Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого поширюється на адресу вказаної квартири; судові витрати по справі просив покласти на відповідача. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що 05 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DNN0GK00000022. Відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 36425,00 доларів США строком до 05 червня 2018 року та зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, позивач та відповідач 05 червня 2008 року уклали договір іпотеки, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 62,40 кв.м., житловою площею 43,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 09 жовтня 2013 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 62,40, житловою площею 43,60 кв.м,, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 23 грудня 2014 року на адресу відповідача направлено лист-претензію, згідно якого Банк пред'явив свої вимоги та просив добровільно, в тридцятиденний строк, звільнити нерухоме майно: квартиру загальною площею 62,40 кв.м., житловою площею 43,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], разом із усіма членами сім'ї та іншими мешканцями, але ніяких дій, до теперішнього часу, не було виконано, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 05 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DNN0GK00000022. Відповідно до кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 36425,00 доларів США строком до 05 червня 2018р., а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач 05 червня 2008 року уклали договір іпотеки № DNN0GK00000022 (надалі - договір іпотеки). Згідно з п. 7 договору іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 62,40 кв.м, житловою площею 43,60 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS].. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням Новомосковського міськрайонний суд Дніпропетровської області від 09 жовтня 2013 року звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 62,40 кв.м, житловою площею 43,60 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» (49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 08 грудня 2014 року на адресу відповідача була направлена вимога про виселення із квартири та надано тридцятиденний строк для добровільного виселення. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Згідно ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення чи житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Частинами 2 і 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» встановлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч.1, 3 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Згідно з ч.4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. За таких обставин, вимога позивача про виселення відповідача є законною, обґрунтованою і підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позивача про виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого поширюється на адресу вказаної квартири, зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки норми ЦПК України передбачають пред'явлення позовних вимог виключно до конкретно визначених в позові відповідачів, процесуальний закон не передбачає пред'явлення вимог до невизначеного кола осіб та покладення судом обов'язків на невизначене коло осіб, тому вимога про виселення та зняття з реєстрації інших мешканців, які позивачем в якості відповідачів не залученні. Згідно вищевказаних норм законів виселенню підлягають всі мешканці, оскільки, всі ці мешканці мають бути обов'язково індивідуалізовані позивачем в позові в якості відповідачів. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 365,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial