Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

ПАТ «ВТБ Банк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 05 вересня 2008 року між ВАТ «ВТБ БАНК» (правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 20.1.000135. Відповідно до п.1.1 предметом кредитного договору є надання позивачем позичальнику грошових коштів у розмірі 15\~711,00 доларів США з строком користування до 04.09.2015 року та сплатою відсотків за користування ним у розмірі 16 % річних. Зазначає, що ПАТ «ВТБ Банк» належним чином виконав свій обовязок по кредитному договору щодо надання позичальнику грошових коштів (кредиту) у розмірі 15\~711,00 доларів США. Оскільки відповідач не виконував умови договору належним чином, у нього станом на 30 червня 2015 року виникла заборгованість перед ПАТ «ВТБ Банк» в сумі 5\~429,24 доларів США, що складається з 2\~050,43 доларів СЩА суми основного боргу, 254,09 доларів США простроченої заборгованості по відсотках, 23,49 доларів США поточної заборгованості по відсотках за період з 08.06.2015 року по 30.06.2015 року, 3\~050,39 доларів США пені за порушення строків повернення кредиту та відсотків, 38,43 доларів США три проценти річних, нарахованих за порушення строку повернення кредиту, 12,41 доларів США три проценти річних, нарахованих за прострочену заборгованість по відсотках. Враховуючи наведене, просить стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 5\~429,24 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти згідно курсу НБУ станом на 30.06.2015 року становить 114\~097,40 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання черговий раз не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заявою від 10.06.2016 р. просить застосувати строки позовної давності за правилами п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, відповідно до якого період , за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Згідно ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 05 вересня 2008 року між ВАТ «ВТБ БАНК» (правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 20.1.000135. Відповідно до п.1.1 предметом кредитного договору є надання грошових коштів у розмірі 15\~711,00 доларів США з строком користування до 04.09.2015 року та сплатою відсотків за користування ним у розмірі 16 % річних. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що у відповідача станом на 22 січня 2014 року виникла заборгованість перед ПАТ «ВТБ Банк» в сумі 5\~429,24 доларів США, що складається з 2\~050,43 доларів СЩА суми основного боргу, 254,09 доларів США простроченої заборгованості по відсотках, 23,49 доларів США поточної заборгованості по відсотках за період з 08.06.2015 року по 30.06.2015 року, 3\~050,39 доларів США пені за порушення строків повернення кредиту та відсотків, 38,43 доларів США три проценти річних, нарахованих за порушення строку повернення кредиту, 12,41 доларів США три проценти річних, нарахованих за прострочену заборгованість по відсотках. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем нарахована сума пені складає 3 050,39 доларів США при заборгованості по тілу кредиту 2 050,13 доларів США. Як вбачається з вищенаведеного розрахунку, розмір пені значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. (ч. 3 ст. 509 ЦК України) За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача. Вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Такий висновок був зроблений Конституційним судом України у своєму рішенні №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року. Як підтверджується матеріалами справи, пеня за прострочення виконання зобов'язання, нарахована позивачем, перевищує розмір заборгованості відповідача за основною сумою кредиту. На переконання суду такий розрахунок суми штрафних санкцій свідчить про намагання позивача отримати надприбутки від кредитування та не відповідає реальним збиткам позивача, завданим внаслідок невиконання позичальником договірних зобов'язань. За таких обставин, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені, нарахованої позивачем, до 1300 доларів США. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені); Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем заявлено про застосування строку спеціальної позовної давності щодо нарахування заборгованості по пені. Однак, суд позбавлений можливості здійснити розрахунок пені з врахування річного строку позовної давності, оскільки друк розрахунку заборгованості, що доданий до позовної заяви, поганої якості, а розрахунок заборгованості, наданий позивачем на вимогу суду взагалі не містить відомостей про нарахування пені. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що з [PERSON] слід стягнути в користь публічного акціонерного товариства ВТБ Банк 3678,85 доларів США заборгованості за кредитним договором , що складається з 2\~050,43 доларів СЩА суми основного боргу, 254,09 доларів США простроченої заборгованості по відсотках, 23,49 доларів США поточної заборгованості по відсотках за період з 08.06.2015 року по 30.06.2015 року, 1300 доларів США пені за порушення строків повернення кредиту та відсотків, 38,43 доларів США три проценти річних, нарахованих за порушення строку повернення кредиту, 12,41 доларів США три проценти річних, нарахованих за прострочену заборгованість по відсотках. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: partial