Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» 04 грудня 2014 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 2007-153 від 15 серпня 2007 року позивач надав [PERSON] кредит в сумі 300 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 15 серпня 2022 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору 15 серпня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно умов якого у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого умовами Договору, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У свою чергу позичальник порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами кредитного договору, чим не виконав зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 28 жовтня 2014 року по договору виникла заборгованість на загальну суму 762 353,90 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 28 жовтня 2014 року складає 9\~878 483,00 грн., з яких: 280 136,59 доларів США заборгованість за кредитом; 303 826,63 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 178 390,68 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань. Позивач у своєму позові просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 762 353,90 доларів США, що еквівалентно 9\~878 483,00 грн., та судові витрати. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2018 року скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року у справі № 205/10127/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно з\~рішенням Єдиного\~акціонера Банку\~від 21\~травня 2018\~року №\~519\~було змінено\~тип банку\~з публічного\~на приватне\~акціонерне товариство\~та змінено\~найменування банку\~на Акціонерне\~товариство Комерційний\~банк «Приватбанк» (а.с. 123-125, т.2). У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Шклярук Д.С. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Крім того, з копії договору № 2274/001 про надання правової допомоги від 21 червня 2018 року, укладеного між адвокатом Шкляруком Д.С. та [PERSON] , вбачається, що строк дії даного договору закінчився 21 червня 2019 року (а.с. 145, т.1), проте новий договір не надано. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Відповідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники процесу зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи, що неявка сторін у судове засідання 25 лютого 2020 року не перешкоджає вирішенню спору у даній цивільній справі, а також беручи до уваги розумність строків розгляду цивільних справ, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для відкладення судового засідання 25 лютого 2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 15 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого відповідно до Статуту є АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 123-125, т.2), та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2007-153, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 300 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 15 серпня 2022 року, а позичальник зобов`язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором та графіком погашення кредиту (а.с. 128-134, т.2). В якості забезпечення зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором 15 серпня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 2007/153, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору (а.с. 160, т.2). Пунктом 4 укладеного між сторонами Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого умовами Договору, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку божників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2011 року стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , ПП «Поле-М» солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 235 206,70 грн.; стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] , [PERSON] , ПП «Поле-М» солідарно заборгованість у розмірі 200,00 грн. (а.с. 5, т.1). Встановлено, що Банк свої зобов`язання по кредитному договору виконав належним чином, надав кредитні кошти в розмірі 300 000,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 2 від 15 серпня 2007 року та ордером-розпорядженням № 2 від 15 серпня 2007 року (а.с. 146, 147, т.2). У свою чергу відповідач порушив умови укладеного договору, в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 28 жовтня 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 762 353,90 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 28 жовтня 2014 року складає 9\~878 483,00 грн., з яких: 280 136,59 доларів США заборгованість за кредитом; 303 826,63 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 178 390,68 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідачі всупереч положенням ст. ст. 12-13, 81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, які б спростовували факт існування вищевказаної заборгованості за кредитним договором перед позивачем. З урахуванням викладеного, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» доведені та обґрунтовані, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3654,00 грн. (а.с. 28, т.1) покладається на відповідачів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved