №IKCASHSTG/188514.001, згідно якого Банк надає позичальнику кредит в розмірі 16 480,00 грн. строком до 28.10.2016, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №IKCASHSTG/188514.001 від 29.10.2013 [PERSON], між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] 29.10.2013 було укладено договір поруки, за умовами якого остання виступила поручителем перед ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку». Позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 71 557,74 грн., яка складається із: 908,25 грн. поточної заборгованості по тілу кредиту та 15 386,07 грн. простроченої заборгованості по кредиту, 7213,13 грн. простроченої заборгованості за відсотками, 12 360,00 грн. простроченої заборгованості по комісії, 35 690,29 грн. штрафів та пені, посилаючись на невиконання відповідачами умов кредитного договору та не повернення коштів, а також стягнути розмір сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася про день, час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог ЦПК України. Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася про день, час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог ЦПК України. Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов висновку про часткове задоволення позову у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 29.10.2013 між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] був укладений кредитний договір №IKCASHSTG/188514.001, згідно якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 16 480,00 грн. строком до 28.10.2016, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% річних (а.с. 20-24). Відповідно до п. 1.6. кредитного договору [PERSON] зобов'язалася сплачувати банку комісію у розмірі 3% від суми кредиту щомісячно в період сплати. Відповідно до п.2.5 кредитного договору [PERSON] зобов'язалася повернути кредит шляхом здійснення платежів на рахунок Банку щомісячно у сумах, встановлених Графіком погашення кредиту, що є Додатком №2 до кредитного договору. У п. 6.1. кредитного договору сторони передбачили, що за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом Банк нараховує Позичальнику відсотки в розмірі 36 % річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Відповідно до п. 6.2. кредитного договору, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії Банк нараховує Позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. 29.10.2013 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №IKCASHSTG/188514.001 [PERSON], між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого остання виступила поручителем перед ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (а.с.25). Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача в добровільному порядку виконати умови кредитного договору. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, умовами кредитного договору. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст. 629 ЦК України передбачено договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Виходячи з вимог ст. 554 ЦК України [PERSON] несе солідарну відповідальність за невиконання умов договору основним боржником [PERSON], а тому стягнення заборгованості за кредитним договором з обох відповідачів у солідарному прядку є правомірним. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. П. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» встановлено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Станом на 15.08.2016 у відповідачки [PERSON] перед Банком утворилася заборгованість в розмірі 908,25 грн. поточної заборгованості по тілу кредиту та 15 386,07 грн. простроченої заборгованості по кредиту, 7213,13 грн. простроченої заборгованості за відсотками, 12 360,00 грн. простроченої заборгованості по комісії та 35690,29 грн. штрафів і пені, а разом 71 557,74 грн. (а.с.5-18, 19). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Позичальник всупереч умов кредитного договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази, суд дійшов висновку про те, що позов ПАТ «Всеукраїнського банку розвитку» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є доведеним та підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідачів 908,25 грн. поточної заборгованості по тілу кредиту та 15 386,07 грн. простроченої заборгованості по кредиту, 7213,13 грн. простроченої заборгованості за відсотками та 35690,29 грн. штрафів і пені, а разом 59 197,74 грн. В той же час, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів 12 360,00 грн. заборгованості по комісії. Так, відповідно до ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено кілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (ст.215 ЦК). За положеннями ч.2 ст.215 ЦК, правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із чч.1, 3 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття закону «Про захист прав споживачів» та закону «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017. За положеннями абз.3 ч.4 ст.11 закону «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні цього закону, є нікчемною. Згідно із цим законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пп.17 і 23 ст.1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними (правовий висновок ВСУ від 06.09.2016 у постанові №531/648/15-ц). За таких обставин, умова договору (п. 1.6. кредитного договору) про нарахування банком щомісячної комісії у розмірі 3% від суми кредиту щомісячно є нікчемною, а відтак, нарахування боргу по комісії у розмірі 12 360,00 грн. є незаконним та таким, що порушує права споживача банківських послуг. За таких обставин, позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 59 197,74 грн. В решті позовних вимог, а саме вимог про стягнення комісії, необхідно відмовити. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь ПАТ «Всеукраїнського банку розвитку» судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. порівну (а.с. 4). На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial