Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 1\~788\~497 грн. 91 коп. Крім цього, ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому також просить стягнути з останньої грошові кошти в сумі 1\~788\~497 грн. 91 коп. Ухвалами Голопристанського районного суду Херсонської області від 26.01.2015 року вказані справи були обєднані в одне провадження, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фірма Теплотехніка». Позовні вимоги банку мотивовані тим, що ТОВ «Фірма Теплотехніка», отримавши від позивача кошти на підставі кредитного договору № 0004/10/11-КLI та додаткових угод до нього, свої зобовязання з даним правочином належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 1\~788\~497 грн. 91 коп., з яких: 1523883,56 грн. заборгованість по кредиту, 131448,32 грн. прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом, 11982,32 грн. поточна заборгованість по процентам за користування кредитом, 115224,14 грн. пеня за прострочення сплати кредиту та 5959,57 грн. пеня за прострочення сплати процентів. [PERSON] та [PERSON] на підставі укладених з ними договорів поруки, взяли на себе зобовязання відповідати перед кредитором за виконання ТОВ «Фірма Теплотехніка» своїх зобовязань за кредитним договором у повному обсязі. В звязку з вищевикладеними обставинами, представник позивача в судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі та стягнути з відповідачів заборговані кредитні кошти по 1\~788\~497 грн. 91 коп. з кожного. Відповідачі в судові засідання під час розгляду справи по суті не зявлялись, поважність причин своїх неявок суду не підтвердили. Про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Відповідно до наданих письмових заперечень, [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнають та просять в їхньому задоволенні відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказують, що порука припинила свою дію на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, оскільки кредитор не звернувся до них з вимогами протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Крім цього, вважають, що умови кредитного договору стосовно процентної ставки по кредиту в редакції викладеній в додатковій угоді №5 суперечать нормам законодавства, оскільки її було змінено банком в односторонньому порядку з фіксованої на змінювану без додержання вимог ст. 1056-1 ЦК України, внаслідок чого збільшилась процента ставка і як наслідок збільшилась відповідальність поручителя без його згоди, а тому порука є такою, що припинена згідно ч.1 ст. 559 ЦК України. А також просили відмовити в задоволенні вимог про стягнення неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки позивачем не доведено заподіяних йому збитків. Представник ТОВ «Фірма Теплотехніка» в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 23 грудня 2010 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» уклало з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фірма Теплотехніка» кредитний договір № 0004/10/11-КLI, відповідно до п. 1.1., 1.2 якого, банк надає позичальнику кредитні кошти у формі відновлювальної кредитної лінії на поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 1\~500\~000 грн. зі сплатою 19% річних з кінцевою датою повернення до 22.12.2011 року. Надалі між сторонами були укладені додаткові угоди до кредитного договору, які передбачали певні зміни та доповнення його умов. Так, 22.12.2011 р. було укладено додаткову угоду №1, за якою встановлений максимальний ліміт 1100000 грн., строком до 21.12.2012р., зі сплатою 25 % річних за користування кредитом; 18.09.2012р. укладено додаткову угоду № 2, якою Банк надав Позичальнику кредитні кошти в сумі 157000 грн. на строк до 17.10.2012р.; 23.10.2012р. укладено додаткову угоду № 3, якою Банк надав Позичальнику кредитні кошти в сумі 250000 грн. на строк до 22.11.2012р.; 14.11.2012р. укладено додаткову угоду № 4, якою Банк надав Позичальнику кредитні кошти в сумі 250000 грн. на строк до 13.12.2012р.; 21.12.2012р. укладено додаткову угоду № 5, якою сторонами кредитний договір викладено в новій редакції, а саме «Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію, в рамках якої надає кредитні кошти окремими частинами (вибірками) із встановленням ліміту заборгованості в розмірі 1100000 грн. з кінцевим строком погашення 01.12.2013р. В пункті 2.3.1. договору сторонами обумовлено, що кредит надається шляхом перерахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника в сумі, яка буде зазначена в заяві Позичальника на отримання вибірки за зразком, передбаченим як додаток № 1 до договору. В свою чергу, за пунктом 2.3.3. договору обов'язок Банку щодо надання і, відповідно, право Позичальника на отримання вибірки виникають за умови досягнення між ними згоди щодо умов користування відповідною вибіркою, а саме: суми, розміру процентної ставки та дати погашення заборгованості за вибіркою. Така згода виражається через заповнення, підписання та надання Позичальником Банку заявки на отримання вибірки та акцептування Банком заявки шляхом її підписання уповноваженими представниками Банку та скріплення печаткою. Після акцепту заявка є невід'ємною частиною договору; 25.01.2013р. укладено додаткову угоду № 6, якою зобов'язано Позичальника внести зміни до іпотечного договору у зв'язку з укладенням додаткової угоди № 5; 06.11.2013р. укладено додаткову угоду № 7, за якою сторонами обумовлено, що максимальна заборгованість Позичальника не може перевищувати кредитний ліміт в сумі 1800000 грн., надання вибірок буде здійснюватися відповідно до умов договору з наступним графіком зменшення кредитного ліміту протягом першого року від дати укладення додаткової угоди, а саме: сума кредитного ліміту 1800000 грн, а його період з 06.11.2013р. по 31.08.2014р., 1500000 грн - 01.09.2014р. по 30.09.2014р., 1200000 грн - 01.10.2014р. по 05.11.2014р. Кінцевим терміном, до настання якого здійснюється надання кредиту та має бути повністю погашена заборгованість за кредитом, встановлюється 01.12.2016р.\~\~Крім того, до пункту 2.3.4. договору внесені зміни, згідно з якими Позичальник здійснює погашення заборгованості за кожною вибіркою в дату, зазначену в акцептованій Банком заявці, в межах 180 календарних днів, але в будь-якому випадку погашення заборгованості має відбутися не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту, як він визначений згідно з пунктом 1.4. договору. Рішенням господарського суду Херсонської області від 20.01.2015р. у справі за позовом ПАТ «Банк Форум» до ТОВ «Фірма Теплотехніка» про стягнення заборгованості було встановлено порушення позичальником умов кредитного договору в частині належного виконання зобовязань по поверненню кредитних коштів в загальній сумі 1\~788\~497 грн. 91 коп. Отже, наявність заборгованості ТОВ «Фірма Теплотехніка» перед позивачем за кредитним договором № 0004/10/11-КLI від 23.12.2010 року та додаткових угод до нього на вищевказану суму було встановлено рішенням суду у господарській справі, яке набрало законної сили, а тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, суд визнає дані обставини справи доведеними та такими, що додаткового доказування не потребують. Разом з цим судом також встановлено, що 23 грудня 2010 року між позивачем та відповідачами були укладені два окремі договори поруки. За ними, [PERSON] та [PERSON] взяли на себе зобовязання відповідати перед ПАТ «Банк Форум» за виконання ТОВ «Фірма Теплотехніка» зобовязань за кредитним договором у повному обсязі. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. 22 грудня 2011 року з відповідачами були укладені додаткову угоди №1 до договорів поруки, якими предмет договору було викладено в новій редакції. Також додаткові угоди №2 до договорів поруки були укладені з поручителями 21 грудня 2012 року, в яких умови правочину були розширені новими статтями. Останньою додатковою угодою №3 до договорів поруки від 06.11.2013р. (цього ж дня була прийнята остання - додаткова угода №7 до кредитного договору), яка була укладена між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON], а також між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було погоджено викласти текст договорів поруки від 23.12.2010 року в новій редакції. Таким чином, нова редакція договорів поруки передбачала, що поручителі поручаються перед кредитором за належне та своєчасне виконання ТОВ «Фірма Теплотехніка» у повному обсязі зобовязань за кредитним договором, а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках передбачених кредитним договором. Виходячи з положень договорів поруки та приписів ст. ст. 553, 554, 555, 559 ЦК України, відповідачі [PERSON] та [PERSON], окремо між собою та кожен з них разом з ТОВ «Фірма Теплотехніка» є солідарними боржниками та зобовязані відповідати перед банком за порушення умов кредитного договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем є обґрунтованими, оскільки правовідносини сторін передбачені умовами укладених договорів та відповідають нормам чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується посилань відповідачів на доводи, які на їхню думку є підставою для відмови в задоволенні позову, суд зазначає наступне з приводу припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, у звязку з пропущенням кредитором шестимісячного строку звернення до поручителів з вимогою від дня настання виконання основного зобовязання. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пунктом 5.9 договорів поруки в редакції додаткової угоди №3 передбачено, що дані договори набирають чинності з моменту їх укладення та діють до настання однієї з наступних обставин: виконання (в тому числі дострокового) боржником забезпеченого порукою зобовязання; погашення поручителем всієї заборгованості боржника за кредитним договором, а також порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого порукою, не предявить вимоги до поручителів. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що порушення зобовязань позичальником перед кредитором мало місце при поверненні коштів за вибіркою від 13.11.2013 року на суму 500\~000 грн., яка згідно з заявкою повинна була бути погашена до 11.05.2014 року. Таким чином, вищевказаним пунктом договору поруки передбачено конкретна дата з якою повязується початок відліку трирічного строку для предявлення кредитором вимоги до поручителів, що в повній мірі відповідає положенням ст. 251, 252 ЦК України стосовно строку дії поруки, закінчення якого б відбулося 11.05.2017 року. Крім цього, статтею 627 ЦК України передбачено принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 3 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Отже, враховуючи презумпцію правомірності правочину передбачену ст. 204 ЦК України, суд не вбачає підстав для припинення поруки відповідачів згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України. Крім того, в частині заперечень, що стосується незаконності внесення змін до кредитного договору шляхом укладення додаткової угоди №5, якою передбачено зміну процентної ставки з фіксованої на змінювану, яке є порушенням ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» № 3795 від 22.09.2011 року та не відповідності п. 3.1 та 3.2 кредитного договору (в редакції додаткової угоди №5) положенням ст. 1056-1 ЦК України, яка була чинна на момент укладення даної угоди, суд приймає до уваги, що дані доводи були предметом дослідження та перевірки в ході розгляду справи в господарському суді Херсонської області де їм була надана правова оцінка. Також, припинення поруки відповідно до положень ч.1 ст. 559 ЦК України має місце у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Посилаючись на цю норму, відповідачі вказували, що відсутність чітко визначеного порядку розрахунку розміру змінюваної процентної ставки свідчить про те, що банком необґрунтовано застосовувалася збільшена процентна ставка без згоди на те поручителя, а тому це є підставою для визнання поруки припиненою. Меж тим, з матеріалів справи вбачається, що за вибірками грошових коштів при поверненні яких позичальником були порушені кредитні зобовязання, процентна ставка складала 20,5% річних, що чітко прослідковується в заявках від 13.11.2013, 14.11.2013, 20.11.2013, 29.11.2013, 09.12.2013, 21.01.2014, 30.01.2014 та 14.02.2014р. Отже, процентна ставка в даних правовідносинах кредитора та боржника була фіксованою та однаковою для кожного з них. У змісті пункту 2.1 договорів поруки (в редакції додаткової угоди №3 від 06.11.2013р.) зазначено, що порука за цим договором забезпечує в повному обсязі виконання всіх платіжних зобовязань боржника за кредитним договором, а саме: повернення кредиту у формі відкличної відновлювальної лінії з кредитним лімітом в сумі 1\~800\~000 грн., сплату процентів за користування кредитом в розмірі 20.5% річних, а також сплату комісій, сплату можливої неустойки та відшкодування витрат кредитора, повязаних зі стягненням заборгованості за кредитним договором. З зазначеного слідує, що процента ставка за кредитним договором не змінювалась в тих зобовязаннях в яких позичальником мало місце їх порушення та становила 20,5% про що також було відомо поручителям та на що останні дали свою згоди підписавши додаткову угоду №3. У звязку з цим, суд констатує відсутність підстав для визнання поруки припиненою згідно положень ч.1 ст. 559 ЦК України. Також не заслуговують на увагу суду вимоги відповідачів про відмову в стягненні неустойки, оскільки нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та несвоєчасну сплату процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ передбачене п. 8.2 кредитного договору (додаткова угода №5). Нарахована ж банком сума неустойки складає вцілому 121183,71 грн., розмір якої на думку суду не є непомірно великим виходячи із співвідношення до суми кредитної заборгованості, а тому правове її значення як засіб розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання не був спотворений та не став для боржника і поручителів непомірним тягарем. В звязку з цим, норма ст. 551 ч.3 ЦК України застосуванню не підлягає. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, у звязку зі звільненням позивача від сплати судового збору на підставі п. 22 ч.1 ст. 5 Закону України, «Про судовий збір», він підлягає стягненню з відповідачів в сумі 3654 грн. (у розмірі 3 мінімальних заробітних плат). Таким чином,

Outcome: approved