Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 766 000 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» по кредитному договору №10-06-И/15 від 08.08.2006р. в загальному розмірі 4 484 657 грн., обґрунтовуючи позов тим, що 08.08.2006р. між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», і [PERSON] укладено кредитний договір №10-06-И/15 на суму 100 000 доларів США зі сплатою 12% річних з датою повернення кредиту до 07.08.2024р. з цільовим призначенням кредитних коштів: для придбання квартири [ADDRESS] та погоджено графік зменшення розміру заборгованості по кредиту. В забезпечення даного кредитного договору 08.08.2006р. укладено договори поруки №10-06-ПЗ/15 з [PERSON], №10-06-П2/15 з [PERSON], №10-06-П1/15 з [PERSON], а також 08.08.2006р. між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», і [PERSON] був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS], яку [PERSON] придбала у [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2006р. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04.09.2009р., яке набрало чинності відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 25.11.2009р., частково задоволено позов ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 734 210 грн. 53 коп. та судові витрати, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договорів недійсними та застосування трьохсторонньої реституції, відмовлено. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 14.06.2007р., яке набрало чинності, задоволено позов [PERSON] і визнано недійсною довіреність від 31.05.2006р. від імені [PERSON] на ім*я [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3633, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] і [PERSON] від 23.06.2006р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1452, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] від 06.08.2006р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2070. Позичальник [PERSON] кредит не повертає, у зв*язку із чим станом на 18.11.2013р. виникла заборгованість по кредиту в загальній сумі 4 484 657 грн., в рахунок погашення якої, позивач просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 11, 16, 525, 526, 546, 572, 590, 591, 610-612, 625, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 7, 12, 33, 34, 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та з врахуванням уточнених зустрічних позовних вимог просила визнати недійсним іпотечний договір, укладений 08.08.2006р. між [PERSON] і ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2073, скасувати заборону на відчуження квартири [ADDRESS], що належить їй, [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.07.2004р., вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження об*єктів нерухомого майна на підставі іпотечного договору від 08.08.2006р. за №2073, скасувати запис про реєстрацію обтяження у Державному реєстрі іпотек згідно іпотечного договору, укладеного 08.08.2006р. між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» з одної сторони і [PERSON] з другої сторони, предметом якого є квартира [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2073, обґрунтовуючи зустрічний позов тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.07.2004р. є власником квартири [ADDRESS], яка незаконно була відчужена від її імені на користь [PERSON], а останній в подальшому відчужив цю квартиру [PERSON] Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 14.06.2007р. вказані вище правочини визнані недійсними з часу їх укладення, тобто, на час передачі в іпотеку спірної квартири, а саме: 08.08.2006р., іпотекодавець [PERSON] не була власником предмета іпотеки - квартири [ADDRESS], оскільки правовстановлюючий документ, що посвідчував її право власності на предмет іпотеки - договір купівлі-продажу квартири від 08.08.2006р. вже був визнаний недійсним. Вона особисто не має ніяких зобов*язань перед позивачем, з часу придбання спірної квартири 30.07.2004р. вона з родиною постійно проживає в цій квартирі, і звернення стягнення на цю квартиру порушить її право власності та права членів її родини. Захистити свої права в інший спосіб, ніж визнання недійсним іпотечного договору від 08.08.2006р., вона не має можливості. Просила задовольнити зустрічний позов на підставі ст.ст. 4, 5, 6, 17, 18 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 16, 202, 203, 215, 228, 236, 316, 319, 321, 325, 391, 546, 575-577 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача основні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на те, що на момент укладення іпотечного договору від 08.08.2006р., [PERSON] була власником спірної квартири, цей договір є чинним, у зв*язку із чим позивач як іпотекодержатель має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Проти зустрічного позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні. Відповідачка [PERSON] зустрічний позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в зустрічному позові та на порушення її права власності на спірну квартиру. Проти основного позову заперечувала як необґрунтованому і безпідставному. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з*явилась, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, заперечень проти позову суду не надала, про поважність причин неявки суд не повідомила. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з*явилась, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, що стверджується поштовими повідомленнями (а.с. 110, 181, 201), заперечень проти позову суду не надала, про поважність причин неявки суд не повідомила. Третя особа за зустрічним позовом - Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м.Києві явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, що стверджується поштовими повідомленнями (а.с. 182, 184), заперечень проти позову суду не надала, про поважність причин неявки представника суд не повідомила. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності третіх осіб на підставі матеріалів, що є в справі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки і її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні основного позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до частини 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляд інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом вставлено, що 08.08.2006р. між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», і [PERSON] укладено кредитний договір №10-06-И/15 на суму 100 000 доларів США зі сплатою 12% річних з датою повернення кредиту до 07.08.2024р. з цільовим призначенням кредитних коштів: для придбання квартири [ADDRESS] (а.с. 12-16 - копія кредитного договору) та погоджено графік зменшення розміру заборгованості по кредиту (а.с. 17-18 - копія графіку). В забезпечення даного кредитного договору 08.08.2006р. укладено договори поруки №10-06-ПЗ/15 з [PERSON] (а.с. 19-20 - копія договору поруки), №10-06-П2/15 з [PERSON] (а.с. 21-22 - копія договору поруки), №10-06-П1/15 з [PERSON] (а.с. 23-24 - копія договору поруки), а також 08.08.2006р. між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», і [PERSON] був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS] (а.с. 25-28 - копія іпотечного договору), яку [PERSON] придбала у [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2006р. (а.с. 31-32 - копія договору купівлі-продажу). Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04.09.2009р., яке набрало чинності відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 25.11.2009р., частково задоволено позов ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 734 210 грн. 53 коп. та судові витрати, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договорів недійсними та застосування трьохсторонньої реституції відмовлено (а.с. 42-45 - копія рішення суду). Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 14.06.2007р., яке набрало чинності, задоволено позов [PERSON] і визнано недійсною довіреність від 31.05.2006р. від імені [PERSON] на ім*я [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3633, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] і [PERSON] від 23.06.2006р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1452, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] від 06.08.2006р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2070 (а.с. 38-41 - копія рішення суду). Позичальник [PERSON] кредит не повертає, у зв*язку із чим станом на 18.11.2013р. виникла заборгованість по кредиту в загальній сумі 4 484 657 грн. (а.с. 73-77 - розрахунок заборгованості). Задовольняючи зустрічний позов та відмовляючи в основному позові, суд виходив з наступного. В ст.203 ЦК України законодавчо визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства… Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Тобто, право розпорядження своїм майном належить виключно власникові. У відповідності до частини 1 ст.5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об*єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання…нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення… В даному випадку, [PERSON] при укладенні 08.08.2006р. з ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» іпотечного договору виступала на момент його укладення як титульний власник предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2006р. Але, рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 14.06.2007р., яке набрало чинності, вказаний договір визнано недійсним. В частині 1 ст.236 ЦК України вказано, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, на час укладення оспорюваного позивачкою іпотечного договору від 08.08.2006р., іпотекодавець [PERSON] не була титульним власником предмета іпотеки - спірної квартири, а тому не мала права розпоряджатися цим нерухомим майном. З наведеного випливає, що іпотечний договір від 08.08.2006р. суперечить закону, зокрема, ст.ст. 317, 319 ЦК України і ст.5 Закону України «Про іпотеку», в тій його частині, що його стороною - іпотекодавцем не є власник предмета іпотеки. Відповідно до частини 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п*ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Верховний Суд України в справі №6-107 цс 12 від 07.11.2012р., предметом якої був спір про визнання договору недійсним за позовом особи, яка не була стороною цього договору, зробив правовий висновок, відповідно до якого у разі, якщо позивач, не будучи стороною оспорюваного ним договору, домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом цього договору, то виходячи з правової природи спірних правовідносин між сторонами існують речово-правові відносини, і належним способом захисту в такому разі є один із способів, передбачених главою 29 ЦК України: віндикація (ст.ст. 387, 388 ЦК України) - якщо річ перебуває у володінні відповідача; визнання права власності (ст.392 ЦК України) - якщо річ не вибула з володіння позивача, однак його право на неї не визнається відповідачем. Положення частини 3 ст.215 ЦК України при вирішенні такої категорії справ підлягають застосуванню в тому разі, якщо позивач не домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом оспорюваного ним договору, а його порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін до первісного стану в результаті визнання цього договору недійсним. В даному випадку, спірна квартира не вибувала із фактичного володіння її власника [PERSON], оскільки остання постійно проживала і проживає в ній, а позивач при цьому не оспорює її право на цю квартиру, тобто, речово-правові (виндикаційні) способи захисту згідно ст.ст. 387, 388 ЦК України і спосіб захисту права позивачки шляхом визнання за нею права власності на спірну квартиру на підставі ст.392 ЦК України до спірних правовідносин не можуть бути застосовані, а порушене право власності [PERSON] на спірну квартиру може бути відновлене шляхом визнання іпотечного договору недійсним, у зв*язку із чим суд вважає, що нею правильно вибраний цивільно-правовий спосіб захисту. Оцінюючи зібрані по справі докази щодо позовної вимоги зустрічного позову про визнання недійсним іпотечного договору у їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про її обґрунтованість і необхідність задоволення. Що стосується заяви позивача в порядку частини 4 ст.267 ЦК України про застосування наслідків спливу строків позовної давності, то суд вважає за необхідне вказати про наступне. Як пояснювала відповідачка [PERSON] і не заперечувала представник позивача, весь час з дня придбання нею спірної квартири 30.07.2004р., вона проживала і продовжує проживати до теперішнього часу в цій квартирі разом зі своєю родиною, тобто, порушення її прав як власника спірної квартири не відбувалось. Але, 23.01.2014р. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до [PERSON] із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом її реалізації на прилюдних торгах. Тобто, лише в січні 2014р. відбувся факт порушення права [PERSON] на спірну квартиру, оскільки у разі задоволення такого позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» його наслідком було б виселення відповідачки та зняття її реєстраційного обліку. З наведеного випливає, що після виявлення порушення відповідачкою її права власності на спірну квартиру в січні 2014р., вона 13.02.2014р., тобто, з дотриманням трирічного строку позовної давності, звернулась до суду із зустрічним позовом в порядку захистку свого права власності на спірну квартиру, а тому заява позивача про застосування частини 4 ст.267 ЦК України в даному випадку задоволенню не підлягає. Згідно ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється, крім іншого, у разі визнання іпотечного договору недійсним. Враховуючи те, що зустрічні позовні вимоги про скасування заборони на відчуження спірної квартири та скасування запису в Державному реєстрі іпотек про обтяження квартири, по своїй суті є похідними і випливають із іпотечного договору від 08.08.2006р., який визнано судом недійсним, а тому й ці зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги, що суд прийшов до висновку про задоволення зустрічного позову, основні позовні вимоги, що є по суті взаємовиключними із зустрічними позовними вимогами, а тому в задоволенні основного позову суд вважає за необхідне відмовити.

Outcome: approved