Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Орган опіки та піклування Буринської районної державної адміністрації Сумської області звернувся до суду з цим позовом мотивуючи тим, що в них на обліку перебувають малолітні діти відповідачки як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах з причини неналежного виконання нею своїх батьківських обов'язків. Остання зловживає спиртними напоями, не створює належних умов для проживання та виховання дітей. В травні 2017 року орган опіки та піклування був вимушений відібрати дітей та помістити їх до центру соціально-психологічної реабілітації та звернутися до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно них. Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 18.12.2017 року в задоволенні цього позу було відмовлено і діти були повернуті 20.12.2017 року в сім'ю для виховання. Однак поведінка відповідачки не змінилася і остання продовжила не виконувати свої батьківські обов'язки та зловживати спиртними напоями. Вході обстеження умов проживання дітей відповідачки було встановлено, що вони живуть в напівзруйнованому помешканні, голодні та брудні, а [PERSON] перебуває в стані алкогольного сп'яніння. В цей же день діти були відібрані та влаштовані до Обласного центру соціально-психологічної реабілітації м. Шостка. Посилаючись на те, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, просили позбавити її батьківських прав по відношенню трьох її малолітніх дітей та стягнути аліменти на їх утриманні в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожного з дітей. В судовому засіданні представник позивача Глобенко Д.А. заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві, доповнивши, що відповідачка не бажає змінювати своє відношення до виконання батьківських обов'язків по вихованню своїх дітей. Проведені відносно неї заходи впливу жодних позитивних результатів не дали. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, вважала доводи органу опіки та піклування надуманими, вона належними чином виконує свої обов'язки і забезпечує їх всім необхіднім по мірі своїх матеріальних можливостей. Просила в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає по сусідству з відповідачкою. Характеризувала [PERSON] за місцем проживання з негативної сторони. Остання систематично випиває, її відвідують незнайомі люди, створивши якийсь притон. Будинок знаходиться в аварійному стані. Діти завжди ходять в брудному одязі. Свідок [PERSON] показала, що вона працює фахівцем із соціальної роботи близько півтора року. Перший раз вона зустрілася з відповідачкою навесні 2017 року в ході перевірки. В подальшому вона з працівниками сільської ради систематично відвідували сім'ю [PERSON] для перевірки умов проживання та стану її дітей. Часто були випадки, що відповідачка перебувала в стані алкогольного сп'яніння. Неодноразово вони звертали увагу останньої на належне виконання нею батьківських обов'язків та необхідності створення для дітей задовільних умов для їх проживання. Коли вони проводили перевірку в черговий раз в травні 2017 року, відповідачка була п'яна, діти недоглянуті, у зв'язку з чим їх було відібрано та поміщено до реабілітаційного центру. Наприкінці грудня того ж року дітей їй повернули. Однак [PERSON] своє ставлення до виконання обов'язків матері не змінила, діти тривалий час хворіли педикульозом. При черговій перевірці в лютому 2018 року було встановлено, що відповідачка перебуває в стані алкогольного сп'яніння в компанії з чоловіками, діти брудні та голодні знаходилися в антисанітарних умовах і їх було знову відібрано та поміщено до реабілітаційного центру. Свідок [PERSON] підтвердив, що він працює сімейним лікарем Слобідської амбулаторії. Діти відповідачки тривалий час були в них під наглядом, а він неодноразово приймав участь в складі комісії в ході перевірок їх умов проживання. Констатував, що вони жили в антисанітарних умовах, які загрожували їхньому здоров'ю. Діти тривалий час хворіли на педикульоз, так як відповідачка не виконувала його рекомендації по лікуванню. Звернув увагу, що відповідачка мала ще одну дитину, яка в малолітньому віці померла через механічну асфіксію, тобто задушилася через недогляд останньої. Вважав, що перебування дітей з нею загрожує їхньому здоров'ю. Свідок [PERSON] пояснив, що він, як дільничний офіцер поліції, також приймав участь в перевірках за місцем проживання відповідачки та її дітей. Остання нехтує виконанням батьківських обов'язків, систематично зловживає алкогольними напоями, у зв'язку з чим притягувалася до адміністративної відповідальності. Вислухавши пояснення представника позивача, доводи відповідачки та покази свідків, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що вбачається із свідоцтв про народження дітей (а.с.6,11,12). Батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] року (а.с.13). Відомості про батьків [PERSON] та [PERSON], до актового запису про їх народження, внесені за вказівкою матері відповідно до положень ч.1 ст.135 СК України (а.с.14,15). Діти проживають з відповідачкою та перебувають на обліку служби у справах дітей фактично з дня їх народження, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах, з причин неналежного виконання їхньою матір'ю своїх батьківських обов'язків, що підтверджується показами представника позивача, довідкою про склад сім'ї (а.с.16). За місцем проживання відповідачка характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, неналежно виконує свої обов'язки по вихованню дітей, на зауваження компетентних органів не реагує, що вбачається з показів свідків, інформації фахівця із соціальної роботи, актів обстеження умов проживання дітей, відомостей з дошкільних навчальних закладів, які відвідують діти (а.с.18, 23-33). 18.05.2017 року, через неналежне виконання [PERSON] своїх батьківських обовязків, службою у справах дітей Буринської РДА троє малолітніх дітей відповідачки були відібрані та поміщені до центру соціально-психологічної реабілітації дітей (а.с.35-38). Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 18.12.2017 року в задоволенні позову органу опіки та піклування Буринської РДА до [PERSON] про позбавлення батьківських прав було відмовлено, діти повернуті в сім'ю 20.12.2017 року, що видно з показів сторін, рішення суду (а.с.39-42). Між тим, [PERSON] належних висновків не зробила та продовжила свідомо нехтувати виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З інформації фахівця із соціальної роботи [PERSON] вбачається, що санітарний стан будинку та умови проживання дітей частково задовільні, але діти більше місяця не відвідували навчальні заклади через захворювання на педикульоз, у зв'язку з чим їй були надані письмові рекомендації, щодо виконання нею батьківських обов'язків стосовно дітей (а.с.49-50) Вказані обставини підтверджуються також довідкою Першотравневої загальноосвітньої школи та медичною характеристикою, наданою лікарем [PERSON] (а.с.51,55). За інформацією Слобідської сільської ради встановлено, що відповідачка та її співмешканець зловживають спиртними напоями. [PERSON] 27.12.2017 року була присутньою на засіданні комітету опікунської ради при виконавчому комітеті Слобідської сільської ради, де їй, в черговий раз, були надані рекомендації по належному виконанню батьківських обов'язків по відношенню до її дітей. Однак вказані вимоги вона не виконала, умови проживання дітей та ставлення до них відповідачки погіршало, а 19.02.2018 року комісія встановила, що [PERSON] разом з дітьми, вже декілька днів перебувала не за місцем свого постійного проживання, на час перевірки знаходилася з явними ознаками сп'яніння. Діти брудні, голодні та перебували в пригніченому стані, а умови їх проживання загрожували їхньому життю (а.с.48). Наведена інформація об'єктивно підтверджується показами свідків та актами обстеження умов проживання (а.с.20-22). Відповідно до розпорядження голови Буринської РДА, діти відповідачки 19.02.2018 року були відібрані від неї та поміщені до Обласного центру соціально-психологічної реабілітації, де перебувають до теперішнього часу (а.с.52-54,56). З листа Буринського ВП Конотопського ВП ГУ НП в Сумській області від 02.11.2018 року №6183/62/01-2018 та довідки з інформаційної бази АРМОР видно, що [PERSON] на протязі 2018 року двічі притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП по факту невиконання батьківських обов'язків, що також підтверджується постановою судді Буринського районного суду від 22.03.2018 року. Висновком органу опіки та піклування Буринської РДА встановлено доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.58). З інформації фахівця із соціальної роботи та актом обстеження умов проживання вбачається, що за період перебування дітей в реабілітаційному центрі відповідачка належних умов для їх повернення та проживання в сім'ї не створила (а.с.94,103). Даючи оцінку наведеному, суд вважає встановленим, що відповідачка на протязі 2017-2018 років не належно виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до своїх малолітніх дітей, без поважних причин не піклується про стан їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, вона неодноразово попереджалася службовою у справах дітей та іншими уповноваженими органами про відповідальність за неналежне виконання своїх батьківських обов'язків, однак належних висновків не зробила і продовжує свідомо нехтувати ними. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування про неї. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 цього Закону мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У міжнародному та національному законодавстві (ст.3 Конвенції про права дитини 1989 року, ст.ст.51, 52 Конституції України, ст.ст. 2-4, 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року) закріплено принципи пріоритету захисту прав та забезпечення інтересів дітей в усіх діях щодо них, у тому числі при вирішенні судових спорів. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. В силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі права, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Одним з фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою (принаймні, в якості останньої інстанції), оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості і належної процедури. Аналізуючи наведені вище положення нормативних актів та норм міжнародного права, фактичні обставини справи, враховуючи характер винної поведінки відповідачки, наявність сумнівів у її спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов'язки, суд приходить до висновку, що оскільки вона ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню своїх дітей, свідомо нехтуючи ними, діючи в інтересах дітей для захисту їхнього життя, здоров'я та емоційного стану, суд приходить до висновку, що збереження батьківства [PERSON] в теперішній час неможливе і до неї необхідно застосувати крайній захід впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. До вказаного суд прийшов не дивлячись, що діти гостро реагують на можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав, що видно з повідомлення центру реабілітації та висновку психолога, адже суд переконаний, що цього вимагають інтереси дітей. Вирішуючи питання стягнення аліментів з відповідачки на утримання дітей, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями ст.181 цього ж Кодексу способи виконання обов'язку утримання дитини визначаються домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у часті від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За таких обставинах, суд вважає, що з відповідачки на утримання дітей необхідно стягнути аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожного з дітей, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. З врахуванням положень ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягають стягненню судові витрати щодо судового збору в розмірі 3524 грн., від сплати яких позивач був звільнений в силу Закону при поданні позову.

Outcome: approved