Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з зазначеним позовом, який мотивований тим, що 25.10.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №209/Св-06 відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 40000 дол. США на строк до 24.10.2021 р. із сплатою 13,50% річних. Однак, взяті на себе зобов'язання відповідач щодо повернення коштів належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 12.02.2014 року складає 427 995,88 грн. Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 25.10.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір іпотеки №209/Zквіп-06-01, згідно якого [PERSON] надав в іпотеку банку земельну ділянку, площею 0,330 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості по кредитному договору №209/Св-06 від 25.10.2006 року. 30.06.2010 року між АТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, тобто відступлення прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, однак надав суду заяву, якою просить розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином, не повідомивши суд про причини неявки, а тому суд в порядку ст. 169 ч.4 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №209/Св-06 відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 40000 дол. США на строк до 24.10.2021 р. із сплатою 13,50% річних (а.с. 6-10). Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 25.10.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір іпотеки №209/Zквіп-06-01, згідно якого [PERSON] надав в іпотеку банку земельну ділянку, площею 0,330 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-14). 30.06.2010 року між АТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, тобто відступлення прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до п. 4.1 вказаного договору ТОВ «Український промисловий банк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечує виконання зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Український промисловий банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях. Тобто, з наведеного слідує, що ПАТ «Дельта Банк» має право вимоги за укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] кредитним договором №209/Св-06 від 25.10.2006 року та укладеним з [PERSON] договором іпотеки №209/Zквіп-06-01 від 25.10.2006 року. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків за його користування відповідно до кредитного договору №209/Св-06 від 25.10.2006 року не виконує. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором, станом на 12.02.2014 року складає 427 995,88 грн., з яких: 296 409,42 грн. - тіло кредиту та 131 586,47 грн. - відсотки за користування кредитом (а.с. 22). В ст. 610 ЦК України зазначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 2.1.6. договору іпотеки іпотекодержатель має право - у випадку порушення іпотекодавцем обов'язків за кредитним договором вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а у разі його невиконання, звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень ст.ст. 35 України «Про іпотеку» позивачем 14.02.2014 року було направлено відповідачу вимогу про наявність заборгованості та про можливість у зв'язку з цим звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 19). Згідно п.п. 1, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд, визначаючи початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до ст.ст. 6, 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задоволити зазначені вимоги за рахунок предмета іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Суд, підсумовуючи всі досліджені докази по справі, приходить до висновку, що вимоги позивача є обргунтованими і враховуючи невиконання [PERSON] основного зобов'язання, позивач має право на задоволення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №209/Св-06 від 25.10.2006 року, яка становить 427 995,88 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, площею 0,330 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів в межах виконавчого провадження. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в сумі 3654 грн.

Outcome: approved