Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Орган опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - прокуратура Ківерцівського району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] [PERSON], перебуваючи у шлюбі із [PERSON], народила сина - [PERSON]. 28.09.2007 року батьки [PERSON] розірвали шлюб і останній залишився проживати із матір'ю. [PERSON] систематично вживає алкогольні напої, веде аморальний спосіб життя, залишає свого сина на свою матір - [PERSON], яка змушена самостійно виховувати та утримувати дитину. Крім того, [PERSON] часто вчиняє сварки зі своєю матір'ю, приводить додому компанії сумнівної поведінки, які на очах дитини розпивають спиртні напої та вчиняють розпусні дії, неодноразово залишала сина самого вдома на кілька днів, який був змушений самостійно готувати собі їсти, ночувати, готуватись до школи. Згідно повідомлення директора школи, в якій навчається [PERSON], позивачу стало відомо, що останній не пройшов обов'язковий медичний огляд, погано харчується, проживає у неналежних умовах, що негативно впливає як на здоров'я, так і на психологічний стан дитини, а також навчання. Відповідач [PERSON] негативно характеризується за місцем проживання, а батько дитини [PERSON] взагалі дитиною не цікавиться та самоусунувся від його виховання та утримання. Тому, просять суд позбавити громадян [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], передавши дитину органу опіки та піклування Ківерцівської РДА для подальшого його влаштування, а також стягнути з відповідачів аліменти на утримання сина у розмірі 400 грн. щомісячно з кожного. Ухвалою суду від 17.12.2015 року заявлений цивільний позов в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] залишено без розгляду за заявою позивача. Представник позивача органу опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації Дейна О.В. в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, оскільки на даний час вона зробила відповідні висновки та бажає опікуватись сином та проживати з ним однією сім'єю, опікується сином, приймає активну участь у його вихованні та утриманні. Прокурор Бондар О.В. в судовому засіданні висловила думку про недоцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання дитини та просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін у справі, свідків, думку прокурора, проаналізувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом встановлено, що свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.06.2007 року (а.с. 9) вбачається, що матір'ю [PERSON] є [PERSON]. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав у разі ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 18 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20) (далі - Постанова) передбачено, що відповідно до статті 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Тому немає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Як вбачається із матеріалів справи, неодноразово проводились обстеження умов проживання сім'ї (а.с. 17-24), було встановлено, що відповідач зловживає алкогольними напоями, ніде не працює, мало займається вихованням сина, часто залишає дитину на свою матір - бабусю, щоразу рекомендовано більше уваги приділяти сину, сім'я перебуває під соціальним супроводом, профілактичні заходи дали позитивний результат частково. Сім'я відповідача заслуховувалась на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Ківерцівської РДА, поведінка відповідача розглядалась на засіданнях виконавчого комітету Суської сільської ради Ківерцівського району Волинської області з приводу неналежного виховання сина (а.с. 15). Згідно довідки про склад сім'ї № 112 від 22.06.2015 року неповнолітній [PERSON] проживає разом із відповідачем по справі (а.с. 10). Відповідно до висновку Ківерцівської районної державної адміністрації № 45/02-18 від 30.10.2015 року про позбавлення батьківських прав про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] (а.с. 3-4) - позбавлення батьківських прав останньої відносної неповнолітнього сина є доцільним та відповідає інтересам дитини. Відповідно до роз'яснень Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року в постанові № 3, позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. Характеристикою Суської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 23.11.2015 року стверджується, що [PERSON] на даний час зробила позитивні висновки внаслідок проведеної з нею профілактичної роботи (а.с. 33), про що також в судовому засіданні ствердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] змінила своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, тобто на даний час вона не ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню свого сина - [PERSON], [INFO], враховуючи, що позбавлення батьківських прав є виключним крайнім заходом, а тому відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі ст.ст. 150, 155, 164, 180, 181, 182, 184 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 «Конвенції про права дитини»,

Outcome: dismissed