Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що тратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою на реєстраційному обліку перебуває відповідач [PERSON] , який з грудня 2018 року не проживає в будинку, тому в порядку положення статей 71, 72 ЖК України може бути визнана таким, що втратив право користування житловим приміщенням з відповідними наслідками цього, передбаченими ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Вказані обставини зумовили позивача звернутись до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Суду повернуто повістки про виклик відповідача з довідкою КУ «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» про неможливість вручення виклику з причини відсутності адресату за місцем реєстрації. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні правовідносини. [PERSON] є власником об`єкту нерухомого майна будинку [ADDRESS] (підтверджено договором купівлі-продажу від 09.11.1998 року а.с. 14, реєстраційний посвідченням Красноармійського БТІ а.с. 15). На реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] перебуває з 13.10.2004 року відповідач [PERSON] (підтверджено копією домової книги а.с. 19-25). З 18.04.2000 року сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі (підтверджено свідоцтвом про одруження а.с. 11), який розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.03.2012 року (а.с. 12). Згідно Акту комунальної установи «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» № 9763 від 12.12.2019 року [PERSON] не проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , його особисті речі в житловому приміщенні відсутні (а.с. 26). В судовому порядку [PERSON] порушено питання втрати [PERSON] права користування вищезазначеним житловим приміщенням. Судом надано оцінку поданих позивачем доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пред`явлення до суду позовної заяви про позбавлення права користування житловим приміщенням в розумінні ст. ст. 319, 391 ЦК України є однією із форм захисту власником своїх прав на володіння, користування та розпорядження належним нерухомим майном. Виходячи із змісту ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житла мають право на користування житловим приміщенням на умовах що визначається за угодою з його власником. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК України зазначає, що до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Питання про втрату членом сім`ї власника житла права користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, - урегульовано ч. 2 ст. 405 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що будь-яких угод, зокрема договір найму, договір про користування спірним жилим приміщенням між сторонами не укладався, спірне житлове приміщення відноситься до приватного житлового фонду. Так, згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. При цьому, згідно ч. 4 ст. 56 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що на ствердження вибуття наймача або членів його сім`ї на постійне проживання в інше жиле приміщення суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд надає аналіз доказів, поданих [PERSON] на підтвердження позовних вимог щодо відсутності відповідача [PERSON] за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік. Так, з викладених в позовній заяві обставин вбачається, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з грудня 2018 року, його особисті речі в будинку відсутні, обов`язки щодо утримання житлового приміщення, сплати комунальних послуг, в розумінні ст. 64 ЖК України, відповідач не виконує. Судом також не встановлено жодних обставин, які б давали підстави вважати, що позивач чи інші особи чинять відповідачу перешкоди у користуванні житлом. Такі обставини не суперечать наявним в матеріалах справи письмовим доказам. Таким чином, судом встановлено факт відсутності [PERSON] в належному позивачу [PERSON] на праві власності житловому приміщенні на праві мешкання, при цьому причин відсутності, які могли бути визнані поважними, за аналогією зі статтею 71 ЖК України, під час розгляду справи не надано. За таких обставин, суд вважає, що наявні законні підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Разом з тим, питання про відшкодування понесених судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України позивачем не порушувалося. На підставі\~ст.\~ст.\~319,\~391,\~405\~ЦК України,\~

Outcome: approved