Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

ОСББ «Златосвіт» в особі Голови правління Хмеленко В.О. звернулось до суду з позовом, в якому просило солідарно стягнути на свою користь з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість по членським внескам на утримання будинку та прибудинкової території та капітального ремонту будинку в сумі 3 726,68 гривень, сплачений судовий збір, а також витрати на правову допомогу в розмірі 350 гривень. В судовому засіданні представники позивача - Ковальов Є.Ф., Голова правління ОСББ «Златосвіт» Хмеленко В.О., бухгалтер ОСББ «Златосвіт» Растворова В.А., підтримали позов та пояснили, що з березня 2011 року (з моменту прийняття загальними зборами ОСББ «Златосвіт» рішення про прийняття на баланс будинку [ADDRESS]), позивач виконує обов'язки по утримання вказаного будинку та прибудинкової території. Відповідачі, які не є членами ОСББ, але проживають у будинку [ADDRESS], та володіють квартирою [ADDRESS], ухиляються від оплати наданих послуг по утриманню будинку та прибудинкової території. На стягненні коштів саме з березня 2011 року представники позивача наполягали, та заперечували проти застосування до частини вимог строку позовної давності, оскільки заборгованість за вказаний період вже стягувалась наказом від 18 березня 2014 року, який на їх думку перервав перебіг позовної давності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що вона, разом із [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] - є власницею квартири [ADDRESS]. При цьому, ні вона, ні інші відповідачі, не є членами ОСББ «Златосвіт», у зв'язку з чим вона заперечує проти задоволення позову. Крім того зазначила, що у задоволенні позову має бути відмовлено, оскільки вона справно сплачує квартплату особі, на балансі якої знаходиться будинок - Державне житлово-експлуатаційне підприємство Інститут механізації тваринництва Української академії аграрних наук України. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - адвокат [PERSON] заперечував проти задоволення позову, та пояснив, що позивач не є фактичним балансоутримувачем будинку [ADDRESS], у зв'язку з чим не може виконувати функції по утриманню будинку та прибудинкової території. Крім того, між позивачем та відповідачами не було укладено відповідних договорів про надання послуг. Просив відмовити в задоволенні позову, або застосувати до частини позовних вимог (з березня по липень 2011 року) строк позовної давності, про що подав письмове клопотання (а.с.80). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вказує позивач, і що визнано відповідачами - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками та користувачами квартири [ADDRESS], що крім того підтверджено копіями паспортів відповідачів (а.с.53, 55, 57, 60, 61зв.) та довідкою (а.с.51). У вказаному будинку в жовтні 2010 року створено Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Златосвіт», яке було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 06 січня 2011 року (а.с.6, 7, 8). 15 березня 2011 року відбулися загальні збори ОСББ «Златосвіт», на яких було прийнято рішення про прийняття на баланс об'єднання будинку [ADDRESS]. При цьому, постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року у справі №5009/4495/12 (а.с.20-23) зобов'язано Державне житлово-експлуатаційне підприємство Інститут механізації тваринництва Української академії аграрних наук України передати житловий будинок [ADDRESS] на баланс Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Златосвіт», у Порядку, передбаченому постановою КМУ №1521 від 11.10.2002р. та зобов'язано передати план земельної ділянки, технічний паспорт на будинок та відповідну технічну документацію на будинок (інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, план зовнішніх мереж, план внутрішніх мереж) та прийняти участь у роботі комісії з приймання-передачі будинку [ADDRESS]. Як вказує позивач, і що не заперечується відповідачами, з березня 2011 року ОСББ «Златосвіт» виконує функції по утриманню будинку [ADDRESS], та прибудинкової території. При цьому, позивачем нарахована заборгованість відповідачів за період з 15 березня 2013 року по квітень 2014 року в розмірі 3 726,68 гривень, що включає в себе плату за утримання будинку і прибудинкової території та капітальний ремонт будинку і підтверджується відповідним розрахунком (а.с.5). Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Згідно п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно- технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово- комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Що стосується посилання відповідачів на те, що позивач не є балансоутримувачем вказаного будинку, оскільки не приймав його на баланс, і не є власником, управителем, виробником або виконавцем житлово-комунальних послуг, а тому не має право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, слід зазначити наступне. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Разом з тим законодавче визначення терміну «балансоутримувач», дане в статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», допускає можливість існування різних ситуацій, у тому числі таких, коли багатоквартиний будинок існує, а особи, що має права та несе обов'язки балансоутримувача, немає (власники квартир балансоутримувачами бути не можуть за визначенням, а договір з будь-якою юридичною особою не укладався). За відсутності вирішення в цьому Законі питання про те, хто саме має ці права й обов'язки, застосуванню підлягає частина перша статті 11 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», зі змісту якої випливає, що функції балансоутримувача до приватизації квартир виконував попередній власник будинку. Він повинен на вимогу об'єднання власників багатоквартирного будинку передати житловий комплекс на баланс об'єднання. Якщо ж немає особи, якій будинок може бути переданий на баланс, попередній власник (територіальна громада та уповноважені нею юридичні особи) змушені продовжувати виконувати функції балансоутримувача. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 (справа № 6-59цс13). Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Передача майна з балансу на баланс відбувається відповідно до Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.10.2002 № 1521. Цей Порядок регулює процедуру передачі житлового комплексу на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, а також житлового комплексу або його частини на баланс іншої юридичної особи, статут якої передбачає провадження такої діяльності, з балансу колишнього балансоутримувача. Як вбачається з статуту Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Златосвіт» (а.с.9-17), зокрема п.2.2., одним із завдань та предмету діяльності ОБ'ЄДНАННЯ є належне утримання будинку та прибудинкової території. Згідно розрахунку членських внесків на утримання будинку і прибудинкової території та капітального ремонту будинку (а.с.77), вони спрямовані саме на виконання завдань, визначених п.2.2. статуту ОСББ «Златосвіт». Як вже вказувалось вище, постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року зобов'язано ДЖЕП Інститут механізації тваринництва УААНУ передати на баланс ОСББ «Златосвіт» житловий будинок [ADDRESS], у Порядку, передбаченому постановою КМУ №1521 від 11.10.2002р. Отже, позивач у цій справі у період часу, за який порушується питання про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, був фактичним балансоутримувачем, а тому він має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Натомість споживачі, в силу вимог закону, зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому, також слід зауважити, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що житлово-комунальні послуги надавалися ОСББ «Златосвіт» неякісно або не в повному обсязі, а також доказів на спростування розміру заборгованості і будь-яких доводів і заперечень стосовно цих питань відповідачем не висловлювалось. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСББ «Златосвіт» законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, представником відповідачів заявлено клопотання про застосування до частини позовних вимог строку позовної давності (а.с.80), яке задоволенню не підлягає. Так, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. З матеріалів справи вбачається, що за заявою позивача 18 березня 2014 року було ухвалено судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованість за частину із заявлених у позові вимог. Вказаний наказ було скасовано ухвалою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 10 квітня 2014 року у справі ЄУН №337/1628/14-ц (а.с.32). Таким чином, звернення позивача до суду з приводу стягнення заборгованості за вказаний період із заявою про видачу судового наказу, яка є одним із видів позову, перериває позовну давність. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.5), у серпня 2012 року відповідачами були вчинені дії, які свідчать про визнання заборгованості, і відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України також переривають позовну давність. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому, згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи (витрати на правову допомогу) на загальну суму 593,60 гривень не можуть бути стягнуті у солідарному порядку, як ставить питання позивач, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial