Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Начальник Івано-Франківської установи виконання покарань управління ДПтС України в Івано-Франківській області (№12), яку в подальшому перейменовано на державну установу «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення 3 925,99 грн. заборгованості за надані послуги з теплопостачання, стягнення 1 378,00 грн. витрат по оплаті судового збору. Позовні вимоги мотивував, що між сторонами існують зобов»язальні правовідносини з приводу надання послуг з теплопостачання. Станом на 16.11.2016 року за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 3 925,99 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку, оскільки, відповідач в добровільному порядку погасити заборгованість відмовляється. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила задоволити в повному обсязі. Крім цього, суду повідомила, що Івано-Франківський слідчий ізолятор управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Івано-Франківській області має ліцензію на виробництво та постачання теплової енергії, а тому, позивач вправі звертатись до суду з наведеним позовом. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, з підстав наведених у письмовому запереченні, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши посьмові матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. На балансі державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) перебуває приміщення гуртожитку за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Коновальця,70 Б. В даному приміщенні, в кімнаті №3, проживає [PERSON], який отримував послуги (електро-водо-тепло-постачання), що надавалися УВП згідно Договору Г-72 від 29.04.2014 року (а.с.16, 17). Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. вказаного договору, його предметом є відшкодування витрат на утримання нерухомого майна та комунальних послуг Споживачем. Споживач займає приміщення загальною площею 45,4 м.кв., що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Коновальця, 70. Цей договір набирає чинності з 01.05.2014 року та діє до 31.12.2014 року (п.7.1.). Даний договір вважатиметься щорічно пролонгованим на термін кожного календарного року, якщо жодна із Сторін за один тиждень до закінчення його дії не заявить про свій намір розірвити або змінити договір (п.7.7.) (а.с.17). На час подання позовної заяви та розгляду її в Івано-Франківському міському суді Договір Г-72 від 29.04.2014 року є дійсним. В силу дії п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власники квартир багатоквартирних будинків зобовязані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунком. Представник відповідача в судовому засіданні, заперечуючи позовні вимоги, посилалася на те, що позивач не має права на надання таких послуг як теплопостачання, а тому не вправі вимагати їх оплати. Однак, представником позивача було надано суду повідомлення «Щодо підключення до центрального опалення» від 13.03.2015 року №14/736, згідно якого у період з 01.08.2012-по 01.04.2017 року ДМП ІФТКЕ на обєкти по адресах Коновальця, 70А та Коновальця, 70Б теплову енергію не подає (а.с. 42). Згідно копій ліцензій від 08.12.2011 року №№580439, 580438 Івано-Франківський слідчий ізолятор управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Івано-Франківській області має право на виробництво теплової енергії (крім певних видів господарської діяльності у сфері теплопостачання, якщо теплова енергія виробляється на теплоелектроцентралях, когенераційних установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії) та її постачання (а.с. 44). Таким чином, теплова енергія виробляється котельнею, яка перебуває на балансі ДУ Івано-Франківська УВП №12, що підтверджується копією довідки (а.с.43). Щодо посилання представника відповідача, що Договорм Г-72 не перебачано обовязку відповідача проводити оплату послуг теплопостачання, то згідно п.1.1. вказаного договору відповідач повинен здійснювати оплату комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст. 1 ЗУ Про житлово-комунальні послуги комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Отже, така послуга як теплопостачання охоплюється укладеним між сторонами 29.04.2014 року договором Г-72 про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна та комунальних послуг. Відповідно до довідки Івано-Франківської установи виконання покарань (№12) від 06.12.2016 року №7/1/1-3184 станом на 16.11.2016 року обліковувалася дебіторська заборгованість по оплаті комунальних послуг (послуги з теплопостачання) з [PERSON] в сумі 3 925,99 грн. за опалювальний період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року ( а.с.10). Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від зобов'язання. 1. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 2. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини 1, 2 статті 612 ЦК України). Згідно зі статтею 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідача було повідомлено про неналежне виконання обовязків по оплаті спожитих комунальних послуг шляхом поміщення відповідного оголошення разом із калькуляцією та розрахунком на відшкодування води, водовідведення, електроенергії та теплопостачання на дошці оголошень (а.с. 25-29). Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про ненадання в 2014-2016 роках послуг теплопостачання зі строни позивача ні відповідачем ні його представником суду не надано, як і не надано доказів опалення приміщення за рахунок електричних опалювальних приладів та встановлення електричного котла. Відповідач не погоджується із розрахунком заборгованості, однак, не надав суду жодних доказів щодо спростування наведеної позивачем суми заборгованості, в той час, як представником позивача надано суду ряд калькуляцій на відшкодування витрат за теплопостачання управлінням ДПтС України в Івано-Франківській області за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року включно (а.с.45-50). Отже, у суду є всі підстави стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за послуги з теплопотсачання. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 525, 530, 610-612, 615, 625 ЦК України,

Outcome: approved