Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Верхівцевської міської ради в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] має двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, не займається вихованням та утриманням своїх малолітніх дітей. За місцем проживання [PERSON] характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, веде асоціальний спосіб життя, вихованням дітей не займається. Діти дуже часто залишаються вдома самі без догляду. Під час обстеження матеріально-побутових умов за місцем проживання сім'ї [PERSON] встановлено, що в будинку брудно, посуд та постільна білизна брудні, продукти харчування та посезонний одяг для дітей відсутні. Відповідач змушує дітей жебракувати та здійснює фізичне насилля над дітьми. Відповідач самоусунувся від виховання та утримання своїх дітей. Мати дітей, [PERSON], на підставі рішення Царічанського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року позбавлена батьківських прав щодо своїх дітей. На підставі вищевикладеного, з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей орган опіки та піклування просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] та стягнути з нього аліменти у розмірі ? частина від усіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги, суду пояснила, що в 2015 році до м.Верхівцеве переїхала родина [PERSON] (батько та дві доньки). Спочатку ніяких нарікань не було, а потім почали надходити скарги від сусідів, про те, що діти лишаються вдома самі. Відповідач примушував дітей жебракувати, сам не займався їхнім вихованням та утриманням. Батько ніде не працював. Діти самі готували собі їжу, прибирали в будинку, прали. Дівчата скаржилися, що батько їх б'є. З відповідачем неодноразово проводилися профілактичні бесіди, проте його ставлення до дітей не змінилося. Коли було проведено обстеження житлово-побутових умов було встановлено, що в будинку брудно, готової їжі не було. Старша дівчинка сама зібрала свої речі і попрохала, щоб її забрали до інтернату, бо вона не хотіла лишатися з батьком. Відповідач проти відібрання дітей не заперечував. Зараз діти знаходяться в Апостолівському реабілітаційному центрі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судовому засіданні суду пояснила, що родина [PERSON] з 20156 року була на контролі у службі у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації, оскільки мати дітей була позбавлена батьківських прав та батько переїхав до м.Верхівцеве з двома доньками. Спочатку все було благополучно, але потім почали надходити скарги від сусідів про те, що діти лишаються самі. Старша дівчинка майже постійно була у сусідів, які її годували. Молодша лишалася з батьком. Діти скаржилися на те, що батько їх бив. 28 липня 2016 року дітей було відібрано від батька та поміщено в реабілітаційний центр. За цей час батько дітей не відвідував. Прокурор в судовому засіданні вважав за можливе задовольнити вимоги органу опіки та піклування та позбавити батьківських право [PERSON] щодо його малолітніх дітей, оскільки він фактично самоусунувся від виховання, утримання своїх дітей, не виконує свої батьківські обов'язки та написав заяву про відмову від своїх батьківських прав щодо малолітніх доньок. У відповідності до ст. 224 ЦПК України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд вислухавши осіб, які брали участь у справі, в тому числі думку маллілітніх [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є батьком двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.4-5). 28 липня 2016 року у [PERSON] було вилучено дітей, [PERSON] та [PERSON] та дітей поміщено до реабілітаційного центру, про що було складено відповідний акт (а.с.15). Того ж дня [PERSON] написав заяву про відмову від своїх батьківських прав щодо своїх малолітніх дітей. Проти влаштування дітей до дитячого закладу та подальшого усиновлення не заперечував (а.с.11). Окрім того згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 28 липня 2016 року в будинку, за місцем проживання сім'ї [PERSON] не створено належних умов для проживання малолітніх дітей. В будинку брудно, готової їжі не має. Батько дітей не займається їхнім вихованням, діти дуже частко лишаються вдома самі (а.с.13). За повідомленням Апостолівського центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія» від 17 жовтня 2016 року за час перебування дітей, [PERSON] та [PERSON], у закладі їх ніхто не відвідував, життям та здоров'ям не цікавилися, матеріальної допомоги не надавав (а.с.46). В судовому засіданні малолітня [PERSON] суду пояснила, що вони проживали разом з батьком, він їх бив за те, що вони не приготували їсти або погано поприбиралися вдома. Сам він нічого не робив та лежав на дивані. Траплялися випадки, коли він на декілька днів лишав їх самих вдома. Не хоче повертатися жити до батька. За час, коли вони знаходяться в інтернаті, батько до них не приходив жодного разу. Малолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона не хоче повертатися до батька, бо він їх бив та вони плакали. Приїхала міліція та їх забрала в притулок. Уроки вона робила із сестрою, а батько лише дивився телевізор. Поки вони знаходяться в притулку, батько не приїжджав до них жодного разу. Згідно з характеристикою Верхівцевської міської ради від 22 серпня 2016 року [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, вихованням своїх малолітніх дітей взагалі не займається. Повагою серед мешканців міста не користується (а.с.12). Рішенням виконавчого комітету Верхівцевської міської ради № 82 від 28 липня 2016 року було зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] (а.с.19-20). Також встановлено, що рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав щодо її малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] (а.с.21-23). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані турбуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний та духовний розвиток. Статтею 51 Конституції України на батьків покладено обов'язки утримувати дітей до досягнення повноліття. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, в тому числі, особа, в сім'ї якої проживає дитина. Судом встановлено, що [PERSON] свідомо не виконує своїх батьківських обов'язків, не займається вихованням, утриманням, лікуванням свої малолітніх дітей, що, на думку суду, слід розцінювати як підставу для позбавлення його батьківських прав, а тому позовні вимоги органу опіки та піклування є законними та обґрунтованими. Згідно з ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. ст. 166, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, навіть якщо вони позбавлені батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у виді частки від її заробітку (доходу) на двох дітей, а не на кожну дитину, як просить позивач, оскільки такі вимоги суперечать положенням ч. 2 ст. 183 Сімейного кодексу України. Тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд приймає до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, виходячи з розміру ставок судового збору як за вимоги майнового та немайнового характеру. Відповідно до ч. 5 ст. 164 Сімейного кодексу України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial