Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» звернулося в суд з позовом про стягнення з [PERSON] 6547,36 грн. заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 06.02.2007 року між ВАТ КБ «Надра» (найменування змінено на ПАТ КБ «Надра» згідно змін до установчих документів) та [PERSON] укладено договір кредитної картки, згідно якого банк відкриває клієнту картковий рахунок [NUMBER] та видає кредитну картку терміном на один рік, сума ліміту складає 5500 грн., а боржник зобов'язаний здійснювати погашення обов'язкових мінімальних платежів не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунком. Позивач виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитну картку [NUMBER], що підтверджується підписом відповідача на розписці на отримання кредиту. Однак, відповідач належним чином умов договору не виконує і станом на 27.03.2014 року в нього утворилась заборгованість за договором в розмірі 6547,36 грн., з яких 3666,91 грн. - сума заборгованості за кредитом, 2002,67 грн. - пені та 883,78 грн. нарахованих за кредитом відсотків. Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу за його відсутності (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні 09.10.2014 року та у поданих на адресу суду письмових запереченнях просив застосувати до вимог ПАТ КБ «Банк» строк позовної давності. Зазначив, що 06.02.2007 року йому була надана кредитна картка терміном на один рік, тобто строк договору сплив 06.02.2008 року, а відповідно позовна давність минула 06.02.2011 року. В подальшому відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду, що стверджується повідомленням про вручення поштового повідомлення, в судове засідання 07.11.2014 року не з'явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, що суд вважає за можливе. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а згідно до ст. 60 цього ж Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 06.02.2007 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та [PERSON], укладено договір кредитної картки, відповідно до умов якого, банк відкриває клієнту картковий рахунок [NUMBER] та видає кредитну картку терміном на один рік. Валюта карткового рахунку - гривня, сума ліміту складає 5500 грн. Даний договір було укладено шляхом приєднання відповідача до умов договору про комплексне банківське обслуговування банку від 05.10.2006 року та наданням ним письмово підтвердження про це. Письмовим підтвердженням приєднання до договору відповідача є підписання виписки-повідомлення (а.с.12). Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб передбачено, що боржник зобов'язаний здійснювати погашення обов'язкових мінімальних платежів не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунком. Згідно ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Приєднавшись до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідач та позивач визначились з усіма істотними умовами договору. Судом встановлено, що банк виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитну картку Visa Classic, що підтверджується розпискою відповідача від 06.02.2007 року (а.с. 10). У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею). Як передбачено ч 3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Також встановлено, та підтверджується щомісячним звітом за операціями по рахунку кредитної картки (а.с.5), що [PERSON] порушив взяті на себе, згідно договору, зобов'язання, зокрема, станом на 27.03.2014 року має заборгованість в розмірі 6547,36 грн., з яких 3660,91 грн. - заборгованість за кредитом, 883,78 грн. - заборгованість по процентах за кредитом та 202,67 грн. пені. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, сторона у спорі може зробити заяву про застосування позовної давності, що і зроблено відповідачем у даній справі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). У відповідності до ст.ст. 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс14, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. В позовній заяві ПАТ КБ «Надра» посилається на те, що надало відповідачу кредитну картку строком на один рік, що підтвердив в судовому засіданні і [PERSON] Таким чином, строк дії картки закінчився у травні 2008 року, а з позовом до відповідача про стягнення заборгованості банк звернувся в червні 2014 року, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності. Позивач клопотання про поновлення строку позовної давності суду не заявляв. Суд не бере до уваги положення п.18.2 наданого позивачем договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «КБ «Надра», згідно якого, сторони,

Outcome: dismissed