Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА 1. 07 грудня 2020 року до суду надійшла позовна заява Управління Державного агентства рибного господарства у Хмельницькій області (Хмельницький рибоохоронний патруль) (далі - Управління), а 30 квітня 2021 року заява про уточнення позовних вимог, згідно яких 18 червня 2020 року о 05 год. 20 хв. на р. Південний Буг в межах с. Требухівці Летичівського району Хмельницької області [PERSON] здійснював незаконний вилов водних біоресурсів з дерев`яного човна за допомогою забороненого сітного знаряддя лову сітки в кількості 1 шт. та виловив рибу в кількості: короп (сазан) 24 шт., лящ 2 шт., загальною вагою 6,2 кг. Своїми незаконними діями [PERSON] завдав збитків рибному господарству України на загальну суму 7514 грн. Управління зверталось до [PERSON] з листом щодо добровільної сплати шкоди, однак така ним не сплачена, тому позивач просить суд стягнути таку з відповідача. 2. Представник Управління до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. 3. Представник Меджибізької селищної ради до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутність. IІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА 4. [PERSON] до суду не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлений згідно ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України, причин неприбуття не повідомив, не заявив про розгляд справи за його відсутності, не подав ні відзив на позовну заяву, ні докази на підтвердження чи спростування позиції позивача, яка викладена у позовній заяві. ІІІ. ПОЗИЦІЯ СУДУ ЩОДО ЗАОЧНОГО РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 5. Умови, визначені в ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у даній справі дотримані, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. ІV. ФІКСУВАННЯ СУДОВОГО ПРОЦЕСУ 6. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА V. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 7. 07 серпня 2020 року Деражнянським районним судом Хмельницької області винесено постанову, яка набрала законної сили 18 серпня 2020 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн., з конфіскацією рибальської сітки та без конфіскації незаконно добутої риби. Суд встановив, що 18 червня 2020 року близько 05 год. 20 хв. [PERSON] на р. Південний Буг поблизу с. Требухівці Летичівського району Хмельницької області грубо порушив правила рибальства, а саме, із застосуванням рибальської сітки, яка є забороненим знаряддям лову, здійснив вилов 24 рибин виду короп, 1 рибину виду лящ, всього риби загальною вагою 6,2 кг чим порушив ч. 1 ст. 27, п. 3, п. 4 ч. 2 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», п.п. 1 п. 3.15 Правил любительського та спортивного рибальства та вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 85 КУпАП. 8. Згідно розрахунку розміру шкоди, завданої рибному господарству внаслідок порушень правил рибальства та охорони водних біоресурсів №115 від 23 червня 2020 року, який складений Управлінням відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів» №1209 від 21 листопада 2011 року, внаслідок порушення правил рибальства та охорони водних біоресурсів [PERSON] рибному господарству завдано шкоди на суму 7514,00 грн. 9. 08 вересня 2020 року Управління направило [PERSON] лист і повідомило його про необхідність сплати 7514,00 грн. заподіяної ним рибним запасам України шкоди. VІ. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 10. Відповідно до ч. 1 ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Згідно п.п. 1 п. 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15 лютого 1999 року і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28 квітня 1999 року за № 269/3562, забороняється лов водних живих ресурсів: із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм. За змістом п. 6.2 Правил любительського і спортивного рибальства шкода, заподіяна громадянами України, іноземцями та особами без громадянства незаконним (з порушенням Правил рибальства) виловом, добуванням або знищенням цінних видів риб, водних безхребетних і водних рослин у рибогосподарських водоймах, відшкодовується порушниками відповідно до такс, затверджених постановою Кабінету Міністрів України. У ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів (ч. 1). Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України (ч. 2). В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах (ч. 3). Згідно ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України (ч. 4). Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів (ч. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. У ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» визначено, що посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та мають повноваження: визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками (абз. 12 ч. 1); подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів (абз. 15 ч. 1). Як зазначено у ч. 1 ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності. За приписами ч. 1 ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про тваринний світ» у порядку загального використання об`єктів тваринного світу громадянам, у випадках, передбачених законодавством, дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство для особистого споживання (без права реалізації) у визначених відповідно до законодавства водних об`єктах загального користування у межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування. В інших випадках любительське і спортивне рибальство здійснюються на праві спеціального використання об`єктів тваринного світу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України відповідно до цього та інших законів. У ст. 34 Закону України «Про тваринний світ» передбачено, що користувачі об`єктами тваринного світу в установленому законодавством порядку зобов`язані: додержуватися встановлених правил, норм, лімітів і строків використання об`єктів тваринного світу; (абз. 1 ч. 1); використовувати тваринний світ у способи, що не допускають порушення цілісності природних угруповань і забезпечують збереження тварин, яких не дозволено використовувати (абз. 2 ч. 1). Згідно ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону (ч. 1). Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 4). В силу ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1). Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені у ст. 1166 ЦК України. За приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2). Аналіз ч. 1 ст. 1166 ЦК України дає підстави для висновку, що для застосування відповідальності за завдану майнову шкоду необхідним є встановлення наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до Положення про Управління Державного агентства рибного господарства у Хмельницькій області, яке затверджене наказом Державного агентства рибного господарства України №229 від 15 липня 2016 року (далі Положення), зазначено, що Управління (Хмельницький рибоохоронний патруль) є територіальним органом Державного агентства рибного господарства України, діє у складі Держрибагенства як відокремлений структурний підрозділ і йому підпорядковується (п. 1). Основним завданням Управління є реалізація повноважень Держрибагенства у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в районі діяльності (п. 3). Хмельницький рибоохоронний патруль має право подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів (п. 7.5). Посадові особи Хмельницького рибоохоронного патруля здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та мають повноваження визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та/або методиками (п. 8.11). VІІ. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 11. Із наведених норм законодавства випливає, що Управління є територіальним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства і рибної промисловості, охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в районі діяльності. Хмельницький рибоохоронний патруль виступає від імені держави та діє в її інтересах, має право подавати позови про відшкодування шкоди, визначати розмір збитків, завданих рибному господарству. Отже, Управління є належним позивачем у справі. 12. Законодавством України заборонено вилов риби із застосуванням заборонених знарядь лову (в даному випадку сітки), а спричинена внаслідок такого вилову риби шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. 13. Вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП грубе порушення правил рибальства, а саме, рибальство із застосування заборонених знарядь лову, є доведеною і підтверджується постановою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2020 року, яка набрала законної сили 18 серпня 2020 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 14. Суд враховує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати заподіяні рибному господарству збитки. 15. Управлінням надано розрахунок розміру шкоди, завданої рибному господарству внаслідок порушень правил рибальства та охорони водних біоресурсів №115 від 23 червня 2020 року згідно якого протиправними діями [PERSON] рибним запасам України завдана шкода в розмірі 7514,00 грн., яка розрахована на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1209 від 21 листопада 2011 року. 16. З матеріалів справи вбачається, що шкода [PERSON] не відшкодована ні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ні в результаті листа Управління від 08 вересня 2020 року до нього про добровільне її відшкодування, ні під час розгляду даної справи судом. Докази протилежного [PERSON] суду не надав. 17. У ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» зазначено, що для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища (ч. 1). Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок: б) частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством (п. «б» ч. 2). Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) є: 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать: 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків. Отже, оскільки здійснення незаконного вилову риби мало місце на р. Південний Буг поблизу с. Требухівці, тобто на території Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, тому, враховуючи наведені норми матеріального права, завдана внаслідок незаконного вилову риби шкода має бути стягнута та зарахована до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища селищної ради, на території якої вчинено правопорушення, та до Державного бюджету України. Чинне законодавство України визначає, що шкода, заподіяна порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, відшкодовується на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної ради в користь зведеного бюджету із якого місцевим органом Державної казначейської служби в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у визначеному співвідношенні. VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 18. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довів правомірність своїх вимог, водночас відповідач не надав доказів, які спростовують твердження позивача, тому позов підлягає задоволенню. ІХ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 19. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved