Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» 10.08.2016 року звернувся до суду з позовом, в якому прохає стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № ICКGМCUVI.243911.002 у сумі 69774,13 грн., з якої: поточна заборгованість по тілу кредиту 8900.46 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту 10179,04 грн., поточна заборгованість за процентами 630,35 грн., прострочена заборгованість за процентами 20246,82 грн., заборгованість за штрафами та пенею 29817,46 грн. Позов мотивовано тим, що останній не виконує зобовязання по договору, внаслідок чого станом на 18.07.2016 року утворилася заборгованість в сумі 69774 грн. 13 коп. Відповідачеві була направлена вимога про погашення заборгованості від 17.11.2015 року № 9026, але він не відреагував на неї і надалі ухиляється від виконання зобовязань за кредитним договором. У судове засідання представник позивача не зявився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В заяві на адресу суду прохав розглянути справу без його участі, вказав, що на ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача згодний. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Викликався в суд через оголошення у пресі. Згідно ч.9 ст. 74 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. За письмовою згодою позивача справа вирішена на підставі наданих доказів (заочний розгляд). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний звязок у сукупності, встановив наступне. 03.07.2014 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та фізичною особою [PERSON], як позичальником, було укладено заяву приєднання до умов продукту «Кредитна Картка» (надалі Кредитний договір № ICКGМCUVI.243911.002), за умовами якого банк надав позичальнику кредитну картку зі встановленням кредитного ліміту у розмірі 19100,00 грн. зі сплатою щомісячного мінімального платежу 7% від суми заборгованості. На виконання своїх зобовязань Банк в повній мірі виконав умови Кредитного договору, встановивши 03.07.2014 року позичальнику [PERSON] кредитний ліміт у розмірі 19100 грн. 00 коп. Відповідно кредитного договору, позичальник [PERSON] зобов'язався сплачувати платежі за договором у розмірі, порядку та в строки встановлені договором, зокрема, щомісячно до 25-го числа сплачувати банку мінімальний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості. Позичальник взяті на себе зобовязання порушив - не вносив платежі у визначений строк та у повному обсязі. Згідно розрахунку наданого банком і перевіреного судом, станом 18.07.2016 року виникла заборгованість за кредитним договором № ICКGМCUVI.243911.002 у сумі 69774,13 грн., з якої: поточна заборгованість по тілу кредиту 8900.46 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту 10179,04 грн., поточна заборгованість за процентами 630,35 грн., прострочена заборгованість за процентами 20246,82 грн., заборгованість за штрафами та пенею 29817,46 грн. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки. Ст. 525 Цивільного кодексу України, встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За ч.1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК). Встановивши, що відповідач, як позичальник, не виконав зобовязань за кредитним договором і, як наслідок, допустив заборгованість по кредиту, врахувавши вищеназвані норми закону та умови договору, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Ст. 82 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі. Позивач при поданні позову до суду надав заяву про відстрочку сплати судового збору через матеріальний стан, яка судом була задоволена. Згідно ухвали суду від 11 серпня 2016 року сплату судового збору було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь держави стягується несплачений судовий збір у сумі 1378 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як зазначено в ч. 1 та в п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Як вбачається з меморіального ордеру, позивачем було сплачено кошти за опублікування оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий курєр в сумі 420,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved