Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 301542,97 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору № CSX0GK00000123 від 30.10.2007 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 64400 грн. на строк до 30.10.2027 р., а [PERSON] зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати [PERSON] повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. Згідно з умовами договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі, які нараховуються від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, надав [PERSON] кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. [PERSON] не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображається у розрахунку заборгованості за договором № CSX0GK00000123. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України [PERSON] зобовязання за вказаним договором не виконала. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 31.12.2014 р. має заборгованість в розмірі 361099,82 грн., яка складається з: -64939,10 грн. заборгованість за кредитом; -103789,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -9153,87 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; -183217,51 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 74154,13 грн., яка була стягнута за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2011 р. з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 286945,69 грн.; а також штрафи відповідно до умов договору: -250 грн. штраф (фіксована частина); -14347,28 грн. штраф (процентна складова). Отже, заборгованість за цим кредитним договором становить 301542,97 грн. Відповідачем [PERSON] були надані до суду письмова заява про застосування наслідків спливу позовної давності, в якій вона просила застосувати позовну давність до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № CSX0GK00000123 та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, та письмові заперечення на позов, в яких вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». У запереченнях вказувала, що рішенням Христинівського районного суду від 28.10.2011 р. у справі 2/641/11 задоволений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок по вул. Вокзальній, 55 в м. Христинівці. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 145470,04 грн. звернено стягнення на житловий будинок та земельну ділянку загальною площею 73,40 кв. м по вул. Вокзальній, 55 в м. Христинівці. Її та членів її сімї виселено з вказаного будинку та знято з реєстраційного обліку. Позивач скористався наданим йому правом одержати задоволення за кредитом за рахунок заставленого майна. Стягнення звернене на житловий будинок та земельну ділянку в рахунок погашення усієї її заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за умовами кредитного договору. З часу набрання рішенням суду законної сили усі її зобовязання за кредитним договором є виконаними. Крім того, встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умови договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемними. Відсутнє підтвердження вручення їй до 10.01.2009 р. листа позивача про збільшення процентної ставки. Також рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором фактично змінений строк його виконання. Таким чином, з дня набрання рішенням суду законної сили почали свій перебіг строки позовної давності. Скориставшись своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, у разі незабезпечення його повного виконання з тих чи інших причин позивач мав би звернутись до суду у межах позовної давності в три роки, чого в даному випадку позивач не дотримався. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала повністю. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] при вирішенні справи у судове засідання не зявились, проте від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі та участі відповідача [PERSON], у заяві також зазначено, що вони позовні вимоги не визнають повністю. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] У ході розгляду справи відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позов не визнали повністю, посилаючись на обставини, зазначені у запереченнях на позов. Крім того, зазначали, що відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягає стягненню і комісія, вказана у позові. Розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 31.12.2014 р. стороною відповідача не спростовувався. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази: копії кредитного договору № CSX0GK00000123 від 30.10.2007 р. між сторонами, заяви на видачу готівки від 31.10.2007 р., заяв на переказ готівки, розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на 31.12.2014 р., копії рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2011 р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, рішення Христинівського районного суду від 28.10.2011 р. у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, виконавчого листа за цим рішенням суду, постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та закінчення виконавчого провадження, актів державного виконавця про виселення за цим рішенням суду, інформацію з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 20.05.2015 р., інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № CSX0GK00000123 від 30.10.2007 р. відповідач [PERSON] отримала у позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 64400 грн. на строк до 30.10.2027 р. Відповідач [PERSON] зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати [PERSON] повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. Згідно з умовами договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі, які нараховуються від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 4.5. кредитного договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користуванням кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю пять років. Відповідач [PERSON] не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, порушила вимоги ст. ст. 526, 530, 629, 1054 ч.1 ЦК України, останній платіж за кредитним договором відповідачем [PERSON] було внесено 02.08.2011 р. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2011 р. з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» вже була стягнута заборгованість за зазначеним вище кредитним договором в розмірі 74154,13 грн. Іншим рішенням Христинівського районного суду від 28.10.2011 р. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 145470,04 грн. було звернене стягнення на предмет іпотеки житловий будинок та земельну ділянку по вул. Вокзальній, 55 в м. Христинівці шляхом продажу вказаного предмета іпотеки, відповідач [PERSON] та члени її сімї виселені з вказаного житлового будинку та зняті з реєстраційного обліку. На час розгляду справи вказаний обєкт іпотеки не проданий, що стверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 20.05.2015 р. Тому кошти на погашення зобовязань за кредитним договором не поступали, відповідно зобовязання відповідача [PERSON] за кредитним договором не є виконаними. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У позовній заяві зазначено, що відповідач [PERSON] станом на 31.12.2014 р. має заборгованість за кредитом в розмірі 64939,10 грн. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2011 р. з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» вже була стягнута заборгованість за кредитом в розмірі 74154,13 грн. Як вбачається з мотивувальної частини цього рішення, до цієї суми включена і заборгованість за кредитом в розмірі 63632,33 грн. Враховуючи зазначене, з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість за кредитом в розмірі 1306,77 грн. (64939,10 грн. - 63632,33 грн.). До цієї суми включена сума заборгованості за тілом кредиту з урахуванням страхових платежів. У позовній заяві також зазначено, що відповідач [PERSON] станом на 31.12.2014 р. має заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 103789,34 грн. Сплата процентів за користування кредитом передбачена п. 7.1. кредитного договору. З урахуванням того, що відповідачем [PERSON] до суду подана заява про застосування наслідків спливу позовної давності, позивач з позовною заявою до суду звернувся 11.03.2015 р., що стверджується накладною № 2130938 на пересилання кореспонденції, з урахуванням даних розрахунку заборгованості станом на 31.12.2014 р. заборгованість відповідача [PERSON] за процентами за користуванням кредитом за пять років до звернення до суду складає 84243,12 грн. (103789,34 грн. 19546,22 грн.), яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк». Кредитним договором, зокрема його п. 7.1., передбачена сплата комісії (винагороди). Суд не бере до уваги твердження сторони відповідача про те, що комісія не підлягає стягненню на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів». Положення кредитного договору про сплату комісії (винагороди) не визнавались недійсними, відповідачем не предявлялась вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину в цій частині. У позовній заяві зазначено, що відповідач [PERSON] станом на 31.12.2014 р. має заборгованість по комісії за користуванням кредитом в розмірі 9153,87 грн. З урахуванням того, що відповідачем [PERSON] до суду подана заява про застосування наслідків спливу позовної давності, позивач з позовною заявою до суду звернувся 11.03.2015 р., з урахуванням даних розрахунку заборгованості станом на 31.12.2014 р. заборгованість відповідача [PERSON] за комісією за користування кредитом за пять років до звернення до суду складає 7430,19 грн. (9153,87 грн. 1723,68 грн.), яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк». У позовній заяві також зазначено, що відповідач [PERSON] станом на 31.12.2014 р. має заборгованість за пенею за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в розмірі 183217,51 грн. Стягнення пені передбачене п. 4.1. кредитного договору. У той же час у розрахунку заборгованості станом на 31.12.2014 р. заборгованість відповідача [PERSON] за пенею зазначена в розмірі 183352,10 грн. З урахуванням того, що відповідачем [PERSON] до суду подана заява про застосування наслідків спливу позовної давності, позивач з позовною заявою до суду звернувся 11.03.2015 р., з урахуванням даних розрахунку заборгованості станом на 31.12.2014 р. заборгованість відповідача [PERSON] за пенею за пять років до звернення до суду складає 177210,07 грн. (183352,10 грн. 6142,03 грн.). У правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 р. у справі № 6-100цс14, вказано, що частиною третьою\~статті 551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя\~статті 551 ЦК України\~з урахуванням положень\~статті 3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої\~статті 10 ЦК України\~щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Суд вважає, що сума пені, яка нарахована за пять років до звернення позивача до суду та яка становить 177210,07 грн., значно перевищує розмір збитків заборгованості за кредитом та за процентами. Тому сума пені повинна бути зменшена до 155000 грн. та саме в такому розмірі вона підлягає стягненню на користь банку. У позовній заяві також зазначено, що відповідач [PERSON] станом на 31.12.2014 р. має заборгованість за штрафами відповідно до умов договору: 250 грн. штраф (фіксована частина); 14347,28 грн. штраф (процентна складова). Сплата штрафів передбачена п. 4.3. кредитного договору. При вирішенні питання про стягнення штрафу суд враховує правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15. У вказаній правовій позиції зазначено, що цивільно - правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладену правову позицію Верховного Суду України, суд вважає, що одночасне стягнення пені та штрафу за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором було б порушенням вимог ст. 61 Конституції України. А тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення штрафу. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобовязання за кредитним договором, укладеним 30.10.2007 р. між сторонами, то з неї на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість за вказаним вище договором в розмірі 247980,08 грн. (1306,77 грн. + 84243,12 грн. + 7430,19 грн. + 155000 грн.), а також сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2472,65 грн.

Outcome: partial