Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» 13.08.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. За даним позовом 02.11.2015 року Краматорським міським судом Донецької області було постановлено заочне рішення, яке за заявою відповідачки [PERSON] про перегляд заочного рішення суду ухвалою Краматорського міського суду від 11.04.2016 року було скасовано. Під час нового судового розгляду з позову ПАТ КБ «ПриватБанк» з'ясовано, що згідно договору б/н від 26.05.2006 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. У добровільному порядку відповідачка не виконує зобов'язання за договором, через що станом на 31.05.2015 року утворилась заборгованість в сумі 26172,33 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 5042,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 19407,71 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 1222,49 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати в розмірі 261,72 грн. У судовому засіданні представника позивача [PERSON] позов підтримав та просив позов задовольнити, надавши додаткові письмові пояснення обґрунтованості позову з огляду на єдність Заяви на оформлення кредиту та отримання платіжної картки, Умов, Правил та Тарифів банку, що діють як договір приєднання, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить його підпис в Заяві; прав банка змінювати кредитний ліміт; заперечував проти застосування по даній справі положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» за відсутністю відомостей про фактичне місце проживання відповідача; заперечував з приводу пропуску строку позовної давності, посилаючись на п.3.1 Правил та строк дії картки до 31.03.2013 року. У судовому засіданні представник відповідачки Писаренко Г.А. проти позову заперечував, підтримавши письмові заперечення своєї довірительниці [PERSON], просив застосувати строк позовної давності та положення закону про мораторій, навівши ці доводи як головні для прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши позов, заяви та надані докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України. Згідно ст.1050 ЦК України наслідками порушення кредитного договору є зобов'язання позичальника сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України та проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 26.05.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н у вигляді Заяви на отримання кредитної картки «Універсальна» з встановленим первісним кредитним лімітом в розмірі 2250 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому [PERSON] своїм підписом підтвердила ознайомлення та погодження з Умовами, Тарифами та Правилами надання банківських послуг, зокрема надала свою згоду на право банка змінювати (збільшувати або зменшувати) кредитний ліміт. (а.с.11-23). ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. (а.с.15) Згідно п.6.9 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку виникнення заборгованості в результаті курсової різниці, технічних помилок в роботі обладнання та в інших випадках клієнт зобов'язаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. (а.с.15) Також в розділі «Терміни і поняття» вказаних Умов та правил зазначено, що звітній період (місяць) - це період, який передує даті виконання клієнтом боргових зобов'язань перед банком; прострочений кредит - це кредитні засоби, які були надані отримувачу платіжної картки та не були повернуті банку в строк, передбачений договором. (а.с.12 на звороті). Таким чином, умовами договору передбачено щомісячне погашення кредитної заборгованості шляхом чергових платежів. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.6-10) та виписки по особовому рахунку, погашення за кредитом в сумі 6,33 грн. - 26.04.2010 року та в сумі 24,21 грн. - 29.09.2009 року було проведено самім банком шляхом відповідних списань. Особисто [PERSON] з метою погашення заборгованості вчинила останній платіж в сумі 150 грн. - 28.09.2009 року та з цього часу погашення кредиту не проводила. (а.с.8 на звороті, 9). З огляду на позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк про стягнення заборгованості, відповідачкою [PERSON] заявлено про застосування до правовідносин строку позовної давності. Згідно ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.258 ч.2 п.1 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. При цьому договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Умовами дослідженого договору зміненого строку позовної давності не встановлено, у зв'язку з чим застосуванню підлягає строк позовної давності, визначений законом. Враховуючи те, що останнє погашення по кредитному договору [PERSON] було проведено 28.09.2009 року, а банк звернувся до суду з позовом лише 13.08.2015 року, то позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості задоволенню не підлягають за спливом строку позовної давності. Переривання перебігу позовної давності протягом вказаного строку не малося, оскільки самостійних дій на погашення кредиту боржником більше не вчинялося. У зв'язку з цій в задоволенні позову слід відмовити. Питання про застосування мораторію, передбаченого Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», судом не вирішувалися, оскільки останній стосується більш пізнього періоду, ніж до якого був застосований строк позовної давності. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», у зв'язку з прийняттям рішення про відмову в позові, судові витрати, понесені позивачем при звернені до суду у виді оплаченого судового збору в сумі 261,72 грн. (а.с.1), йому не відшкодовуються.

Outcome: dismissed