Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 20 липня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Куйбишевської районної державної адміністрації Запорізької області (далі - Куйбишевська РДА), в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) у розмірі 8,00 умовних кадастрових гектарів із земель державного резервного фонду на території Смілівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області (далі - Смілівська сільська рада). В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 25 березня 1999 року був прийнятий в члени колективного сільськогосподарського підприємства «Сміле» (далі - КСП «Сміле»). Як новоприйнятому члену КСП «Сміле», йому за рішенням загальних зборів цього підприємства №3 від 25 березня 1999 року було надано земельну частку (пай) із земель державного резервного фонду на території Смілівської сільської ради. Рішенням №7 десятої сесії 23-го скликання Смілівської сільської ради від 02 березня 2000 року затверджено протокол комісії по перерозподілу земель державного резерву фонду Смілівської сільської ради та передано у землі колективної власності КСП «Сміле» земельну ділянку площею 389,16 га для подальшого перерозподілу на земельні частки (паї) новоприйнятим членам КСП «Сміле». Позивач [PERSON] вказав, що на час отримання КСП «Сміле» державного акту на право власності на землю, він не був включений до списку членів господарства на паювання землі, проте здобув дане право за вищевказаних обставин. Разом з цим, відповідач відмовив [PERSON] в оформленні права на земельну частку (пай), оскільки останнім не був наданий документ, який би посвідчував зазначене право позивача. На звернення [PERSON] до Куйбишевської РДА з питання отримання права на земельну частку (пай), йому було роз'яснено про вирішення питання в судовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав, надавши судові відповідні пояснення. Про порушення свого права на земельну частку (пай) дізнався після смерті свого батька, який за життя займався вирішенням спірного питання, а тому позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України. За вказаних обставин [PERSON] прохав поновити строки для звернення до суду з даним позовом. Позицію позивача у судовому засіданні підтримав його представник - адвокат Жуков Г.І.. Представник позивача пояснив, що [PERSON], як член КСП «Сміле», набув права на земельну частку (пай), і йому, як новоприйнятому члену сільськогосподарського підприємства, земельна ділянка має бути виділена із резервного фонду, що передбачено п.7 Порядку паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, встановленого Укзом Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року (далі - Порядок). У судовому засіданні представник відповідача Сіляєва Н.І. повідомила про те, що відповідач Куйбишевська РДА позов не визнає, оскільки не є належним відповідачем за позовом [PERSON]. До того ж, останній на час паювання земель КСП «Сміле» не був членом даного сільськогосподарського підприємства, а тому не набув права на земельну частку (пай). Разом з тим, представник відповідача Сіляєва Н.І. у судовому засіданні не заперечувала проти поновлення [PERSON] строку звернення до суду із вищевказаним позовом, вважала за можливе позовні вимоги задовольнити, погодившись з доводами про те, що [PERSON] набув права на земельну частку (пай) відповідно до п.7 Порядку. Представники Смілівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області та Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, як третіх осіб, були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причини своєї неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. Неявка в судове засідання представників третіх осіб, з урахуванням думки сторін та їх представників, не перешкоджає розгляду справи, що узгоджується із приписами ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Суд, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 04 грудня 1995 року КСП «Сміле» видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ЗП 00386, відповідно до якого у колективну власність сільськогосподарського підприємства передано 3509,2 гектарів землі для ведення сільського господарства в межах згідно з планом, яка стала об'єктом розпаювання (а.с.45-50). Відповідно до архівного витягу із протоколу №3 загальних зборів членів КСП «Сміле» від 25 березня 1999 року, виданого архівним відділом Куйбишевської РДА, позивача [PERSON] з 25 березня 1999 року було прийнято в члени КСП «Сміле» з клопотанням перед сесією Смілівської сільської ради про видачу йому земельної частки (паю) із резервного фонду (а.с.8,9-12). Згідно протоколу №1 засідання комісії по перерозподілу земель резервного фонду Смілівської сільської ради від 01 березня 2000 року та рішень №2 і №7 десятої сесії 23-го скликання Смілівської сільської ради від 02 березня 2000 року у колективну власність КСП «Сміле» із земель резервного фонду Смілівської сільської ради було передано земельну ділянку розміром 389,16 гектарів для подальшого перерозподілу на земельні частки (паї) новоприйнятим кленам КСП «Сміле» та пропущеним членам КСП «Сміле» (згідно додатку) (а.с.13-18). Згідно із п.2 Порядку право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами стст.22,23 Земельного кодексу України (у редакції 1990 року) (далі - ЗК України) та зазначеного Порядку особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Таким чином, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі державного акта на право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вона є. Як випливає з матеріалів справи, розпаювання земель в натурі КСП «Сміле» розпочато у 1995 році, проте на цей час позивач [PERSON] не був членом даного сільськогосподарського підприємства, а тому не набув права на земельну частку (пай). На переконання суду, обставини на які позивач посилався, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для визнання за ним права власності на земельну частку (пай). Твердження позивача [PERSON], підтримане його представником, про те, що йому, як новоприйнятому члену сільськогосподарського підприємства, земельна ділянка має бути виділена із резервного фонду на підставі п.7 Порядку, є хибним та ґрунтується на неправильному тлумачені данного положення. Так, до суб'єктів права на земельну частку (пай) дійсно можуть належати новоприйняті члені недержавного сільськогосподарського підприємства, землі якого вже розпайовані. Однак на відміну від постійних членів того ж підприємства вони одержують земельні ділянки (а не земельні частки (паї) із резервного фонду, який створюється під час передачі земель у колективну власність (а не із загальної площі земель, переданих у колективну власність), що випливає з п.7 Порядку. Таким чином, новоприйняті члени недержавного сільськогосподарського підприємства можуть одержати земельну ділянку меншу за розміром, ніж визначена для цього господарства земельна частка (пай). Окремо слід зазначити про наступне. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Таким чином, посилання у судовому засіданні представника відповідача на те, що Куйбишевська РДА не є належним відповідачем за позовом [PERSON], не ґрунтується на законі, а тому не заслуговує на увагу. Як правилами статті 71 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) так і приписами статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч.1 ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач [PERSON] звернувся з позовом 07 травня 2015 року, будь-яких належних доказів чинення перешкод звернення з позовом з 1999 року по травень 2015 року не надав та не навів причин поважності пропуску строку позовної давності. Дослідивши пояснення позивача, подані письмові докази, суд дійшов висновків, що позивачем пропущена позовна давність на захист свого цивільного права. Відповідно до викладених вище вимог закону суд має розглянути спір по суті та у разі, коли на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову саме із цих підстав, а не через пропуск позовної давності. Якщо ж судом буде встановлено наявність права власності позивача на спірне майно і це право порушене, але позов заявлено після спливу позовної давності, то розглядаються наслідки спливу позовної давності, передбачені ст.267 ЦК України (ст.80 ЦК УРСР), та при визнанні причини пропуску позовної давності поважною, порушене право має бути захищене. Позивачем [PERSON] не надано доказів, які б свідчили, що він був членом КСП «Сміле» на час одержання останнім Державного акта на право колективної власності на землю, виданого 04 грудня 1995 року, а тому необхідно відмовити в задоволенні позову через відсутність порушеного права та безпідставність пред'явлених вимог, а не з підстав недоведеності поважності причин пропущення позовної давності. Вимоги позивача не грунтуються на доказах та не відповідають вищевказаним нормам законодавства, які регулюють підстави та порядок набуття громадянами права на земельну частку (пай) із розпайованих земель КСП, тому не підлягають задоволенню за їх безпідставністю. Оскільки [PERSON] в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до ст.88 ЦПК України понесені ним судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed