Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

ПАТ «Банк Форм» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» [PERSON] звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] Ровшан огли, [PERSON] про стягнення заборгованості про процентам та курсової різниці. Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 лютого 2008 року між АКБ «Форму», правонаступником якого з 19.04.2010р. є ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0041/08/20-Z, згідно з яким позичальнику був наданий кредит в сумі 23000,00 доларів США строком до 28 лютого 2018 року з відсотковою ставкою за користування кредитом 13% річних. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між позивачем та відповідачами [PERSON] Ровшан оглита та [PERSON] 29 лютого 2008 року були укладені договори поруки, за якими поручителі зобовязалися перед банком солідарно з позичальником відповідати за належне виконання зобовязань по кредитному договору. У звязку з систематичним порушенням з боку відповідача [PERSON] зобовязань за кредитним договором банк був змушений звернутися до суду з позовом про стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за кредитним договором та рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2015р. стягнуто з відповідачів на користь банку заборгованість станом на 01.09.2014р. в розмірі 10985,07 доларів США, що за курсом НБУ на час здійснення розрахунку еквівалентно 144059,45 грн. В подальшому вказане рішення суду було виконано [PERSON] та сплачено банку 144059,45 грн., які надійшли банку 24.11.2016р. та були зараховані банком на погашення кредиту виходячи з курсу 25,587619 за 1 долар США, внаслідок чого виникла заборгованість (збитки) з курсової різниці. Таким чином, на думку позивача збитки з курсової різниці, завдані позивачу через несвоєчасну сплату боргу станом на 18.10.2017р. складають 5355,03 доларів США, що еквівалентно 141824,48 грн. Крім того, в період з 01.09.2014р. по 24.11.2016р. банк здійснював нарахування процентів за користування кредитом, а також 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. З огляду на вищевикладене, з посиланням на положення статей 15, 22, 192. 525, 526, 599, 611, 623, 625, 631, 629, 1048, 1049 ЦК України, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідачів: - збитки, завдані курсовою різницею в розмірі 5355,03 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 18.10.2017р. становить 141824,48 грн.; - прострочену заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 2860,78 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 18.10.2017р. становить 75765,84 грн.; - 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в розмірі 227,90 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 18.10.2017р. становить 6035,70 грн.; - штраф за невиконання/неналежне виконання зобовязань, передбачених п. 3.3.7 кредитного договору в розмірі 5000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у відзиві на позовну заяву від 17.01.2018р. та в судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог та просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2015р. уже достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором №0041/08/20-Z від 29.02.2008р. в повному обсязі, виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду закінчено у звязку зі сплатою боргу в повному обсязі, а зміна офіційного курсу гривні до іноземних валют в різні періоди часу не дає підстав стороні у зобовязанні, спір щодо якого уже вирішено судом, предявляти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці. (а.с. 63-65) Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 05.12.2017р., 17.01.2017р. та 08.02.2017р., не зявився,\~хоч повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується в тому числі повідомленням про вручення поштового відправлення від 20.01.2018р. та оголошенням про виклик до суду, яке розміщено на офіційному веб-сайті Вінницького міського суду в мережі Інтернет. (а.с. 71, 72) Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 05.12.2017р., 17.01.2017р. та 08.02.2017р., не зявився,\~хоч повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача ([ADDRESS]). При цьому, в кожному випадку, конверти з повістками про виклик в судове засідання повернулися на адресу суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання», що розцінюється судом як належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29 лютого 2008 року між АКБ «Форум» (правонаступником є ПАТ «Банк Форум») та [PERSON] був укладений кредитний договір №0041/08/20-Z, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит на суму 23\~000 доларів США на строк до 18.02.2018 року зі сплатою плати за користування кредитними коштами в розмірі 13% річних. (а.с. 5-7). Відповідно до пункту 2.3 договору позичальник зобов'язався повертати кредит частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 192 доларів США на рахунок 22033500001729 в АКБ «Форум».\~\~ Пунктом 2.7 договору сторони передбачили, що проценти позичальник\~ зобовязався сплачувати самостійно на рахунок 22088500001729 щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за днем користування кредитом. В разі недостатності платежу пунктом 2.8 визначена черговість погашення боргу перед банком. Сторони домовились, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2% за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів (п. 4.1). Цього ж дня, 29 лютого 2008 року між АКБ «Форум» та [PERSON] Ровшан огли, а також між АКБ «Форум» та [PERSON] укладені договори поруки, згідно з якими останні поручились перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №0041/08/20-Z від 29.02.2008 року (а.с. 15, 18). Банк виконав свої зобовязання за кредитом належним чином, надавши відповідачеві кредитні кошти, однак відповідач, в порушення взятих на себе зобовязань, кредит та відсотки за користування кредитом вчасно не повернув, що зумовило звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2015 року у справі №127/21097/14-ц\~позов ПАТ «Банк Форум» задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] Ровшан огли та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0041/08/20-Z від 29.02.2008 року станом на 01.09.2014 року в сумі 10\~985 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) доларів\~ США 07 центів, що становить еквівалент 144\~059 (сто сорок чотири тисячі п`ятдесят дев`ять) грн. 45 коп. Цим же рішенням суду стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ровшан огли на користь держави судовий збір по 480,19 грн. (а.с. 9-11) На виконання зазначеного рішення суду, 13 травня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист, який стягувачем предявлено для примусового виконання до Центрального відділу ДВС міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Постановою головного державного виконавця Центрального відділу ДВС міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] серії ВП №52356707 від 23.11.2016р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №127/21097/14-ц від 13.05.2015р. закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. (а.с. 62) З тексту постанови про закінчення виконавчого провадження вбачається, що кошти перераховані на користь стягувача в повному обсязі згідно платіжного доручення №15399 від 22.11.2016р. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що в межах виконавчого провадження [PERSON] сплачено 144059,45 грн., які надійшли стягувачу 24.11.2016р. та були зараховані банком в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом проведення перерахунку отриманої суми в долари США за офіційним курсом НБУ на час надходження коштів. При цьому, представник позивача пояснила, що на її думку, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2015 року у справі №127/21097/14-ц виконано в повному обсязі, однак у звязку зі змінами в курсах валют на момент винесення рішення суду та на момент надходження коштів, позивачу завдано збитків, які повязані з курсовою різницею. Однак, такі посилання представника позивача суд вважає безпідставними та до уваги не приймає з огляду на таке. Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. (ч. 2 ст. 18 ЦПК) Як вбачається з тексту рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2015 року у справі №127/21097/14-ц, при розгляді даної справи судом встановлено, що «заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Банк Форум» за договором №0041/08/20-Z від 29.02.2008 року станом на 01 вересня 2014 року становить 10 985,07 доларів США, еквівалент 144 059,45 грн. Дана сума боргу складається: 1192,78 доларів США, що еквівалентно 15 642,25 грн. прострочена заборгованість по кредиту, 8522 доларів США, що еквівалентно 111 758,46 грн. поточна заборгованість по кредиту, 745,70 доларів США, що еквівалентно 979,19 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 108,75 доларів США, що еквівалентно 1426,16 грн. поточна заборгованість за нарахованими процентами, 415,84 доларів США, що еквівалентно 5453,38 грн. пеня за прострочення сплати по кредиту та відсотках за період з 23.09.2013 року до 31.08.2014 року. Відповідно до наданого розрахунку відповідач [PERSON] допустив заборгованість по тілу кредиту з березня 2014 року, по відсотках з лютого 2014 року. Право банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів визначене п. 3.2.2 договору. Тому дана сума підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку відповідно до умов укладених договорів та вимог ст. 554 ЦК України.» Крім того, ретельно проаналізувавши зміст резолютивної частини рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2015 року у справі №127/21097/14-ц\~судом встановлено, що вказаним судовим рішенням стягнуто з солідарно з [PERSON], [PERSON] Ровшан огли та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0041/08/20-Z від 29.02.2008 року станом на 01.09.2014 року в іноземній валюті, а саме 10985,07 доларів США. При цьому, судом також зазначено еквівалент такої заборгованості в національній валюті станом на 01.09.2014р. за курсом НБУ - 144\~059,45 грн. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, 22.11.2016р. [PERSON], в межах виконавчого провадження, сплачено 144059,45 грн., які надійшли стягувачу ПАТ «Банк Форум» 24.11.2016р. При цьому, згідно з офіційним курсом НБУ станом на 24.11.2016р. (25,587619 за 1 долар США) 144059.45 грн. було еквівалентно 5630,04 доларам США. Отже, оскільки судовим рішенням стягнуто з боржників 10985,07 доларів США, а одним із боржників фактично сплачено лише 5630,04 доларів США, існує залишок заборгованості в сумі 5355,03 доларів США (10985,07-5630,04), а відтак слідує висновок про те, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2015 року у справі №127/21097/14-ц в повному обсязі не виконано. Із змісту норм статей \~99, 192 Конституції України, статті 533 ЦК України вбачається, що гривня як національна валюта України є універсальним платіжним засобом. Положення законодавства не містять заборони на вираження грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання в іноземній валюті в гривню за офіційним курсом НБУ. В той же час, з положень статей\~ 1, 36 Закону України «Про Національний банк України»\~щодо встановлення Національним банком України офіційного курсу гривні до іноземних валют, якими врегульовано питання використання іноземної валюти та переведення її в гривню як національну валюту України, слід дійти до висновку, що у разі пред'явлення до виконання виконавчого документу із зазначенням у ньому про стягнення грошової суми в іноземній валюті, державний виконавець не має перешкод для визначення суми боргу у національній валюті шляхом переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день проведення виконавчих дій. Таким чином, при визначенні заборгованості боржника та відповідно встановлення наявності чи відсутності підстав для закінчення виконавчого провадження державний виконавець повинен виходити з розміру заборгованості зазначеній у виконавчому документів саме в іноземній валюті, а відтак постанова головного державного виконавця Центрального відділу ДВС міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] серії ВП №52356707 від 23.11.2016р. про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно. В той же час, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення збитків, завданих курсовою різницею в розмірі 5355,03 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 18.10.2017р. становить 141824,48 грн., оскільки зазначені 5355,03 доларів США є складовою загальної суми заборгованості за кредитним договором №0041/08/20-Z від 29.02.2008 року - 10985,07 доларів США, яка уже стягнута відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2015 року у справі №127/21097/14-ц. При цьому, невиконання судового рішення не є підставою для повторного стягнення невиплачених сум, а сама заборгованість за невиконаним судовим рішенням не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України. Натомість, примусове виконання судових рішень, які набрали законної сили, покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, в порядку та у спосіб передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Що стосується позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 2860,78 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 18.10.2017р. становить 75765,84 грн. та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в розмірі 227,90 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 18.10.2017р. становить 6035,70 грн., то вказані вимоги підлягають задоволенню враховуючи наступне. Згідно зі статтями 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до пунктів першого та другого статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як зазначено вище та встановлено судом, неналежне виконання боржниками зобовязання щодо повернення кредитних коштів зумовило звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором за наслідками розгляду якої рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2015 року у справі №127/21097/14-ц\~ стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] Ровшан огли та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0041/08/20-Z від 29.02.2008 року станом на 01.09.2014 року в сумі 10\~985 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) доларів\~ США 07 центів, що становить еквівалент 144\~059 (сто сорок чотири тисячі п`ятдесят дев`ять) грн. 45 коп. Однак, як встановлено судом, вищевказане рішення суду, в період з дати його ухвалення до 22 листопада 2016 року, не виконувалося взагалі, а 22 листопада 2016 року [PERSON], в межах виконавчого провадження, частково виконано рішення суду та сплачено 144059,45 грн., які надійшли стягувачу ПАТ «Банк Форум» 24 листопада 2016 року. Проте, Верховним судом України у постанові від 25 травня 2016 року винесеної за наслідками розгляду справи №6-157цс16 висловлено правову позицію, відповідно до якої: «Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявність рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 01 квітня 2015 року у справі №127/21097/14-ц про солідарне стягнення відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором №0041/08/20-Z від 29.02.2008 року, яке станом на 24.11.2016р. взагалі не було виконано, а на даний час виконано лише частково, не позбавляє права позивача вимагати стягнення з боржника процентів за користування коштами у розмірі встановленому договором. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості по нарахованим процентам за період з 01.09.2014р. по 24.11.2016р. в розмірі 2860,78 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 18.10.2017р. становить 75765,84 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, заявлені до стягнення 227,90 доларів США 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання також є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів штрафу в розмірі 5000 грн. за невиконання/неналежне виконання зобовязань, передбачених п. 3.3.7 кредитного договору, суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 4.4. кредитного договору за кожен випадок невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязань, передбачених п.3.3. (крім п. 3.3.2.) цього Договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5000 грн. У відповідності до пункту 3.3.7. кредитного договору позичальник зобовязаний протягом дії цього договору страхувати предмет застави на користь банку. Згідно з пунктом 2.1. кредитного договору забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки є договір іпотеки від 29.02.2008р. між АКБ «Форму» та [PERSON] В забезпечення зобовязань за цим договором банком прийнято трикімнатну квартиру під №16 за адресою: м. Вінниця. вул. Стахурського, 60. Однак, заявивши вимогу про стягнення з відповідачів штрафу за невиконання зобовязань, передбачених п. 3.3.7. кредитного договору, банк не надав суду жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що предмет застави (іпотеки) позичальником не був застрахований, при цьому кредитним договором не передбачено обовязку позичальника повідомляти кредитора про страхування предмету застави. З огляду на вказане позовні вимоги в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідачами допущено порушення прав позивача, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Що стосується солідарного стягнення заборгованості з позичальника та поручителів варто зазначити наступне. Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом договорів поруки, укладених 29.02.2008 року позивачем та [PERSON], а також позивачем та [PERSON], поручителі та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники. При цьому умовами зазначених договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою. Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. Таким чином, кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора предявити свої вимоги безпосередньо поручителю. Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24.06.2015р. при розгляді справи №6-255цс15. З огляду на наведене, встановлена судом заборгованість підлягає стягненню солідарно з позичальника та кожного з поручителів окремо. За правилами частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, повязані з розглядом справи, в разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Поряд з цим, Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 35, 36 постанови від 17.10.2014\~ № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив судам, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного та беручи до уваги часткове задоволення позову, з відповідачів в рівних частках на користь позивача слід стягнути 1226,82 грн. витрат, повязаних зі сплатою судового збору (пропорційно розміру задоволених вимог). На підставі викладеного та

Outcome: partial