Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила права користування житлом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі від 25.07.2008 позивач набула права власності на квартиру [ADDRESS] . У належній позивачу квартирі окрім неї зареєстрований колишній чоловік позивача, [PERSON] . У вересні 2018 році шлюбні стосунки з відповідачем по справі припинились, та за рішенням Лисичанського міського суду у справі №415/7959/19 від 06.12.2019 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. Починаючи з вересня 2018 року [PERSON] виїхав з належної позивачу квартири, та мешкає окремо. Де саме наразі мешкає відповідач по справі позивачу не відомо. За час проживання у належній позивачу квартирі та за час відсутності за місцем реєстрації, відповідач по справі жодного разу не сплачував комунальних платежів. З неодноразових розмов з відповідачем, позивачу стало відомо, що він повертатися за місцем реєстрації не бажає, приймати участь по утриманню квартири та оплати комунальних та інших послуг не бажає, на неодноразові звернення позивача з проханням самостійно знятися з реєстраційного обліку у зареєстрованій, квартирі [PERSON] відмовляється. Таким чином відповідач по справі за місце постійної реєстрації добровільно не проживає без поважних причин, ним фактично вибрано інше місце проживання, будь-які його особисті речі в квартирі відсутні. Всі обов`язки по утриманню квартири, оплаті комунальних послуг газопостачання, електроенергії, а також по ремонту та обслуговуванню в даний час несе позивач. Наявність реєстрації відповідача в квартирі позивача позбавляє її можливості в повній мірі користуватися належними їй правами по утриманню житла, відсутня можливість оформлення субсидії, у зв`язку і чим позивач несе додаткові обов`язки по утриманню житла. На підставі викладеного позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 06.04.2021 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/1627/21 було відкрито провадження у цій цивільній справі (а.с.19). 09.06.2021 року позивач надав клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.22). Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що відповідач не проживає за адресою реєстрації без поважних причин більше встановленого законом строку, протягом якого зберігається жиле приміщення за тимчасово відсутніми особами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду письмове клопотання, в якому просила справу розглядати за її відсутністю, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала, наслідки винесення заочного рішення їй роз`яснені та зрозумілі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи або відзив на позовну заяву до суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.07.2008 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26.07.2008 року, про що зроблено актовий запис №314, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного станугромадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізища №00029765181 від 02.03.2021 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26.07.2008 року, про що зроблено актовий запис №314. На підставі Рішення Лисичанського міського суду Луганської області №415/7959/19 від 06.12.219 року, шлюб розірвано. Згідно з договором купівлі-продажу від 25.07.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Бабенко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3302, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Згідно з витягом з Державного реєстру правочинів №6283136 від 25.07.2008 року, приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області Бабенко О.В. до реєстру правочинів внесено реєстраційний запис №3042107 про реєстрацію правочину на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.2008 року. Згідно з довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 2726 від 26.02.2021 року, виданою Управлінням адміністративних послу військово-цивільної адміністрації міста Лисичанська, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано осіб: [PERSON] , [PERSON] . Згідно з довідкою №83 від 01.03.2021 року, виданою КП ЛЖЕК №5 [PERSON] про те, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з вересня 2018 року. Мотивувальна частина Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 150 ЖК громадянами, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряжатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК передбачені перелік прав і обовязків членів сімї наймача, власника, де крім того зазначено утримання житлового приміщення, дбайливе ставлення до житлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985р. відовідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, як свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населедний пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985р. при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 р. відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Таким чином, суд розглядає вимоги позивача - про визнання відповдіача втратившим право користування житловим приміщенням, як вимоги про захист його права влансості, а саме як усунення перешкод в користуванні власністю. Судом встановлено, що існування реєстрації відповідача у квартирі позивача обмежує його права, так як він змушений сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача, який у комунальних витратах участі не приймає. Судом також встановлено, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2018 року відповідно, тобто понад 1 рік, і судом встановлено, що відповідач мешкає за іншою адресою. За таких обставин суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією 0.0.2040081279.1 від 05.03.2021 року про сплату судового збору в сумі 908,00 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн.

Outcome: approved