Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

ПАТ «КБ «Надра» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,25га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 268 646,39 доларів США та 373 729,53 грн., шляхом продажу ПАТ «КБ «Надра» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на умовах та в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та наданням ПАТ «КБ «Надра» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 03.06.2008 року між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем було укладено кредитний договір №828943/ФЛ, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 151 610,25 доларів США, а відповідач зобов'язався використати кредит на визначені договором цілі, забезпечити його повернення у строк до 12.05.2028 року, сплачувати нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 14,49 % річних у встановлені строки. Для забезпечення повного і своєчасного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки № 828943/ФЛ-1, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку земельну ділянку площею0,25, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач виконав всі умови підписаного кредитного договору і надав відповідачу кредит у зазначеному вище розмірі, а відповідач не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановленні кредитним договором строки, в результаті чого станом на 16.06.2014 року виникла заборгованість у розмірі 300 510,65 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (11,7288 грн. за 1 долар США) складає 3 524 629,32 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 149 018,61 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (11,7288 грн. за 1 долар США) складає 1 747 809,48 грн., заборгованості за процентами у розмірі 119 627,78 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (11,7288 грн. за 1 долар США) складає 1 403 090,31 грн., пені у розмірі 16 703,23 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (11,7288 грн. за 1 долар США) складає 195 908,84 грн., штрафу у розмірі 15 161,03 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (11,7288 грн. за 1 долар США) складає 177 820,69 грн. Посилаючись на положення ст.ст. 526, 530, 611, 1050 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», позивач просить в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором звернути стягнення на земельну ділянку шляхом продажу її позивачем з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-якій особі на умовах та в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просить задовольнити у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ст. 11ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03.06.2008 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №828943/ФЛ, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит на строк до 12.05.2028 року у розмірі 151 610,25 доларів США для придбання нерухомого майна, а відповідач зобов'язався здійснювати платежі на погашення суми кредиту та сплачувати нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 14,49 % річних (а.с.8-10). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що позивач виконав умови взятого на себе зобов'язання і надав відповідачу кредит у розмірі 151 610,25 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 547 від 03.06.2008 року (а.с.13). Відповідно до п. 1.3.1. Кредитного договору нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у встановленні кредитним договором строки. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що станом на 16.06.2014 року виникла заборгованість у розмірі 300 510,65 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (11,7288 грн. за 1 долар США) складає 3 524 629,32 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 149 018,61 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (11,7288 грн. за 1 долар США) складає 1 747 809,48 грн., заборгованості за процентами у розмірі 119 627,78 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (11,7288 грн. за 1 долар США) складає 1 403 090,31 грн., пені у розмірі 16 703,23 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (11,7288 грн. за 1 долар США) складає 195 908,84 грн., штрафу у розмірі 15 161,03 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (11,7288 грн. за 1 долар США) складає 177 820,69 грн., що стверджується відповідним розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с.5). У той же час, суд вважає необґрунтованим нарахування штрафу у розмірі 15 161,03 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (11,7288 грн. за 1 долар США) складає 177 820,69 грн., з наступних підстав. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 5.2. Кредитного договору, у разі прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту/кредитної лінії, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно п. 5.3. Кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п. 4.3. за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору, за кожен випадок. Однак позивач не зазначає та з матеріалів справи не вбачається у чому ж виявилося порушення відповідачем вимог п. 4.3. Кредитного договору та чи мало воно взагалі місце. До того ж, позивач вказує лише на єдине порушення відповідачем вимог кредитного договору - несвоєчасне погашення кредиту та процентів за ним, а вказаний пункт 4.3. Договору (окрім п.п. 4.3.3., який згідно п. 5.3. Договору не застосовується при нарахуванні санкцій за цим пунктом) взагалі цього не стосується. Що ж до п.п. 4.3.2. Кредитного договору, який зобов'язує відповідача «Суворо дотримуватися положень цього Договору, а також Договору іпотеки, визначеного п. 2.1. цього Договору», то вказаний пункт, з огляду на встановлені судом обставини справи, а також на те, що позивачем не доведено інше, може поширюватися лише на порушення відповідачем вимог щодо своєчасного погашення кредиту та процентів за ним. Але ж цивільно-правова відповідальність за вказане порушення передбачена п. 5.2. Кредитного договору у вигляді стягнення пені за прострочення позичальником строку сплати платежів з погашення кредиту та процентів. Отже позивач фактично просить стягнути як пеню, так і штраф за одне і те ж порушення умов договору. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин, встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Судом встановлено, що в забезпечення належного виконання умов кредитного договору, між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON].03.06.2008 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2149, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку земельну ділянку площею 0,25га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що буде належати відповідачу на праві власності після отримання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, який буде виданий на підставі договору купівлі-продажу, що укладений між відповідачем та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 03.06.2008 року за реєстровим № 2149 (а.с.6-7). У відповідності до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. У відповідності до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що також передбачено умовами договору іпотеки. Пунктами 5.1 - 5.4 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання строку виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» або права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку». На підставі викладеного, а також враховуючи розмір заборгованості, обставину, що борг відповідача за основним зобов'язанням є значним, наявна стабільна тенденція до збільшення суми заборгованості, яка не погашена тривалий час, а також невиконання відповідачем своїх зобов'язань по погашенню кредиту, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано порушив питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині, яка стосується погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 285 349,62 доларів США (300 510,65 загальна сума заборгованості - 15 161,03 штраф = 285 349,62залишок суми заборгованості), що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (станом на 16.06.2014 року 11,7288 грн. за 1 долар США)складає 3 346 808,63 грн., і в цій частині слід звернути стягнення на земельну ділянку. Що ж стосується визначення (нарахування) позивачем заборгованості у вигляді штрафу у розмірі 15 161,03 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (станом на 16.06.2014 року 11,7288 грн. за 1 долар США) складає 177 820,69 грн., то в цій частині у задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, відповідач повинен відшкодувати на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до задоволених вимог, а саме сплачений судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial