Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Наприкінці липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] з пропозицією укласти договір про поділ в натурі житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою як об`єктів права спільної сумісної власності. Незважаючи на це, [PERSON] не бажає укласти відповідний договір, погодити його умови або вчинити будь-які інші дії, що б свідчили про намір укласти відповідний договір. Натомість [PERSON] створює перешкоди в користуванні майном, що знаходиться у спільній сумісній власності. Тому [PERSON] просить виділити йому та [PERSON] в натурі у власність по Ѕ частці житлового будинку загальною площею 87,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , а також встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,20 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що перебуває у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] , та розташовується за адресою: [ADDRESS] . В ході підготовчого провадження представник позивача [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, якою з урахуванням висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатом проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, враховуючи запропоновані експертом варіанти поділу та фактичний розподіл житлової площі між сторонами по справі, просила здійснити поділ в натурі житлового будинку [ADDRESS] та визначити порядок користування земельною ділянкою згідно варіанту №1 висновку експерта. Крім цього, ході підготовчого провадження [PERSON] пред`явила зустрічний позов, яким просила виділити [PERSON] в натурі у власність житлове приміщення №1-1 площею 19,3 кв.м. та житлове приміщення №1-7 площею 10,8 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель: сарай, навіс, убиральня, гараж, вимощення, огорожа, хвіртка, ворота, огорожі №7 та №8, хвіртка, ворота, ганок, колодязь питний та визначити порядок користування земельною ділянкою № 1 висновку експерта. Виділити [PERSON] в натурі у власність житлове приміщення 1-6 площею 14,0 кв.м., житлове приміщення №1-5 площею 10,0 кв.м. та решту частину господарських будівель і споруд, а також визначити порядок користування земельною ділянкою, визначений у варіанті №1 висновку експерта. В період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі ними було придбано наступне майно: автомобіль марки «Daewoo Lanos», номерний знак [NUMBER] , вартістю 46500 гривень; телевізор марки «LG» - 1092 гривень, праска марки «Vitek» - 1092 гривень, хрестик золотий - 2044 гривень 40 копійок, крісло шкіряне - 5000 гривень, стільці дерев`яні в кількості 4 штук загальною вартістю - 2000 гривень, ланцюг золотий - 3742 гривень, станок деревообробний - 30000 гривень, бетономішалка - 5000 гривень, газонокосарка - 10000 гривень, водонапірна станція - 10000 гривень, електронасос - 5000 гривень, бензопила - 5000 гривень, профнастил - 10000 гривень, зерно подрібнювач електричний - 10000 гривень, брус довжиною 9,5 м товщино 10 см в кількості 15 штук загальною вартістю 1000 гривень, дошка довжиною 9,5 м товщиною 30 см в кількості 150 штук загальною вартістю 5000 гривень, брус довжиною 8 м товщиною 10 см в кількості 14 штук загальною вартістю 1000 гривень, брус довжиною 8 м товщиною 6 см в кількості 24 штук загальною вартістю 2000 гривень, брус довжиною 4 м товщиною 10 см в кількості 48 штук загальною вартістю 3000 гривень, дошка довжиною 8 м товщиною 30 см в кількості 140 штук загальною вартістю 5000 гривень. У зв`язку з цим, [PERSON] просить здійснити поділ зазначеного спільного сумісного майна подружжя в рівних частках. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали первісний позов та наполягали на його задоволенні. Разом з цим, просили відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] підтримав зустрічний позов та просив задовольнити вимоги за зустрічним позову, а також не визнав вимоги за первісним позовом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , згідно копії свідоцтва №[NUMBER] про право власності на житло від 06 січня 1995 року, виданого радгосп-заводом «Дніпровський» (а.с.10). На підставі рішення сесії Вороньківської сільської ради Бориспільського району №17-2-УІІ від 20 листопада 2015 року вул . Чапаєва присвоєно найменування вул. Дніпровська (а.с.17). Відповідно до ч.1 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. За змістом ч.2 та ч.3 цієї статті у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.7 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04 жовтня 1991 року встановлено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст.119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Судом встановлено, що між сторонами по справі не укладено договору щодо порядку володіння, користування та розпорядження житловим будинком, а також не досягнуто згоди щодо встановлення порядку користування спірним житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами. Згідно висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №2960/17-43/3973/18-43 від 15 червня 2018 року, складеного судовим експертом КНДІСЕ Бойко М.В., вбачається, що за результатом проведеного дослідження матеріалів справи та результатів натурного обстеження житлового будинку з урахуванням вимог діючих нормативних документів в галузі будівництва, визначити варіанти поділу в натурі часток співвласників в одиницях площі (Ѕ та Ѕ) технічно неможливо. При цьому, можливо визначити варіанти поділу натурі з відхиленням від вимог будівельних норм щодо площі та складу приміщень ізольованих квартир будинку. Зокрема, запропоновані два можливі варіанти розподілу житлового будинку [ADDRESS] . За змістом заяви про уточнення позовних вимог та зустрічного позову сторони дійшли обопільної згоди щодо необхідності поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами згідно варіанту № 1 , запропонованого експертом. Незважаючи на це, сторони не дійшли згоди з вирішення питання яка саме Ѕ частка житлового будинку підлягає виділенню в натурі кожному співвласнику, оскільки як позивач, так і відповідач наполягали на тому, що саме йому повинна бути виділена одна й та сама частка в житлових приміщеннях та господарських будівлях і спорудах. У зв`язку з цим, суд вважає, що найбільш прийнятним та доцільним є розподіл житлового будинку згідно варіанту №1, запропонованого експертом. Оскільки, з доводів позивача встановлено, що саме такий варіант розподілу відповідає фактичному порядку користуванню житловими кімнатами та господарськими будівлями. Крім цього, у вказаному варіанті поділ житлового будинку та господарських будівель і споруд виконується з відступом від ідеальних часток співвласників, але водночас даний варіант конкретного порядку користування земельною ділянкою передбачає безперешкодний порядок користування нерухомим майном. В той час, як запропонований експертом варіант №2 встановлення порядку користування земельною ділянкою, можливий лише з встановленням земельного сервітуту для проходу другого співвласника із земельної ділянки першого співвласника. Тому, суд вважає, що поділ житлового будинку [ADDRESS] , слід здійснити згідно з варіантом №1 висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №2960/17-43/3973/18-43 від 15 червня 2018 року. Так, у власність [PERSON] належить виділити відокремлену Ѕ частку житлового будинку загальною площею 24,80 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: житлове приміщення 1-6 площею 14,00 кв.м., житлове приміщення 1-7 площею 10,80 кв.м.; господарські будівлі та споруди: сарай - літера «Ж», навіс - літера «М», убиральня - убиральня - літера «О», гараж - літера «Є», вимощення - №1, Ѕ частина огорожі - №4, хвіртка - №5, ворота - №6, огорожа - №7, огорожа - №8, Ѕ частини хвіртки - №9, Ѕ частина воріт - №10, ганок - літера «а1», колодязь питний - літера «1/2 к». При цьому, у власність [PERSON] слід виділити відокремлену Ѕ частку житлового будинку загальною площею 26,00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: житлове приміщення 1-4 площею 15,20 кв.м. та житлове приміщення 1-5 площею 10,80 кв.м.; господарські будівлі та споруди: погріб з шийкою - літера «В», навіс - літера «П», літній душ - «Р», Ѕ частина огорожі - №4, Ѕ частина хвіртки - №9, Ѕ частина воріт - №10, огорожа - №11, колонка питна - літера «Л». У відповідності до даного варіанту поділу відступ від ідеальних часток по вартості домоволодіння становить на 38187 гривень менше на користь [PERSON] та на 38187 гривень більше на користь [PERSON] . Зважаючи на це, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню компенсація за відхилення від рівності ідеальних часток в житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами у розмірі 38187 гривень. У відповідності до роз`яснень Верховного Суду України, викладених в п.19 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Згідно довідки №1121 від 15 липня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Вороньківської сільської ради Бориспільського району, площа земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок в [ADDRESS] , згідно даних Державної земельно-кадастрової книги становить 0,20 га (а.с.18). За змістом висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №2960/17-43/3973/18-43 від 15 червня 2018 року експертом запропоновано два варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка розташовується в [ADDRESS] , які відповідають варіантам поділу домоволодіння. Саме варіант №1 враховує виділені в натурі сторонам про справі частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. Тому даний варіант забезпечує можливість нормального користування об`єктами нерухомого майна та їх належне обслуговування. Тому, суд вважає за доцільне встановити порядок користування земельною ділянкою, яка розташовується в [ADDRESS] , згідно з варіантом №1 висновку судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №2960/17-43/3973/18-43 від 15 червня 2018 року. Так, [PERSON] належить виділити в користування Ѕ частку земельної ділянки площею 0,1076 га (1076 кв.м.). В свою чергу, [PERSON] - в користування Ѕ частку земельної ділянки площею 0,1076 га (1076 кв.м.). При цьому, лінія розмежування проходить між земельними ділянками наступним чином: з точки «16», що знаходиться на передній межі ділянки (червоній лінії) відстані 9,29 м від лівого кута по лінії паралельній лівій межі ділянки на відстань 6,68 м до точки «17»; з точки «17» перпендикулярно вправо на 4,52 м до точки «18»; з точки «18» перпендикулярно вліво на 2,65 м до точки «19»; з точки «19» прямо по лінії на відстані 1 м від лівого фасаду житлового будинку, літ. А на відстань 5,30 м до точки «20»; з точки «20» вліво на 1 м до лінії поділу і по лінії поділу житлового будинку, літ. А до точки «21»; з точки «21» перпендикулярно вправо на відстань 2,65 м до точки «22»; з точки «22» перпендикулярно вліво на відстань 3,63 м до точки «23»; з точки «23» перпендикулярно вправо по лінії створу входу до літньої кухні, літ. С через точку «32» до точки «24»; з точки «24» перпендикулярно вправо і вліво через точку «25» по лінії створу будівель літня кухня, літ. С та погріб з шийкою, літ. В до точки «26»; з точки «26» прямо по лінії паралельній правій межі ділянки на 1 м 16,15 м через точку «27» до точки «28»; з точки «28» перпендикулярно вправо на 2,61 м до точки «29»; з точки «29» вліво на 58,69 м до точки «11», що знаходиться на задній межі ділянки; з точки «11» вправо по задній, лівій, передній межах через точки «12», «13», «14», «15», «1» до вихідної точки «16». Судом встановлено, що в період часу з 25 квітня 1987 року по 21 жовтня 2013 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказана обставина підтверджується копією рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2013 року (а.с.162). Відповідно до ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.70 та ч.2 ст.71 цього ж Кодексу у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Встановлено, що 12 січня 2006 року [PERSON] та [PERSON] придбали автомобіль марки «Daewoo Lanos» вартістю 46500 гривень, що підтверджується копією видаткової накладної №31, виданої АТ «Українська автомобільна корпорація» (а.с.44). Як наслідок, [PERSON] набула право власності на Ѕ частку у вказаному автомобілі. З копій квитанцій, приєднаних до матеріалів цивільної справи, вбачається, що під час шлюбу сторони придбали: золотий ланцюг вартістю 3742 гривні (а.с.153), золотий хрестик вартістю 2044 гривні 40 копійок (а.с.154), телевізор марки «LG» вартістю 1092 гривні (а.с.43,155), праска марки «Vitek» вартістю 203 гривні (а.с.44). Тому вказане майно є об`єктом їх спільної сумісної власності. Разом з цим суд враховує ту обставину, що зазначені прикраси з золота та телевізор є неподільними речами, в розумінні положення ч.2 ст.183 ЦК України. У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч.1 та ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Зважаючи на це, при зверненні до суду з вказаною вимогою позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх порушених прав. Оскільки, положення чинного СК України не передбачають можливості поділу порівну, тобто в рівних частках, речей, які є неподільними. У такому разі одному з подружжя присуджується грошова компенсація замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, за умови наявності згоди особи на таке присудження. Крім цього, [PERSON] просила також здійснити поділ наступного майна, придбаного нею та [PERSON] за час перебування у шлюбі: крісло шкіряне вартістю 5000 гривень, стільці дерев`яні в кількості чотирьох штук загальною вартістю 2000 гривень, станок деревообробний - 30000 гривень, бетономішалка - 5000 гривень, газонокосарка - 10000 гривень, водонапірна станція - 10000 гривень, електронасос - 5000 гривень, бензопила - 5000 гривень, профнастил - 10000 гривень, зерно подрібнювач електричний - 10000 гривень, брус довжиною 9,5 м товщино 10 см в кількості 15 штук загальною вартістю 1000 гривень, дошка довжиною 9,5 м товщиною 30 см в кількості 150 штук загальною вартістю 5000 гривень, брус довжиною 8 м товщиною 10 см в кількості 14 штук загальною вартістю 1000 гривень, брус довжиною 8 м товщиною 6 см в кількості 24 штук загальною вартістю 2000 гривень, брус довжиною 4 м товщиною 10 см в кількості 48 штук загальною вартістю 3000 гривень, дошка довжиною 8 м товщиною 30 см в кількості 140 штук загальною вартістю 5000 гривень Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок з доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Всупереч цьому, [PERSON] не надала жодної квитанції або іншого платіжного документа на підтвердження факту придбання зазначеного майна. Тому суд критично сприймає твердження позивача про придбання даного майна та у зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.77, ч.2 ст.78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У зв`язку з цим, судом критично сприймається вказівка [PERSON] на акт будівельних матеріалів від 03 липня 2018 року (а.с.156), в якості належного та допустимого доказу на підтвердження доводів [PERSON] стосовно самого факту придбання будівельних матеріалів та їх вартості. В ході підготовчого судового засідання позивачем було подано заяву про застосування строку позовної давності щодо позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом. В обґрунтування якої [PERSON] вказав на те, що відразу після розірвання шлюбу між ним та [PERSON] був здійснений розподіл спільно набутого майна, тому на протязі більше п`яти років кожна з сторін користувалися та розпоряджалися кожен своїм майном на власний розсуд. При цьому, [PERSON] не заявляла про порушення її прав та не пред`являла позов про поділ майна. Відповідно до положення ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Згідно з вимогами ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За принципами, закріпленими п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Крім цього, Європейський суд з прав людини роз`яснив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Зі змісту зустрічної позовної заяви та пояснень представника відповідача вбачається, що про порушення своїх майнових прав [PERSON] дізналася лише після пред`явлення [PERSON] позову про поділ в натурі житлового будинку та господарських будівель. З огляду на це, на підставі положення ч.5 ст.268 ЦК України, суд вважає, що права позивача підлягають судовому захисту шляхом розгляду пред`явленого позову. Інших доказів, які б спростовували вищезазначені висновки суду, сторони не на надали. При цьому, обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає також до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Зокрема, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У відповідності до ч.1 та п.2, п.4 ч.3 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій (а.с.1,2) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1102 гривень 40 копійок. Пред`явлений ним позов задоволений у повному обсязі. Тому, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1102 гривень 40 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial