Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

На початку березня 2014 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом. В позові просила визнати за нею право власності на 1/8 частки житлового будинку [ADDRESS] та право власності на 1/8 частки земельної ділянки, загальною площею 0,10 за вказаною адресою, а також визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 06.07.2011 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Шакодько О.П., на 1/2 частку будинку, в частині спадщини на 1/8 частки житлового будинку та 1/8 частки земельної ділянки, а також стягнути з відповідачів судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити позов. Відповідачі для розгляду справи не з'явились, повідомлені належним чином. Про своє відношення до позову не повідомили. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] - матір позивача. Заповіту [PERSON] не склала. Після її смерті відкрилася спадщина, яка склалася з ? частки житлового будинку [ADDRESS], житловою площею 43,2 кв.м, загальною площею 73,4 кв.м. з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, та 1/2 частки земельної ділянки, загальною площею 0,10 га (кадастровий номер 3210500000:06:023:009). Відповідне майно було нажите нею у шлюбі із [PERSON], укладеним 29 жовтня 1970 року. Відповідно до ст. 22 Кодексу законів про шлюб і сім'ю, що діяв на час їх шлюбу та набуття у власність вищезгаданого майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Ст. 28 КпШС встановлює: в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Тобто, мати Позивача, [PERSON] за час шлюбу з [PERSON] набула право на 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що розташовані по [ADDRESS], та 1/2 частки земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки мати Позивача померла [INFO] і шестимісячний строк для прийняття спадщини закінчився 19 грудня 2003 року, тобто до набрання чинності ЦК України, до зазначених правовідносин застосовуються положення Цивільного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР) Після смерті [PERSON] 12 жовтня 2004 року до Бориспільської міської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у вигляді грошового внеску в <Ощадбанку>звернувся чоловік померлої, [PERSON] Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2011 року у справі № 2-0-159/11р., що набрало законної сили, встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини за законом вигляді 1/8 частки житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що розташований по [ADDRESS], та 1/8 частки земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок, після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ст. 61 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачає підстави звільнення від доказування, зокрема відповідно до ч.З обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. П.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначено, що якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Ч.3 ст. 1296 ЦК України встановлює, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. П.1 Листа ВССУ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 передбачає наступне, що ст. 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Таким чином, [PERSON] набула майнові права на спадкове майно з моменту відкриття спадщини, тобто - [INFO], незалежно від оформлення нею свідоцтва про право на спадщину. [INFO] помер [PERSON] 06 липня 2011 року, із заявами про прийняття спадщини до Бориспільської міської нотаріальної контори звернулися [PERSON] та [PERSON], вказавши, що на момент його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з: - житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]: - земельної ділянки, загальною площею 0,10 га, кадастровий номер 321050000:06:023:009, що знаходиться по [ADDRESS]; - автомобіля марки Hyndai Getz, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого Бориспільським МРЕВ 8-го МРВ ДАІ у Київській області 07 червня 2007 року. Оскільки на той час право власності [PERSON] на успадковане (спірне) майно не було оформлене, 6 липня 2011 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Шакодько О. П були видані свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частці житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд та 1/2 частці земельної ділянки, розташованих за вищевказаною адресою, на імена [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Ст. 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Таким чином, гарантований Конституцією України принцип недоторканості права власності [PERSON] є порушеним Відповідачами. Окрім цього виникнення та перехід права власності на спірне майно між членами родини, родинні зв'язки та інші обставини справи підтверджуються копіями спадкових справ, витребуваних судом та долучених до цивільної справи, а саме: спадковою справою № 112/2011 від 17 жовтня 2010 року, щодо померлого [PERSON] та спадковою справою № 387 за 2003 рік щодо померлої [PERSON] Ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає такий судовий захист порушених прав та інтересів та спосіб їх захисту як визнання права. Ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування), право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. На даний час є неподоланні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку [PERSON] у зв'язку зі смертю [PERSON] Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ, підставою для державної реєстрації прав є рішення судів, що набрало законної сили. Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. За правилами ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Таким чином, Позивачка має право і обов'язок одержати свідоцтво про право на спадщину на успадковане нею нерухоме майно, що є неможливим без визнання недійсними свідоцтв Відповідачів про їх право на спадщину на те ж майно у частині частки, належної Позивачці. Водночас належність одного й того ж майна різним особам на підставі різних правовстановлюючих документів є неможливою. П. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначає: відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У разі визнання свідоцтва недійсним частково, слід зазначати частку, у якій свідоцтво про право на спадщину є недійсним. Оскільки, на час отримання Відповідачами свідоцтв про права на спадщину Позивачка згідно з нормами ЦК УРСР вже успадкувала, тобто мала майнове право на 1/8 житлового будинку та 1/8 земельної ділянки, тому вона на даний час вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину через те, що спадщина повністю поділена у свідоцтвах Відповідачів За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved