Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що з 21 листопада 2015 року по теперішній час вона знаходиться в шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] . Їхній шлюб зареєстровано відділом РАГС управління юстиції Приморського району м.Одеси актовим записом за №2083 від 21 листопада 2015 року. Від цього шлюбу є спільна донька [PERSON] , [INFO] , котра мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Спорів щодо місця проживання дитини немає. Як зазначає в позовній заяві позивачка, що вона хоче розірвати шлюб з відповідачем по тій причині, що спільні сімейні відносини у них не склалися з самого початку і відповідач через три місяці після народження дитини, тобто ще в червні 2016 року пішов з сім`ї і мешкає окремо, лише інколи телефонує приховуючи своє місце знаходження та роботи, їй відомо лише те, що він працює десь в м.Одесі. Останніх півроку за їхньою нотаріально оформленою домовленістю він навіть сам добровільно перераховує гроші на утримання доньки. Таким чином, сімейних відносин в неї з відповідачем з 2016 року по теперішній час, тобто вже чотири роки не існує і шлюб є лише формальністю та зберігати його надалі недоцільно, примирення та збереження такого шлюбу вже є неможливим і не потрібним. З урахуванням викладеного позивачка звернулася до суду та просить в прохальній частині: 1. Шлюб зареєстрований між нею [PERSON] , [INFO] , уродженкою та зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області 22 грудня 2015 року, реєстраційний номер облікової катки платника податків - [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , уродженцем та мешканцем с.Пасицели, Ананьївського району, Одеської області, який зареєстрований в відділі РАГСУ управління юстиції Приморського району Одеської області, актовий запис №2083 від 21 листопада 2015 року, розірвати та залишити їй прізвище « [PERSON] ». 2. Витрати по сплаті судового збору розподілити між ними порівну. Ухвалою від 26 листопада 2020 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи року (а.с.20-21). Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачеві про його процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, що відповідач своїми процесуальними правами, передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України, які роз`яснені в ухвалі про відкриття провадження, не скористався. У судове засідання 01 квітня 2021 року сторони по справі не з`явилися. При цьому, суд враховує заяву позивачки від 03 лютого 2021 року (а.с.29), в якій вона просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився. Як вбачається з матеріалів справи, що на зареєстроване місце проживання відповідача було направлено рекомендованим відправленням за вихідним №491/623/20/1541/2021 (а.с.36) судову повістку про виклик до суду на 01 квітня 2021 року. Проте, вказаний лист повернувся до Ананьївського районного суду Одеської області з довідкою ф.20 АТ «УКРПОШТА» «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.38). При цьому, відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Аналогічні положення закріплені в пункті 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, яким визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Зокрема, слід звернути увагу на те, що судом було направлено 03 березня 2021 року рекомендованим відправленням за вихідним №491/623/20/1516/2021 також судову повістку про виклик відповідача у судове засідання на 01 квітня 2021 року на фактичне його місце проживання, яке зазначене позивачкою в позовній заяві (а.с.35), котре було отримано 11 березня 2021 року відповідачем, що підтверджується «Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу» (а.с.39). За наведених обставин відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, причини своєї неявки суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань на адресу суду від нього не надходило. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачкою у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Ананьїв, Друга дільниця, Ананьївського району, Одеської області, та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 22 грудня 2015 року Ананьївським РС ГУДМС України в Одеській області (а.с.4). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 04 листопада 2020 року (а.с.19). Судом встановлено, що сторони по справі 21 листопада 2015 року зареєстрували шлюб в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, про що було складено відповідний актовий запис №2083, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції (а.с.5). Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що предебачено частиною 1 статті 4 ЦПК України. Зі змісту частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З позовної заяви вбачається, що спільні сімейні відносини у позивача та відповідача не склалися з самого початку і відповідач через три місяці після народження дитини, тобто ще в червні 2016 року пішов з сім`ї і мешкає окремо, лише інколи телефонує приховуючи своє місце знаходження та роботи, позивачці відомо лише те, що він працює десь в м.Одесі. Останніх півроку за їхньою нотаріально оформленою домовленістю він навіть сам добровільно перераховує гроші на утримання доньки. Таким чином, сімейних відносин в позивачки з відповідачем з 2016 року по теперішній час, тобто вже чотири роки не існує і шлюб є лише формальністю. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймаючи до уваги ті обставини, які зазначені в позовній заяві, що сім`я позивачки та відповідача розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховуючи бажання позивачки, вважає за можливе розподілити судові витрати по справи між сторонами порівну та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 420,40 грн. Згідно зі статтею 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до статті 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved