Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) у лютому 2016 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 16.10.2013 року між Банком та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 25000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,6% річних. Однак [PERSON] свої зобов'язання за договором від 16.10.2013 року належним чином не виконує, своєчасно суми щомісячної виплати по кредиту та процентах не вносить, внаслідок чого станом на 30.12.2015 року виникла заборгованість в сумі 32584,65 гривень, з яких 17690,6 гривень заборгованість за кредитом, 12130,79 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 735,42 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи в сумі 500 гривень (фіксована частина) та 1527,84 гривень (процентна складова). Позивач просив суд стягнути з [PERSON] вказану заборгованість за кредитним договором від 16.10.2013 року та судові витрати у виді судового збору. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. При цьому [PERSON] пояснила, що мала в ПАТ КБ «ПриватБанк» депозит, у зв'язку з чим їй було видано дві платіжні картки, якими вона користувалася до 04.02.2015 року та сплачувала всі необхідні платежі на користь Банку. Відомості своїх карток та ПІН-код вона нікому не розголошувала. Однак 04.02.2015 року у період приблизно з 19.00 до 20.00 години невідомі особи шахрайським шляхом за допомогою комп'ютерних мереж здійснили перекази з її картки [NUMBER] на суми 15155 гривень, 813 гривень та 515,49 гривень. Про вчинене вона дізналася вранці 05.02.2015 року та відразу повідомила ПАТ КБ «ПриватБанк» про шахрайство вимагаючи заблокувати переведення коштів, які вона не здійснювала. На її звернення оператор клієнтської підтримки запевнив, що заява зафіксована, а грошові кошти з картки знаходяться на тимчасовому рахунку Банку та не будуть перераховані. Про вчинений злочин 05.02.2016 року вона подала відповідно заяву до правоохоронних органів, про що було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.3 ст. 190 КК України під №12015250050000428. Однак вже наступного дня працівники Банку повідомили їй, що всі операції по переказу коштів за 04.02.2015 року проведені і вона повинна повернути ці кошти Банку, як кредит. До теперішнього часу досудове розслідування у кримінальному провадженні триває. [PERSON] вважала, що всі свої зобов'язання перед Банком виконала, а сплачувати кошти отримані шахраями вона не повинна. Крім того просила суд врахувати, що ніяких кредитних договорів із ПАТ КБ «ПриватБанк» вона не укладала та Анкету-заяву від 16.10.2013 року, копію якої Банк надав суду, не підписувала. Суд оголосивши заяву представника позивача, вислухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є володільцем платіжних карток [NUMBER] та [NUMBER] емітованих ПАТ КБ «ПриватБанк». 05.02.2015 року [PERSON] звернулася із письмовою заявою про злочин до Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області повідомивши про те, що 04.02.2015 року невстановлена особа з використанням електронно-обчислювальної техніки шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами з її рахунку відкритого у ПАТ КБ «ПриватБанк» За зверненням [PERSON] зареєстроване кримінальне провадження №12015250050000428 за ст. 190 ч.3 КК України (а.с. 62), а сама [PERSON] визнана потерпілою (а.с. 63). Згідно виписки по картці [NUMBER] (а.с. 59-60), а також матеріалів кримінального провадження №12015250050000428 (а.с. 64-65) встановлено, що 04.02.2015 року невстановленими на даний час особами були проведені операції щодо переказу коштів з картки [PERSON] на інші картки, а саме - в сумі 845,52 гривень через мерчанта [NUMBER] (інтернет - сайт www.ipay.ua, процесінг «Альфа Банк») та в сумі 15761,2 гривень за допомогою сервісу компанії IPAY MONEYTRANSFER MF (термінал Е3373757 «Діамантбанк»). Крім того на сайті інтернет - магазину 05 ОК СОМ.UA було здійснено придбання товару з доставкою в центр видачі в м. Черкаси по вул. Гоголя, 409 «Смарт-маркет електроніки». 09.02.2015 року, за інформацією департаменту безпеки Черкаського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», до центру видачі товару 5ОК у м. Черкаси по вул. Гоголя, 409 з метою отримання товару придбаного 04.02.2015 року через мережу Інтернет за допомогою картки [PERSON] звернулась особа ідентифікована Банком як [PERSON]. Сім-картка мобільного телефону [PERSON] номер [NUMBER] була перевипущена сервісним центром оператора мобільного зв'язку «Life» як нібито втрачена. Як вбачається із розрахунку Банку доданого до позову (а.с. 4-5), заборгованість за кредитом яку позивач просить стягнути із [PERSON] на свою користь виникла у період 4-5 лютого 2015 року, тобто саме внаслідок проведення вищевказаних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, що мають очевидні ознаки шахрайства. У зв'язку із вказаною заборгованістю відповідачу нараховані проценти, комісія та штрафи зазначені Банком у позові. При цьому сам по собі факт списання Банком грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] та обліку на цьому рахунку кредитової заборгованості не є підставою для задоволення позовних вимог. Так, відповідно до ч.1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Крім того за змістом п.1.32 ст. 1, пп. 7.1.2 п.7.1 ст. 7, п.20.1 ст. 20, пп. 32.3.2 п.32.2 ст. 32 закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» саме власник рахунка може ініціювати списання коштів та розпоряджатися ними. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У розглядуваній справі позивачем не надано доказів, що списання грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] 04.02.2015 року здійснювалися за її розпорядженням. А доводи відповідача про те, що 04.02.2015 року невідомі особи з використанням електронно-обчислювальної техніки вчинили шахрайство заволодівши грошовими коштами з її карткового рахунку не спростовані. При цьому суд враховує, що відсутні докази того, що: -платіжні картки та їх реквізити передавалися [PERSON] третім особам; -[PERSON], як власник карткового рахунку давала розпорядження щодо списання коштів чи передавала сім-картку свого телефону третім особам. Натомість відповідач вже 05.02.2015 року повідомила Банк про шахрайські операції з її картковим рахунком та звернулась до правоохоронних органів із заявою про злочин. За таких обставин оскільки списання грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] 04.02.2015 року відбулося не за її розпорядженням, як власника рахунку, то відповідач і не повинна нести за такі операції майнову відповідальність у вигляді повернення кредиту, процентів, сплати комісії та штрафів. Крім того ухвалою суду від 31.03.2016 року було задоволено клопотання представника відповідача та зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» надати для огляду у судовому засіданні оригінал письмового доказу (копія якого додана до позову), - «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» від імені [PERSON]. Також суд, з урахуванням змісту заперечень відповідача, пропонував ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомити про результати розгляду Банком заяв [PERSON] щодо операцій по її платіжній картці 04.02.2015 року. Натомість позивач отримавши вказану ухвалу суду від 31.03.2016 року та пропозицію повідомити про результати внутрішньобанківського розслідування за заявами [PERSON], - вимоги суду про надання оригіналу письмового доказу проігнорував та жодної інформації щодо перевірки заяв [PERSON] не надав. Таким чином позовні вимоги Банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.10.2013 року недоведені у судовому засіданні належними доказами, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі ст. ст. 3, 509, 526, 1046, 1054, 1066, 1071 ЦК України,

Outcome: dismissed