Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Ленінському району, який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO]., звернувся із позовом до суду про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з мати дитини - [PERSON], [INFO]., у зв'язку із тим, що 27.07.2015р. по [ADDRESS] була знайдена малолітня дитина - [PERSON], яку залишили без батьківського піклування. Працівники сектору кримінальної міліції у справах дітей Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області передали дитину до КЗ «Запорізькій обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР. Співробітниками позивача було встановлено, що мати дитини - [PERSON], знята з реєстрації в м.Запоріжжі за рішенням Жовтневого райсуду м.Запоріжжя від 10.12.2014р, яке набрало законної сили 30.12.2014р., тобто, на території України вона не має реєстрації, та постійного місця проживання. Крім того, вона ніде не працює, зловживає алкогольними напоями. На момент виявлення дитини на вулиці, дівчинка тривалий час була без нагляду, голодна, в брудному одязі. За тимчасовим місцем перебування відповідачки, їжі в квартирі не було, оселя - брудна, дитину годували сусіди. Відповідачка по справі утриманням дочки та її вихованням не займається, особисто нею не опікується, її здоров'ям, фізичним, духовним, і моральним розвитком не займається, не створює їй умови для розвитку природних здібностей, не готує до самостійного життя, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, крім того, вона зловживає алкогольними напоями. Відповідачці було надано направлення для зарахування дитини до ДНЗ №267 «Горобинонька», однак, відповідачка приводила туди дочку тільки 6 разів, після чого, відповідачку з дитиною там більше не бачили. Малолітня [PERSON] перебуває в КЗ «Запорізькій обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» з 27.07.2015р. і до теперішнього часу. Однак, за цей час відповідачка жодного разу не подзвонила до закладу, не поцікавилася дитиною, відвідала дитину тільки два рази: в серпні 2015р. та перед судовим засіданням в березні 2016р., посилаючись на свою хворобу та віддаленість її нового помешкання від м.Запоріжжя, оскільки зараз вона винаймає житло в с.Катьощино, Томаківського району, Дніпропетровської області. У зв'язку із чим, позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON] відносно своєї малолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO]., а також, просить суд стягнути з неї на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись дитина, аліменти в твердій сумі, яка не може бути менше ніж 30% прожиткового мінімуму на неповнолітню дитину, затвердженого для дитини відповідного віку. Представник позивача, головний спеціаліст відділу по Ленінському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради - Романенко О.О., підтримала позовні вимоги та пояснила суду, що піклуванням та вихованням дочки відповідачка не займається, матеріально її не забезпечує, дитина повністю знаходиться на державному утриманні, так як, [PERSON] ніде не працює, зловживає спиртними напоями, веде вільний спосіб життя, тому, посилаючись на висновок №05-01-25/1001 від 08.12.2015р., районна адміністрація Запорізької міської ради по Ленінському району вважає доцільним позбавити відповідачку батьківських прав відносно дочки [PERSON]. Через це, представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Прокурор прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя Красуля Н.В. позовну заяву підтримала у повному обсязі та наполягала на її задоволенні, т.я. відповідачка письмово відмовилася від соціального супроводу, при цьому, поведінку свою та спосіб життя не змінила, тому, прокурор вважає що факт ухилення відповідачки від виховання та утримання дитини знайшов своє підтвердження в ході судового слідства. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, пояснивши суду, що вона дійсно покинула дитину на сусідів, перебуваючи в цей час у своїх знайомих. Вона ніде не зареєстрована, ніде не працює, житло винаймає, тому, умови для дочки не створені. Крім того, в неї є ще й молодший син [PERSON], [INFO], який проживає з прабабусею, бо забрати його до себе у відповідачки не має можливості. На теперішній час відповідачка проживає в с.Катьощино, Томаківського району, Дніпропетровської області. Через велику відстань вона не має можливості відвідувати дочку в КЗ «Запорізькій обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». З липня 2015р. вона бачила дитину тільки два рази і при цьому не обіцяла її забрати до себе. Однак, в подальшому, вона планує створити умови для нормального проживання з дитиною. Заслухавши представника позивача, прокурора, відповідачку [PERSON] та дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки підтверджений наступними доказами: як встановлено у судовому засіданні, 27.07.2015р. по [ADDRESS] була знайдена малолітня дитина - [PERSON], яку залишили без батьківського піклування, про що був складений акт про підкинуту дитину чи знайдену дитину та її доставку /а.с.17/. Працівниками сектору кримінальної міліції у справах дітей Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області дівчинка була передана до КЗ «Запорізькій обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР, де вона перебуває до теперішнього часу /а.с.24/. Відповідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO]., матір'ю дитини вказана - [PERSON]. /а.с.8/, яка 08.09.2012р. зареєструвала шлюб з [PERSON]. та змінила прізвище із [PERSON] на [PERSON] /а.с.41-42/. Судом встановлено, що відповідачка знята з реєстрації в м.Запоріжжі за рішенням Жовтневого райсуду м.Запоріжжя від 10.12.2014р, яке набрало законної сили 30.12.2014р. /а.с.34-36/, тобто, на території України [PERSON] не має реєстрації, та постійного місця проживання. Тому, ще 02.07.2015р. наказом №01-08/355 Служба у справах дітей Запорізької міської ради взяла на облік [PERSON], як дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах /а.с.7/. [PERSON] було надано направлення до зарахування її дочки до ДНЗ №267 «Горобинонька», однак, відповідачка приводила туди дочку тільки 6 разів, після чого, відповідачку з дитиною там більше не бачили /а.с.14/. В судовому засіданні також встановлено, що відповідачка ніде не працює, зловживає алкогольними напоями. На момент виявлення дитини на вулиці, дівчинка тривалий час була без нагляду, голодна, в брудному одязі, про що підтвердили сусіди будинку, в якому відповідачка тимчасово винаймала житло: [ADDRESS]. В цій оселі, як встановила служба у справах дітей, їжі в квартирі не було, оселя - брудна, дитину годували сусіди, т.я. мати постійно кудись зникала, залишаючи дочку саму в квартирі, або на цілий день на вулиці. 29.07.2015р. відповідачка була письмово попереджена про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов'язків /а.с.18/, однак, вона відмовилася від соціального супроводу та поведінку свою та спосіб життя не змінила. Представник позивача в судовому засіданні підтвердила, що малолітня [PERSON] перебуває в КЗ «Запорізькій обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» з 27.07.2015р. і до теперішнього часу /а.с.23-24/. Однак, за цей час відповідачка жодного разу не подзвонила до закладу, не поцікавилася дитиною, відвідала дитину тільки два рази: в серпні 2015р. та перед судовим засіданням в березні 2016р., посилаючись на свою хворобу та віддаленість її нового помешкання від м.Запоріжжя, оскільки зараз вона винаймає житло в с.Катьощино, Томаківського району, Дніпропетровської області. Представник позивача надав запит до Служби у справах дітей Томаківської рай державної адміністрації Дніпропетровської області для з'ясування умов в яких на теперішній час проживає відповідачка та отримав відповідь про те, що [PERSON] винаймає житло в с. Катьощино /одна кімната в приватному будинку/, ніде не працює, в помешканні відсутні умови для проживання дитини, немає запасу продуктів харчування, речей першої необхідності, тобто, малолітня дитина не може нормально проживати в таких умовах /а.с.50-51/. Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району за №05-01-25/1001 від 08.12.2015р., визнано за доцільне позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] /а.с.5-6/, т.я. відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, зацікавленості до життя, навчання та здоров'я власної дочки вона не виявляє, тому, з метою захисту прав та інтересів дитини, беручи до уваги неналежне ставлення матері до своїх обов'язків по відношенню до доньки було прийняте таке рішення. Прокурор підтримала в судовому засіданні вищевикладені висновки та наполягала на задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з роз'яснень постанови пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 за №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно цієї ж постанови пленуму одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 4 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно ст.180 сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд встановив, що є всі правові підстави для задоволення вимог позивача в повному обсязі, а саме, позбавлення батьківських прав відповідачки відносно дочки та стягнення з відповідачки аліментів та утримання дочки. На підставі ч. 4 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, таким чином, відповідна вимога підлягає задоволенню в повному обсязі та аліменти повинні бути присуджені на користь особи та установи на утриманні якої буде знаходитись неповнолітній починаючи з 18.12.2015 року, згідно штампу вхідної кореспонденції на позовній заяві /а.с.1/. Тому, суд вважає що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження представленими по справі доказами, оскільки відповідачка самоусунулася від виховання доньки та від своїх батьківських обов'язків, не утримує її матеріально, не цікавляться її життям, здоров'ям та навчанням. Враховуючи викладене і

Outcome: approved