Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Орган опіки та піклування Мукачівського міськвиконкому звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO] та стягнення з відповідача аліментів на утримання сина на його особистий рахунок у твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON], є матір»ю дитини [PERSON], [INFO], вихованця Вільшанського дитячого будинку-інтернату для інвалідів. Дитина поступила у вищевказаний заклад 23.09.2005 року з обласного будинку дитини м. Свалява, в який була влаштована в 2000 році за заявою матері терміном на три роки. За час перебування дитини в дитячих закладах відповідач на протязі 13 років ухиляється від виконання обов'язків по догляду за своєю дитиною, матеріально сина не утримує, не навідує сина, не піклується про його фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає жодної участі в матеріальному утриманні дитини. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила, а тому за згодою представника позивача, відповідно до ст.224 ЦПК України суд, розглянув справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне. Згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого (повторно) від 15 травня 2013 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відомості про батька [PERSON] в актовий запис про народження дитини [PERSON], внесені на підставі статті 135 Сімейного кодексу України, що стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с. 6). Із заяви від 21.06.2000 року вбачається, що відповідач зверталася до головного лікаря ОДЛ про оформлення її дитини [PERSON], [INFO] на повне утримання будинку дитини м.Свалява терміном на три роки, у зв'язку з важким матеріальним становищем (а.с. 7). Згідно з даними актів, а також довідок директора Вільшанського дитячого будинку-інтернату для інвалідів від 05.07.2011 №516, 02.10.2013 року №595, [PERSON], [INFO], з 23.09.2005 року по теперішній час ніхто з батьків чи родичів не навідував (а.с. 10, 11). За листом заступника начальника Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області від 17.04.2012 №10784, відповідачка [PERSON], [INFO] змінила прізвище на [PERSON] в 2001 році, та значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Із заяви [PERSON] від 04.12.2013 вбачається, що остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дитини - [PERSON], [INFO] (а.с. 26). Орган опіки та піклування Мукачівського міськвиконкому у своєму висновку від 19.03.2014 №376/01-16 вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав по відношенню до [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Оцінюючи вищевказані обставини справи у їх сукупності та взаємозв'язку суд також враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 4 п.п. 1, 2 та ст. 7 п. «с» глави другої Конвенції про контакт з дітьми, ратифікованої Україною 20 вересня 2006 року, яка набрала чинності 01 квітня 2007 року передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Згідно з п. 2 частини першої ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до правових положень, які містяться в ст.ст. 8, 12 (ч. 6) Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Приписами ст.ст. 150, 153, 155 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам чинного міжнародного та національного законодавства, суд виходить з того, що фактичними даними по справі належним чином підтверджено обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню сина, який перебуває на повному державному утриманні. Одночасно відповідач не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не приймає жодної участі в його вихованні та утриманні, з народження дитини не відвідує його у дитячих закладах, не цікавиться його долею. Доказів, які б спростовували зазначений висновок суду, матеріали справи не містять. З урахуванням вищенаведених фактичних обставин справи та приписів як національного так і міжнародного законодавства, з метою забезпечення прав дитини на зростання в умовах турботи, піклування про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки матеріали справи містять належні та достатні доказові матеріали, які достовірно та безпосередньо підтверджують вказані в позові дані щодо ухилення відповідача від виховання свого сина [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: approved