Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що внаслідок порушення [PERSON], як позичальником, умов виконання зобовязань за кредитним договором від 29.07.2008р., по договору виникла заборгованість, яка станом на 01.09.2016р. складає 39930,23доларів США (далі дол.). Оскільки відповідач [PERSON] виступив поручителем за належне виконання [PERSON] своїх грошових зобовязань, то банк просить стягнути з нього зазначену заборгованість. Відповідач позовні вимоги не визнав в повному обсязі та надав суду заперечення, в яких просив відмовити у позові повністю. Крім того відповідач предявив до позивача зустрічний позов, в якому зазначив, що 27.10.2009р. між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору, внаслідок якої змінено графік погашення кредитної заборгованості, відповідного до якого було збільшено суму щомісячних платежів. Оскільки [PERSON], як поручитель, не надавав згоди на зміну умов кредитного договору, а такі зміни суттєво збільшили обсяг його зобовязань, то його порука є припиненою відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України. Крім того в зустрічному позові зазначено, що порушення умов повернення кредитних коштів допущене [PERSON] 01.05.2014р., а відтак з цього часу банк зобовязаний був предявити до поручителя протягом шести місяців (ч.4 ст.559 ЦК України) вимогу, але цього не зробив, а тому строк дії поруки закінчився 01.12.2014р.. Тож відповідач просив визнати поруку за договором поруки від 29.07.2008р. такою, що припинена. У зв'язку з цим просив відмовити Позивачем надано суду заперечення проти зустрічного позову, в яких зазначив, що внаслідок укладення банком 27.10.2009р. додаткової угоди з [PERSON] за кредитним договором не змінилися сума кредиту, процентна ставка та період його погашення. Розмір щомісячних платежів збільшився на 2долари на місяць за рахунок того, що позичальнику було надано «кредитні канікули» у період з 10.11.2009р. по 10.04.2010р.. Отже обсяг зобовязань поручителя не збільшився. Також позивач зазначив, що після 01.05.2014р. [PERSON] ще здійснювала платежі із погашення кредитної заборгованості, що свідчить про те, що вона виконувала свої зобовязання. Враховуючи, що позичальник зобовязувався повертати кредит щомісячними платежами, то строк предявлення вимог до поручителя необхідно відраховувати від моменту настання кожного чергового платежу. Оскільки строк дії кредитного договору встановлений сторонами до 28.07.2038р., то і порука є дійсною до цієї дати. Тож вважає, що порука не припинилася, а тому просив відмовити у зустрічних позовних вимогах повністю. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності №003057/16 від12.10.2016р. надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у відсутність представника позивача та зазначила, що підтримує позовні вимоги банку та заперечує проти зустрічних позовних вимог. [PERSON], яка діє в інтересах відповідача на підставі довіреності від 18.10.2016р., та в інтересах третьої особи [PERSON] на підставі довіреності від 01.03.2016р., в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог ПАТ «Альфа Банк» з підстав, викладених у запереченнях та зустрічному позові і просила відмовити у первинному позові. Зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити. Зауважила, що задоволення зустрічного позову надасть відповідачеві гарантії правового захисту його інтересу від неправомірних вимог банку. Заслухавши пояснення представник відповідача та третьої особи, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків. Зокрема, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 29.07.2008р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2301/0708/71-1061 (далі Кредитний договір), за яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 40300дол. на строк до 28.07.2038р. зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом. Кредит надавався для придбання позичальником квартири за адресою: [ADDRESS] /а.с.6-8/. Пунктом 3.1 Кредитного договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється згідно графіку, який є Додатком №1. Зазначеним Додатком №1 передбачалося повернення кредиту в період з 01 по 10 число місяця рівними платежами по 112дол. в період з 10.08.2008р. по 10.06.2038р. і останній платіж 28.07.2038р. в розмірі 92дол. /а.с.9-12/. Проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення (п.3.2. Кредитного договору). Проценти сплачуються щомісяця в період з 01 по 10 число включно, за попередній календарний місяць (п.3.3). В забезпечення виконання позичальником умов Кредитного договору між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] 29.07.2008р. укладено договір поруки №2301/0708/71-1061-Р /а.с.18/ (далі Договір поруки), за умовами якого поручитель зобовязувався нести солідарну відповідальність разом із позичальником перед банком. 27.10.2009р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до Кредитного договору. Зазначеним договором сторони змінили графік погашення кредиту і виклали його в новій редакції згідно Додатку №2 /а.с.13/. Відповідно до зміненого графіку кредит у період з листопада 2009р. по квітень 2010р. позичальник звільнявся від сплати чергових платежів із повернення кредиту в рахунок того, що з 10.05.2010р. по 10.06.2038р. розмір щомісячних платежів збільшений до 114дол. з останнім платежем 28.07.2038р. в розмірі 88дол. /а.с.14-17/. 25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги /а.с.23-41/. 15.06.2012р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором /а.с.42-51/. Тобто, відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором №2301/0708/71-1061 від 29.07.2008р., що був укладений між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] - на користь ПАТ «Альфа-Банк». За даними акту приймання-передачі кредитних файлів №2 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.12р. до ПАТ «Альфа-Банк» перейшли права кредитора, в т.ч. щодо кредитного договору [PERSON] №2301/0708/71-1061. У зв'язку з порушенням порядку сплати [PERSON] щомісячних платежів з повернення кредиту та відсотків за його користування по Кредитному договору виникла заборгованість, яка станом на 01.09.2016р. складає 43879,37дол., в тому числі заборгованість за кредитом - 32673,78дол., за відсотками - 7256,45дол.. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості /а.с.57/ У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобовязань ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. 25.12.2015р. суд ухвалив рішення, яким стягнув з [PERSON]В, на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі в гривневому еквіваленті в розмірі 536828,06грн, яка розрахована станом на 27.01.2015р. /а.с.87-95/. Натомість зазначене рішення до теперішнього часу не набрало законної сили, оскільки оскаржено відповідачкою в апеляційному порядку. 23.09.2016р. позивач направив позичальнику та поручителю вимогу про досудове врегулювання спору, в якій вимагав достроково погасити заборгованість за Кредитним договором в розмірі 43879,37дол. у строк не пізніше 3 днів з дати отримання такої вимоги /а.с.58-59/. За таких обставин позивач вимагає стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором в розмірі 39930,23дол., а відповідач вимагає визнати поруку припиненою. Тож спір між сторонами виник з кредитних правовідносин і регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та умовами кредитного договору і договору поруки. Відповідно до положень ст.3 ЦК цивільні правовідносини регулюються на засадах свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності. Зі змісту ст.6 ЦК випливає, що питання, які не врегульовані між сторонами умовами укладеного договору, регулюються положеннями закону. Відповідно до положень ст.ст.526, 629 ЦК умови договору є обовязковими для сторін і зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до таких умов. Укладеним між сторонами Договором поруки передбачено, що поручитель несе повну солідарну відповідальність перед кредитором за виконання зобовязання позичальником за Кредитним договором. Підстави припинення поруки визначені статтею 559 ЦК. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК за загальним правилом порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Визначаючи існування дії поруки, яка виникла на підставі договору від 29.07.2008р. суд бере до уваги, що в договорі сторони не визначили конкретного строку дії поруки. У п.10 договору міститься умова про те, що порука діє до припинення зобовязань за кредитним договором. Разом з тим, Верховний Суд України неодноразово зазначав, що відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки (постанови ВСУ від 21.05.2012р. у справах № 6-48цс11 та № 6-68цс11, від 23.05.2012р. у справі № 6-33цс12). З огляду на зазначене строк дії поруки відповідача пов'язаний зі строком настання виконання основного зобов'язання за Кредитним договором. Пунктом 6.1.4 Кредитного договору передбачено право банку при настанні подій, зазначених у п.3.8, 3.9, 6.1.2 договору вимагати дострокового погашення заборгованості у повному обсязі. Зі змісту положень п.3.8 Кредитного договору вбачається, що направлення банком вимоги позичальнику про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором як наслідок неналежне виконання позичальником своїх зобовязань є зміною строку виконання основного зобовязання. З рішення суду від 25.12.2015р. вбачається, що внаслідок неналежного виконання позичальником [PERSON] - своїх зобовязань за Кредитним договором банк 18.02.2015р. надіслав позичальнику повідомлення-вимогу про необхідність у строк протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання достроково повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції. У зв'язку з невиконанням цієї вимоги банк звернувся до суду з позовом до позичальника, який вирішений судом 25.12.2015р.. Натомість, зазначене рішення суду не набрало законної сили. Проте факт ухвалення судом рішення від 25.12.2015р. свідчить про те, що банк скористався своїм правом на зміну умов виконання основного зобовязання і заявив вимогу про дострокове його виконання боржником, що передбачене п.3.8 Кредитного договору та ч.2 ст.1050 ЦК. Представник відповідача не заперечували проти тією обставини, що банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] у березні 2015р., а 18.02.2015р. надсилав [PERSON] вимоги про дострокове погашення заборгованості зауваживши, що це може бути підтверджено шляхом дослідження матеріалів судової справи №711/2014/15-ц. Відповідач у свою чергу не надав суду заперечень проти цієї обставини, а тому на підставі ст.61 ЦПК суд вважає доведеною ту обставину, що ПАТ «Альфа-Банк» 18.02.2015р. надіслав листа-повідомлення про зміну строку виконання основного зобовязання за кредитним договором, яким визначив що основне зобовязання має бути виконане не пізніше 30 днів з моменту надіслання такого повідомлення. Оскільки банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] у березні 2015р., то саме з цієї дати необхідно відраховувати строк дії поруки. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Зазначена правова позиція викладена у постановах ВСУ від 11.11.2015р. по справі №6-2056цс15, від 09.09.2015р. по справі №6-933цс15. Таким чином, оскільки ПАТ «Альфа-Банк» предявив вимогу про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором (кредиту, процентів, штрафних санкцій), то він в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний був предявити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення [PERSON] встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Зазначений висновок відповідає правовій позиції ВСУ викладеній у постанові від 27.01.2016р. по справі №6-990цс15. За таких обставин порука відповідача припинилася у вересні 2015р.. Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом лише 29.09.2016р., то він пропустив строк передбачений ч.4 ст.559 ЦК, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Стосовно вимог за зустрічним позовом, то суд зауважує наступне. З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог з тих підстав, якими сторона їх обґрунтовує (ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК). Підставою вимог за зустрічним позовом відповідач зазначив укладення банком та позичальником додаткової угоди, внаслідок якої збільшився обсяг відповідальності поручителя, та сплив строку предявлення вимог до поручителя, оскільки такий строк має обчислюватись з моменту першого порушення позичальником належного виконання зобовязання. Разом з тим, аналіз змісту додаткової угоди від 27.10.2009р. /а.с.13-17/ свідчить, що нею не збільшено обсягу цивільної відповідальності поручителя, оскільки внаслідок укладання такої угоди не змінилося періоду погашення кредиту, процентної ставки, строків внесення періодичних платежів та інших суттєвих умов Кредитного договору. Збільшення розміру щомісячних періодичних платежів на 2долари на місяць за рахунок звільнення позичальника від сплати таких платежів в період з листопада 2009р. по квітень 2010р. не збільшує обсягу цивільної відповідальності поручителя, що в контексті вимог ч.1 ст.559 ЦК є підставою для припинення поруки. Не є підставою для припинення поруки і допущення позичальником порушень порядку і строків внесення періодичних платежів за кредитним договором. Оскільки порядок виконання зобовязання за Кредитним договором визначений щомісячними періодичними платежами, то строк дії поруки на підставі ч.4 ст.559 ЦК має обчислюватись після настання строку сплати чергового платежу, за кожним черговим платежем окремо. Тож у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань (постанова ВСУ від 29.06.2016р. по справі №6-272цс16). За таких обставин доводи відповідача про підстави припинення його поруки, що зазначені у зустрічному позові, є помилковими. В обґрунтування вимог за зустрічним позовом відповідач послався на порушення позивачем його інтересів та не визнання його права заявляти про те, що його порука є припиненою на майбутнє, а відтак стверджував що потребує судового захисту для підтвердження судом факту остаточного припинення поруки. З огляду на зазначені обставини позовні вимоги за зустрічним позовом не можуть бути задоволені в повному обсязі, оскільки заявлені з підстав, що не мають наслідком остаточного припинення поруки. Натомість часткове задоволення позовних вимог за зустрічним позовом (визнання поруки припиненою щодо вимог по частині платежів) є неможливим, оскільки розглядаючи спір в межах первинних позовних вимог суд дійшов до висновку, що порука відповідача припинилася повністю, але з інших підстав. Таким чином, розглядаючи зустрічний позов в межах заявлених вимог і підстав, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов висновку про неможливість їх задоволення, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити. Враховуючи, що позовні вимоги як за первинним так і за зустрічним позовом задоволенню не підлягають, то понесені сторонами судові витрати з оплати судового збору за їх вимогами також не підлягають відшкодуванню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed