Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 22.12.2005 року у розмірі 27303,76 грн., з яких 5402,30 грн. - заборговаінсть за кредитом, 20125,09 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксова сума), 1276,37 грн. - штраф (процентна складова). В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, просив стягнути з відповідача [PERSON] лише заборгованість по відсоткам в межах строку позовної давності за період з 24.07.2012 року по 24.907.2015 року у розмірі 11622,86 грн. В позові позивач зазначив, що 22.12.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н (заява позичальника), згідно з умовами якого банк передав відповідачу кредитну карту зі строком дії до 12/08, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 10000 грн., в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Позичальник був зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначеними Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Позичав виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі, але позичальник в порушення вимог стс.ст. 525, 530, 629.1054 ЦК України взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконала, розмір простроченої заборгованості станом на 24.07.2015 року становить 5402,30 грн. Відповідно до ст. 631 ч.1,4 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно умов договору розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Отже, датою 12/08 визначено кінцеву дату для здійснення позивальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов'язань за кредитним договором б/н від 22.12.2005 року та припинення зобов'язань в цілому. Оскільки до теперішнього часу кредитні кошти банком не отриманні, кредитний договір б/н від 22.12.2005 року не є розірваним, тоу відповідно до п. 4.8 кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Отже, відповідно до умов договору, зобов'язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вважають, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість по відсоткам нарахованим на просочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності з 24.07.2012 року по 24.07.2015 року у розмірі 11622,86 грн. (загальний розмір заборгованості за відсотками станом на 24.07.2015 року віднімаємо розмір заборгованості за відсотками нарахованими до 24.07.2012 року). В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення. В судовому засіданні представник відповідача уточнені позовні вимоги не визнав, просив застосувати позовну давінсть та відмовити у позові посилаючись на те, що відповідно до п. 9.12 Правил надання банком послуг договір дії 12 місяців з моменту підписання, строк дїї кредитного договору відповідає строку дїї кратки. Строк дїї картки, яка видана на ім'я [PERSON], закінчився 30.07.2006 року. Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку. Останні платіж за умовами договору [PERSON] здійснила у жовтні 2009 року, після чого грошові зобов'язання за договором не виконувала. Позов про стягнення з відповідача заборгованості був пред'явлений до суду у липні 2015 року, тобто позов подано з пропущенням строків для звернення, у зв'язку з чим, граничний строк звернення до суду сплив 26.10.2012 року. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та відсотки. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до укладеного договору б/н від 22.12.2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний договір складається із заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів. Відповідач в порушення закону та умов не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань. В зв'язку з чим, позивач посилаючись на те, що до теперішнього часу кредитні кошти банком не отриманні, кредитний договір б/н від 22.12.2005 року не є розірваним та відповідно до п. 4.8 кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами та відповідно до умов договору, зобов'язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, просив стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності з 24.07.2012 року по 24.07.2015 року у розмірі 11622,86 грн. (загальний розмір заборгованості за відсотками станом на 24.07.2015 року віднімаємо розмір заборгованості за відсотками нарахованими до 24.07.2012 року). Представник відповідача надав до суду письмову заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до пред'явлених вимог. Так, з матеріалів справи вбачається, що станом на момент укладення вказаного кредитного договору діяли Умови та Правила надання банківських послуг, в редакції затвердженій позивачем наказом від 20 липня 2005 року №С-120, у тому числі й щодо конвертування платіжною карткою, а не Умови та Правилами, долучені в додатку до позову. Пунктом п. 5.12 Правил користування платіжною карткою, у редакції чинній на час укладення сторонами договору, строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, неустойки та штрафів встановлено тривалістю 5 років. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давність укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований а одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається такими, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Але, як вбачається з правил користування платіжною карткою, вони відповідачем не підписані, тому не можна вважати, що сторони дійшли згоди щодо збільшення строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два виду позовної давності: загальну та спеціальну. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа дізналась або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до п. 9.12 Правил надання банком послуг договір дії 12 місяців з моменту підписання, строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Строк дії картки, яка видана на ім'я [PERSON] до 12/08, останні платіж за умовами договору [PERSON] здійснила 26.10.2009 року, то строк позовної давності на стягнення процентів за користування кредитом закінчився 26.10. 2012 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом у липні 2015 року, тобто позов подано з пропущенням строків для звернення. Таким чином, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами за період з 24.07.2012 року по 24.07.2015 року у розмірі 11622,86 грн. слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed