Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 11185,01 грн. та судові витрати, посилаючись при цьому на те, що відповідно до укладеного 05.03.2007 р. між сторонами кредитного договору № б/н [PERSON] отримала кредит у розмірі 3700 грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, станом на 31.10.2016 р. має заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 11185,01 грн. Відповідачем [PERSON] подані заперечення проти позову, в яких вона просила у задоволенні позову відмовити частково, визнала позов в частині 3497 грн. заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 36 % річних, та заперечила проти стягнення штрафів та відсотків, нарахованих позивачем у підвищеному розмірі. Зазначала, що не була і не могла бути ознайомлена з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. У п. 1.1. Умов вказане ПАТ КБ «ПриватБанк». У той же час заява нею була подана до ЗАТ КБ «ПриватБанк» 02.03.2007 р. ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінило найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк» 17.07.2009 р. Тому з наданими Умовами вона не могла бути ознайомлена у 2007 р. У подальшому з Умовами вона також не була ознайомлена, про що свідчить відсутність її підпису у документах. Її анкета-заява не містить угоду про сплату інших коштів, крім відшкодування кредитного ліміту та сплати відсотків за користування кредитом, з Умовами надання споживчого кредиту вона не була ознайомлена, тому правова підстава для нарахування та сплати комісій відсутні. Відсотки за користування кредитом банком були змінені у квітні 2015 р. до 43, 2 % річних в односторонньому порядку, про що останній не повідомив її у письмовому вигляді протягом семи днів. У липні 2015 р. нею були перераховані 600 грн. на картковий рахунок, які мали бути зараховані на погашення основної суми заборгованості. Але вказані кошти пішли на сплату процентів за прострочення кредитної заборгованості. Вона неодноразово зверталась до банку з проханням збільшити кредитний ліміт з метою припинення нарахування штрафних санкцій, однак банк постійно відмовляв, зверталась з проханням про реструктуризацію боргу, але позитивної відповіді не надійшло. Також зазначала про недопустимість одночасного застосування цивільно-правової відповідальності одного виду за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не зявився, проте від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу за відсутності представника позивача, у заяві також зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, проте від неї до суду надійшла заява, в якій просила справу розглянути за її відсутності, у заяві також зазначала, що позовні вимоги не визнає. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідача [PERSON] і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази: копії заяви позичальника від 02.03.2007 р., Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, розрахунок заборгованості [PERSON] та інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного 05.03.2007 р. ( заява від 02.03.2007 р., дата відкриття рахунку 05.03.2007 р.) між сторонами кредитного договору № б/н [PERSON] (на час написання заяви відповідач мала прізвище «Базенко») отримала кредит у розмірі 3700 грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається із заяви клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. Підписана відповідачем [PERSON] заява разом з вказаними документами становлять між банком та клієнтом договір, про що зазначено у заяві з підписом [PERSON]. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до\~якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Своїм підписом у заяві відповідач [PERSON] підтвердила, що ознайомлена та згідна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, підтвердила, що вся надана нею інформація правильна. Факт отримання кредитних коштів відповідачем [PERSON] та користування ними підтверджується її запереченнями проти позову, які вона надіслала до суду, розрахунком заборгованості. З наданого банком розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] порушувала умови договору, не сплачувала нараховані банком відсотки, не погашала взяту суму кредитного ліміту, унаслідок чого у неї станом на 31.10.2016 р. утворилась заборгованість у розмірі 11185,01 грн., що складається з: - 3497,40 грн. заборгованість за кредитом; - 6278,80 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 400 грн. заборгованість за пенею та комісією; - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 508,81 грн. штраф (процентна складова). Наданий позивачем розрахунок наявної заборгованості за договором відповідачем оспорювався в частині нарахування підвищених відсотків та штрафних санкцій за порушення умов користування кредитом, проте жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості відповідачем суду не надано, свій розрахунок не наведений, судово-економічна експертиза у справі за клопотанням відповідача не призначалась. Тобто, відповідач не спростував докази, надані банком щодо цього факту. Разом з тим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» штрафу. У позовній заяві позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача серед іншого заборгованість за пенею та комісією в розмірі 400 грн., за штрафами: 500 грн. штраф (фіксована частина); 508,81 грн. штраф (процентна складова). Суд вважає, що вказана сума штрафу не підлягає стягненню з таких підстав. При вирішенні питання про стягнення штрафу суд враховує правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15. У вказаній правовій позиції зазначено, що цивільно - правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладену правову позицію Верховного Суду України, суд вважає, що одночасне стягнення пені та штрафу за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором було б порушенням вимог ст. 61 Конституції України. А тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення штрафу в сумі 1008,81 грн. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобовязання за кредитним договором, укладеним 05.03.2007 р. між сторонами, то з неї на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість за вказаним вище договором в розмірі 10176, 20 грн. (11185,01 грн. 500 грн. 508,81 грн.), тобто за виключенням суми штрафу, а також сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1253,70 грн. У запереченнях проти позову відповідач [PERSON] зазначала, що не була і не могла бути ознайомлена з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. У п. 1.1. Умов вказане ПАТ КБ «ПриватБанк». У той же час заява нею була подана до ЗАТ КБ «ПриватБанк» 02.03.2007 р. ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінило найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк» 17.07.2009 р. Тому з наданими Умовами вона не могла бути ознайомлена у 2007 р. У подальшому з Умовами вона також не була ознайомлена, про що свідчить відсутність її підпису у документах. Суд вважає, що вказані обставини не відповідають дійсності. У заяві відповідача від 02.03.2007 р. зазначено, що вона ознайомлена та згідна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Вказана заява підписана відповідачем. У пункті 1.1. Умов і правил надання банківських послуг не вказане найменування банківської установи як ПАТ КБ «ПриватБанк». У кінці документа зазначене найменування банківської установи як ЗАТ КБ «ПриватБанк». Вказане спростовує твердження відповідача про те, що вона не була і не могла бути ознайомлена з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. У запереченнях проти позову відповідач [PERSON] також зазначала, що її анкета-заява не містить угоду про сплату інших коштів, крім відшкодування кредитного ліміту та сплати відсотків за користування кредитом, з Умовами надання споживчого кредиту вона не була ознайомлена, тому правова підстава для нарахування та сплати комісій відсутні. Однак, стягнення інших коштів, крім відшкодування кредитного ліміту та сплати відсотків за користування кредитом, передбачене Умовами і правилами надання банківських послуг, зокрема, п. 8.6., яким передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Можливість стягнення інших коштів передбачена також положеннями чинного законодавства України, зокрема, ст.ст. 549, 625, 1050 ЦК України. У запереченнях проти позову також зазначено, що відсотки за користування кредитом банком були змінені у квітні 2015 р. до 43, 2 % річних в односторонньому порядку, про що останній не повідомив її у письмовому вигляді протягом семи днів. Однак, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 Правил користування платіжною карткою. Одночасно пунктом 5.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. А відповідно до п. 5.5.1. Правил користування платіжною карткою за несвоєчасне виконання зобовязань позичальник сплачує відсотки за підвищеною відсотковою ставкою чи за додатковою комісією, розміри яких визначаються Тарифами. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9. Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8. Правил користування платіжною карткою. А відповідно до п. 6.3. Умов та правил надання банківських послуг до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. З вказаного випливає, що банк має право в односторонньому порядку змінювати розмір відсоткової ставки за кредитом. Інформування позичальника про зміну має проводитись шляхом надання виписки по картковому рахунку, отримання якої входить до обовязків позичальника. Якщо позичальник не згоден зі зміною розміру відсоткової ставки за кредитом, то відповідно до п. 6.4. Умов та правил надання банківських послуг він має право надати банку письмову заяву про розірвання договору з одночасним погашенням заборгованості перед банком. У своїх запереченнях проти позову відповідачем також було зазначено, що у липні 2015 р. нею були перераховані 600 грн. на картковий рахунок, які мали бути зараховані на погашення основної суми заборгованості. Але вказані кошти пішли на сплату процентів за прострочення кредитної заборгованості. Суд вважає, що у даному випадку погашення заборгованості за кредитом проведено відповідно до вимог закону, зокрема, ст. 534 ЦК України, якою передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Тому банк правомірно кошти, які були перераховані відповідачем, направив на сплату процентів, а не на погашення основної суми боргу. У своїх запереченнях проти позову відповідачем також було зазначено, що вона неодноразово зверталась до банку з проханням збільшити кредитний ліміт з метою припинення нарахування штрафних санкцій, однак банк постійно відмовляв, зверталась з проханням про реструктуризацію боргу, але позитивної відповіді не надійшло. Що стосується кредитного ліміту, то відповідно до п.п. 3.2., 3.3. Умов та правил надання банківських послуг позичальник надав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Тобто, зміна кредитного ліміту не є обовязком банку. Реструктуризація боргу можлива лише за домовленістю сторін і її проведення також не є обовязком банку.

Outcome: partial