Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

ПАТ «Дельта банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому зазначало, що 13.02.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (правонаступник -ТОВ «Комерційний Банк «Дельта») та відповідачем у справі [PERSON] був укладений кредитний договір № 002-07052-130208, банк свої зобов'язання за договором виконав, відкрив відповідачеві картковий рахунок [NUMBER] у національній валюті України - гривні, випустив та надав останній платіжну картку, а також ПІН-код до картки; здійснював обслуговування останньої на умовах, викладених в тарифному пакеті VISA Класичний. Кредитні кошти та власні кошти [PERSON] мали використовуватись для розрахунку за товари чи послуги, які придбані останнім у суб'єктів господарювання, зняття готівки та вчинення інших операцій. Однак, [PERSON] не виконувала своїх зобов'язань за договором належним чином, не сплачувала своєчасно щомісячні платежі. У зв'язку із чим, позивач у своєму позові просив стягнути з відповідача на користь банка заборгованість за кредитним договором станом на 19.05.2015 у розмірі 1951,97 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, позивач ПАТ «Дельта Банк» був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином, у п. 4 своєї позовної заяви зазначав, що позов підтримує у повному обсязі та просить розглянути його за відсутністю його представника, не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду (а.с. 2). Відповідач про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає повному задоволенню з таких підстав. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 13.02.2008 року між ТОВ «КБ Дельта» (правонаступник - ПАТ «Дельта Банк») та відповідачем у справі [PERSON] був укладений договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки № 002-07052-130208 (копія кредитного договору а.с. 3). Відповідно до п. 1.2 договору банк, відповідно до наданого держателем пакету документів, а також згідно з вимогами банку та чинного законодавства, відкриває держателю картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випускає та надає держателю платіжну картку, а також ПІН-код до картки, здійснює обслуговування держателя на умовах, викладеному в тарифному пакеті VISA Класичний, що міститься в додатку до договору. Згідно з п. 1.3 договору банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30000,00 грн. та на день укладення цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 500,00 грн. Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно, та не може перевищувати загальної суми кредитної лінії. Перегляд та/або зміна ліміту кредитної лінії здійснюється у відповідності до внутрішніх процедур банку та умов цього договору. Як вбачається з п.п. 1.5, 2, 3 договору кредитні кошти держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, які придбані держателем у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання держателем своїх зобов'язань перед банком за договором та вчинення інших операцій, передбачених договором. Моментом надання банком держателю кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних кошті держателя. Держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом. Банк свої зобов'язання за договором виконав, відкрив відповідачеві картковий рахунок [NUMBER] у національній валюті України - гривні, випустив та надав останній платіжну картку, а також ПІН-код до картки; здійснював обслуговування останньої на умовах, викладених в тарифному пакеті VISA Класичний. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Правовідносини що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані статтями 526, 527, 530, 610-611, 625, 1049, 1054 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 525-526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] неналежним чином та не у повному обсязі виконувала свої зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором, у зв'язку із чим, станом на 19.05.2015 утворилась заборгованість по зазначеному договору у сумі 1951,97 грн. (розрахунок а.с.7). Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник, яким є відповідач, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При вищевикладених обставинах, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» борг за кредитним договором № 002-07052-130208 від 13.02.2008 в сумі 1951,97 грн., яка складається з тіла кредиту: 1951,97 грн., простроченого тіла кредиту: 0,00 грн., заборгованості за відсотками: 0,00 грн., заборгованості за комісіями: 0,00 грн. (розрахунок а.с. 7). На підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрації в ПАТ «Дельта Банк», Кадирова Владислава Володимировича. З дня свого призначення уповноважена особа Фонду гарантування набула всі повноваження органів управління та органів контролю банку і розпочала здійснювати заходи для забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна, захисту інтересів вкладників і кредиторів банку. Відповідно до п.22 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах. Пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. В силу ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved