Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

На розгляд Шевченківського районного суду м. Києва подано позов [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) (надалі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (код ЄДРПОУ: 20025456, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Артема (Січових стрільців), 15) (надалі - відповідач, банк), про зобов`язання вчинити певні дії. Вказана позовна заява протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 квітня 2020 року передана до провадження судді Кондратенко О.О. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 53). На підставі розпорядження від 24 вересня 2020 року №01-08-774, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 вересня 2020 року, матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєву А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року матеріали справи прийнято до провадження судді Саадулаєва А.І. (а.с. 69). Предметом позову є зобов`язання Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» подати реєстратору державного реєстру обтяжень рухомого майна заяви про припинення і виключення з реєстру приватного обтяження, зареєстрованого 25 липня 2012 р. за № 12785826, об`єкт обтяження - автомобіль марки «ІNFINITI ЕХ 35», номер кузову [NUMBER] та приватного обтяження, зареєстрованого 26 липня 2012 р. за № 12788640, об`єкт обтяження - автомобіль марки «ІNFINITI ЕХ 35», номер кузову [NUMBER] . Підставою позову є те, що позивач є власником вказаного транспортного засобу з 06 вересня 2016 року. Однак, з 20 травня 2008 року транспортний засіб є предметом договору застави товарів в обороті, особливістю яких є те, що заставодавець має право реалізувати такі товари без згоди заставодержателя, що узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.02.2020 у справі №761/3615/19. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що з моменту реалізації вказаного товару право застави припинилося. При цьому автомобіль перебуває під двома обтяженнями, які позивач вважає ідентичними. Перший зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 25.07.2012 (запис про публічне обтяження №1278588226, зареєстроване, обтяжувач - ПАТ «КБ «Надра», боржник - TOB «Авторай»). Другий, зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 26.07.2012 (запис №12788640, обтяжувач - ПАТ «КБ «Надра», боржник - TOB «Авторай»). Однак, оскільки право застави припинилося, то у відповідача виник обов`язок звернутися до Державнного реєстратора із заявою про припинення обтяження №1278588226 та №12788640. Крім цього, припинення договору застави пов`язане також із припиненням юридичної особи - TOB «Авторай». За інформацією яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, юридичну особу - TOB «Авторай» (код 34505744) було припинено 28.05.2013 року за результатом ліквідації (номер запису 15561110015020680). Тому, з цієї підстави, кредитний договір №05/08/2007/840-К/576 та похідний від нього договір застави товарів в обороті №05/04/2008-3/236-33 є також припиненими з 28.05.2013 року. Обґрунтовуючи зміст позовних вимог в цій частині позивач посилається на положення ст. 104, 593, 598, 609 ЦК України, а також на висновки Верховного Суду, викладені у постановах №761/11267/18, №761/3615/19. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 15 червня 2020 року до суду надійшла заява представника позивача в якій він позов підтримав, просить розглядати справу без його участі (а.с. 60). Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 23 серпня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Авторай» було укладено кредитний договір №05/08/2007/840-К/576. 24 квітня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та TOB «Авторай» було укладено Договір застави товарів в обороті №05/04/2008-3/236-33 з метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором (а.с. 28-31). 20 травня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та TOB «Авторай» було укладено Додаткову угоду №1 до Договору застави товарів в обороті №05/04/2008- 3/236-33, яким змінено предмет договору. Вказаними змінами, поміж іншого було включено в предмет застави автомобіль «INFINITI ЕХ 35», номер кузову [NUMBER] (а.с. 32-33). TOB «Авторай» продало вищевказаний транспортний засіб [PERSON] , а вона в свою чергу продала автомобіль [PERSON] , який було поставлено на облік 06 вересня 2016 року та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 26-27). Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 03 квітня 2020 року, №65496292, 25.07.2012 зроблено запис про приватне обтяження, обтяжувач - ПАТ «КБ «Надра», боржник - TOB «Авторай» (а.с. 18-20). Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 03 квітня 2020 року №65496468, 26.07.2012 зроблено запис №12788640 про приватне обтяження, обтяжувач - ПАТ «КБ «Надра», боржник - TOB «Авторай» (а.с. 15-17). Позивач вважає право застави припиненим, тому у відповідача виник обов`язок звернутися до Державнного реєстратора із заявою про припинення обтяження №1278588226 та №12788640. Оцінка суду. Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу»). Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою. Згідно із частиною першою статті 589 УК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України). Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли в установленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду: від 10 жовтня 2019 року у справі №463/3582/17 і від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18. З урахуванням вказаного, судом встановлено, що на час придбання позивачем спірного автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були зазначені відомості про його обтяження. За таких обставин, реалізація майна, що є предметом застави, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Матеріали справи не містять даних про надання ПАТ КБ «Надра» згоди ТОВ «Авторай» на відчуження спірного автомобіля. Згідно витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна 25 липня 2012 року за №12785826, Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєструвало обтяження, в тому числі належного позивачу автомобіля із забороною відчуження транспортного засобу за заявою обтяжувача ПАТ КБ «Надра», відповідно до кредитного договору про надання кредитної лінії ТОВ «Авторай» з траншевим режимом кредитування від 23 серпня 2007 року. На момент відчуження транспортного засобу на користь позивача у 2016 році, автомобіль перебував у заставі, зареєстрованій у встановленому законом порядку. Тому суд дійшов висновку, що відчуження автомобіля відбулося всупереч положенням ч. 2 ст. 586 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» . [PERSON] відчужила майно, яке перебувало в заставі ПАТ «КБ «Надра» й обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону, не повідомивши про це заставодержателя та не отримавши його згоди, що виключає добросовісність набуття майна позивачем. Тому, на позивча розповсюджується запис про обтяження автомобіля. Обставини, передбачені статтею 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», матеріалами справи не доведені. У матеріалах справи відсутні докази про відчуження ТОВ «Авторай» спірного автомобіля в ході проведення своєї господарської діяльності (договір купівлі-продажу). Посилання позивача на ліквідацію юридичної особи - ТОВ «Авторай», та припинення застави на цій підставі, на висновки суду не впливають, оскільки й [PERSON] відчужила майно, яке перебувало в заставі ПАТ «КБ «Надра» й обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону, не повідомивши про це заставодержателя та не отримавши його згоди, що виключає добросовісність набуття майна позивачем. Тому, на позивача розповсюджується запис про обтяження автомобіля. Щодо посилання позивача на те, що транспортний засіб є предметом договору застави товарів в обороті, особливістю яких є те, що заставодавець має право реалізувати такі товари без згоди заставодержателя, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. У частині другій статті 40 Закону України «Про заставу» визначено, що при заставі товарів в обороті або у переробці реалізовані заставодавцем товари перестають бути предметом застави з моменту їх вручення набувачу або транспортній організації для відправлення набувачу або передачі на пошту для пересилки набувачу, а набуті заставодавцем товари, передбачені в договорі застави, стають предметом застави з моменту виникнення на них права власності. Однак, посилання позивача на положення вказаної статті також не впливають на висновки суду, оскільки положеннями вказаного закону також встановлено особливості реалізації предмета забезпечувального обтяження. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed