Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Наприкінці березня 2017 року [PERSON] звернувся з зазначеним позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 23 травня 2016 року помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки по вул. Стадіонна, 1 в м. Бориспіль Київської області. На випадок своєї смерті 24 грудня 2008 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів сину [PERSON] У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, при цьому не вказав, що в нього є брат, позивач по справі. [PERSON] вважає, що має право на обовязкову частку у спадщині після смерті батька у звязку з тим, що на час його смерті був непрацездатним за віком. Після відкриття спадщини позивач хворів і перебував на лікуванні саме з цієї причини пропустив шестимісячний строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Тому [PERSON] просить суд визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті 23 травня 2016 року його батька [PERSON] У судовому засіданні [PERSON] підтримав предявлений позов та наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив суд відмовити у його задоволенні. Представник Бориспільської міської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився та про своє ставлення до позову суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 травня 2016 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого на його імя серії І-ОК №371058 (а.с.6). Родинні відносини між [PERSON], [INFO], та [PERSON], який помер 23 травня 2016 року, підтверджується копією свідоцтва про народження виданого на імя [PERSON] (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки по вул. Стадіонна, 1 в м. Бориспіль Київської області. На випадок своєї смерті 24 грудня 2008 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори [PERSON], яким все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів сину [PERSON]Ф.(а.с.32). Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з копії посвідчення серії АА №815754, [PERSON] з 01 серпня 2001 року отримує пенсію за віком (а.с.4-а). Вказана обставина свідчить про те, що він має право на обовязкову частку в спадщині, як непрацездатний син після смерті свого батька. Відповідно до вимог ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в межах встановленого законом шестимісячного строку (а.с.24). Таким чином, він прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на житловий будинок №1 з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Стадіонній в м. Бориспіль Київської області (а.с.59). В свою чергу, [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у звязку з тим, що хворів та перебував на лікуванні. Саме тому, [PERSON] пропустив визначений законом строк для прийняття спадщини. За правилом ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З матеріалів цивільної справи встановлено, що, дійсно, з 15 листопада 2016 року 25 листопада 2016 року [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом ГРЗ. Вказана обставина підтверджується медичною довідкою, виданою МСЧ РСП «Київцентраеро» Украероруху (а.с.8). За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, позивач не надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження поважності причини, що змусила його пропустити строк для прийняття спадщини. У відповідності до п.24 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як поважні причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути визнані, в тому числі хвороба. Як розяснив Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.2 листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Таким чином, судом критично сприймаються доводи позивача стосовно того, що ним пропущено строк для прийняття спадщини у звязку з хворобою. Оскільки, [PERSON] по-перше, лікувався амбулаторно, тобто без госпіталізації до лікувального закладу, по-друге, термін лікування становив 10 днів. Тому вказана хвороба не свідчить про наявність обєктивних, непереборних та істотних труднощів для [PERSON] для подання в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини заяви про її прийняття. Зазначене узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові №6-85цс12 від 26 вересня 2012 року, відповідно до змісту якої право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч.3 ст.1272 ЦК України не застосовуються. З огляду на викладене, судом не встановлено поважних обставин, що перешкодили [PERSON] подати заяву про прийняття спадщини в межах строку, визначеного ч.1 ст.1270 ЦК України. Тому, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції №23 від 28 березня 2017 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 640 гривень. Зважаючи на те, що у задоволенні предявленого позову відмовлено. Тому, підстави для відшкодування позивачу витрат на оплату судового збору відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed