Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

ПАТ КБ «ІІРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNН4КР61161096 від 31.10.2006року у розмірі 37143,47 грн., також просить стягнути з відповідача сплачені судові витрати у розмірі 1218грн. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримала позовні вимоги і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] з позовом не згоден, пояснивши, що вже заочним рішенням районного суду м. Дніпропетровськ з нього стягнута заборгованість за вищевказаним кредитним договором. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.10.2006року між [PERSON]та ЗАТ КБ «ІІРИВАТБАНК», правонаступником якого виступає ПАТ КБ «ІІРИВАТБАНК», було укладено кредитний договір №DNН4КР61161096, відповідно до якого банк надав, а відповідач отримав в кредит у розмірі 6120,81 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.10.2008 року. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2013 року,\~ з [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК стягнута заборгованість за кредитним договором № DNН4КР61161096 від 31.10.2006р. у розмірі 69015,61грн. та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму 10\~000грн., а всього заборгованість у сумі 79015,61грн., яка утворилась станом на 27.09.2013 року, оскільки відповідач належним чином не виконувала взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, чим порушила свої зобовязання за укладеним між сторонами кредитним договором. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за ввесь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до копії заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2013року, вбачається, що заборгованість в сумі 79015,61 грн., яка стягнута з [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк», утворилась станом на 27.09.2013року і складалася з заборгованості за кредитом 5877,47грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 25938,90грн., пені - 42960,40грн., штрафу(фіксована частина) 500грн. та штрафу (процентна складова) 3738,84грн.. З позовної заяви позивача у даній цивільній справі вбачається, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим\~станом на 18.09.2015року заборгованість відповідача [PERSON] становить 113914,15 грн., яка\~ складається з заборгованості за кредитом 5099,34грн., заборгованості по процентам 33570,66грн., пені 75244,15грн., але з урахуванням суми заборгованості в розмірі 79015,61грн., яка була стягнута з [PERSON] заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2013року, розмір заборгованості, про стягнення якої просить позивач, становить 37143,47грн. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК). Такі підстави, зокрема, визначені у ст.599-601,604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.526,599 ЦК. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60\~ ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. При цьому, суд виходить з того, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, вже була стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором, в т.ч. уся заборгованість по тілу кредиту та заборгованість за відсотками на час звернення до суду, що свідчить про те, що Банк скористався своїм правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України та умовами укладеного між сторонами кредитного договору, на дострокове\~ повернення позики у звязку з порушенням позичальником обовязку по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування ними. Таким чином, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2013року про задоволення вимог кредитора були припинені правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі від 31.10.2006року, зокрема, щодо сплати чергових платежів, нарахування та сплати\~ відсотків за користування кредитом, штрафів.\~ У звязку з цим вимоги позивача про стягнення залишку заборгованості за кредитним договором\~в загальній сумі 37143,47грн., після ухвалення судового рішення про дострокове повернення позики є безпідставними та необґрунтованими. Разом з тим, суд вважає, що невиконання відповідачем грошового зобовязання по поверненню кредитних коштів, відсотків за користування ним та інших передбачених договором платежів\~ тягне відповідальність, передбачену ст.625 ЦК України. Однак вимог про стягнення з відповідачки 3% річних та інфляційного збільшення, нарахованих на суму простроченого грошового зобовязання за вищевказаним кредитним договором, позивач не заявляв і суд на підставі ст.11 ЦПК України позбавлений права їх розгляду в межах даної цивільної справи. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed