Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, третя особа відділ надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області. Позовні вимоги позиваки обґрунтовуються наступним. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , який проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина - житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , який належав йому на підставі особового рахунку об`єкту по господарського обліку згідно виписки Погосподарської книги №4, особовий рахунок №01-0324-1 Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області. В позовній заяві позивачка зазначає, що право власності на будинок було оформлено її батьком належним чином згідно чинного на той час законодавства про реєстрацію нерухомого майна Порядком ведення погосподарського обліку в сільських радах, затвердженого Наказом Держкомстату СССР №5-24/26, №69 від 12.05.1985 року. Як зазначає позивачка, що звернувшись до приватного нотаріуса Ананьївського районного нотаріального округу Воробйова А.О. за оформленням спадщини, яка відкрилась після смерті батька нотаріусом було заведено спадкову справу №76/2018, номер у Спадковому реєстрі - 63429901, однак листом №203/02-14 від 04.12.2018 року нотаріус повідомив її про неможливість отримання нею свідоцтва про право на спадщину на будинок через відсутність правовстановлюючих документів на нього, та рекомендовано звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Також в позовній заяві вказано, що 15 листопада 2018 року компетентною особою, а саме Ананьївським міським бюро технічної інвентаризації за замовленням позивачки було виготовлено технічний паспорт на вказаний будинок [ADDRESS] . Інвентаризаційна справа №554 та одночасно було проведено інвентаризаційну вартість будинку, яка згідно характеристики будівель та споруд склала 133554,00 грн., що являється ціною позову. Позивачка вказує в позовній заяві, що в Ананьївській Першій сільській раді Ананьївського району Одеської області нею було отримано довідки про місце відкриття спадщини, склад зареєстрованих осіб зі спадкодавцем та належність будинку [ADDRESS] за обліками сільської ради та виписку з рішення про присвоєння адреси будинку. Як зазначає позивачка, що реалізувати своє право на отримання спадщини у вигляді зазначеного житлового будинку з погосподарськими будівлями, яка відкрилась внаслідок смерті її батька можливо тільки шляхом звернення до суду з позовною заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В зв`язку з вище наведеним, позивачка звернулася до суду та просить в прохальній частині позовної заяви ухвалити рішення, яким визнати за нею [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт [NUMBER] виданий 02.07.2015 року Ананьївським РС ГУДМС України в Одеській області, право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 59,9 кв.м. та житловою площею 27,0 кв.м., господарські будівлі : літ. «Б» - літня кухня, літ. «Б» - погріб, літ. «В» - гараж цегляний, літ. «Г» - вбиральня, №1- огорожа, №2-хвіртка, №3- ворота металеві, №4 - огорожа металева, №5 - хвіртка дерев`яна, №6 - водопровід побутово-питний, І - вимощення цементне, які розташовані за адресою: [ADDRESS] - в прядку спадкування за законом як спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . 13 травня 2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, про що головуючим суддею у справі було постановлено відповідну ухвалу (а.с.35). Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено процесуальні права відповідачам про право на подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою. Окрім цього, третій особі також було роз`яснено, що вона має право подати до суду пояснення щодо позову або відзиву. З матеріалів справи вбачається, що 13 травня 2020 року на зареєстроване місце проживання відповідачів та на адресу третьої особи було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом з доданими до неї документами (а.с.37-39). Відповідно до «Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу…» (а.с.42, 44) відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали рекомендовані відправлення за вихідним №491/360/416/2020 та №491/361/4161/2020, в якому містилася копія ухвали про відкриття провадження у справі та позовна заява з доданими документами. З наведено вбачається, що відповідачі та третя особа не скористалися своїми процесуальними правами, які були їм роз`яснені в ухвалі про відкриття провадження у справі від 13 травня 2020 року. В подальшому, 03 липня 2020 року головуючим суддею у справі після виконання всіх завдань визначених в статті 189 ЦПК України було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с.46). У судове засідання, що призначене на 27 жовтня 2020 року позивачка [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була повідомлена належним чином, що підтверджується «Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу… (а.с.121). Однак, суд бере до уваги те, що позивачка в прохальній частині позовної заяви просить розглянути справу без її участі (а.с.1-а, 2). Відповідачка [PERSON] у судове засідання 27 жовтня 2020 року не з`явилася, про дату, час та місце проведення була сповіщена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи «Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу …» (а.с.120). При цьому, 27 жовтня 2020 року відповідачка [PERSON] подала через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує (а.с.122). Відповідачка [PERSON] у судове засідання, що призначене на 27 жовтня 2020 року не з`явилася, про дату, час та місце проведення була сповіщена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи «Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу …» (а.с.119). Проте, відповідачка [PERSON] подала 27 жовтня 2020 року через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує (а.с.124). Третя особа - Відділ надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області у судове засідання 27 жовтня 2020 року не з`явилася, про дату, час та місце проведення була сповіщена належним чином (а.с.118). Однак, в матеріалах справи міститься заява представника третьої особи Відділу надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області Чернієнко О.В. від 13 серпня 2019 року, в якій вона просить розглянути справу у її відсутність у зв`язку із службовою зайнятістю, проти задоволення позовних вимог не заперечує (ас54). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомленою про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників процесу, враховуючи заяву позивачки, заяви відповідачів та представника третьої особи, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Враховуючи те, що сторони по справі в судове засідання не з`явилися, а розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, при розгляді справи встановлено: Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 02 липня 2015 року Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.3). Відповідачкою у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданий 12 січня 1999 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.123). Також відповідачкою у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданий 08 серпня 2007 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.125). Третьою особою позивачка визначила - Відділ надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, яка знаходиться за адресою: 66401, Одеська область, м.Ананьїв, вул.Незалежності, 51, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 39043460. З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та належали [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу (ЦК) України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення його померлим. Встановлено, що спадкодавець [PERSON] , [INFO] , уродженець Республіки Молдова, Сорокського району, с. Думбравени, помер [INFO] , місце смерті: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 04 липня 2018 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області (а.с.5). Відповідно до статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Згідно копії довідки №800 виданої Ананьївською Першою сільською радою Ананьївського району Одеської області 27 листопада 2018 року спадкодавець [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], по день смерті, тобто по [INFO] (а.с.14). Встановлено, що за життя спадкодавцеві [PERSON] належав житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. При цьому, з копії виписки з рішення четвертої сесії сьомого скликання Ананьївської Першої сільської ради №34 від 14 січня 2016 року вбачається, що житловому будинку, котрий належав [PERSON] було присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с.15). З наведеного вбачається, що спадщина на майно, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] котре належало спадкодавцеві [PERSON] , відкрилась в день його смерті, тобто [INFO] . Згідно копії виписки з облікової картки об`єкта по господарської книги №4 заведеної на період з 2016 року по 2020 рік на ім`я голови домогосподарства [PERSON] було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Частиною 1 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В матеріалах справи міститься копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №54334417, яка видана 04 грудня 2018 року приватним нотаріусом Воробйовим А.О., з якої вбачається, що в Спадковому реєстрі відсутні відомості щодо складання за життя [PERSON] , 1956 року народження, заповіту на належне йому майно (а.с.20). Частиною 2 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, що визначено в ч.1 ст.1261 ЦК України. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27 січня 1982 року Ананьївською Першою сільською радою Ананьївського району Одеської області вбачається, що в відомостях про батьків позивачки [PERSON] , [INFO] , батьком зазначений спадкодавець - [PERSON] (а.с.4). Отже, з наведеного вбачається, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є донькою спадкодавця [PERSON] , котрий помер [INFO] , та відноситься до спадкоємців першої черги за законом, що передбачено ст.1261 ЦК України. Частиною 1 статті 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Зі змісту ч.1 та ч.2 ст.1269 ЦПК України вбачається, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. При цьому, в копії довідки №801 виданої 27 листопада 2018 року Ананьївською Першою сільською радою Ананьївського району Одеської області зазначається, що померлий [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований станом на [INFO] за адресою: [ADDRESS], разом з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). З наведеного вбачається, що позивачка [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкоємцем [PERSON] , по день його смерті, тобто по [INFO] . Приписами ч.2 ст.1270 ЦК України визначено, що якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. З копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №54334563 виданого 04 грудня 2018 року приватним нотаріусом Воробйовим А.О., вбачається, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи №76/2018 на майно котре залишилось після смерті спадкодавця [PERSON] , котрий помер [INFO] (а.с.21). Як зазначалось раніше, що предметом спадкування за законом є житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , який помер [INFO] . З позовної заяви вбачається, що право власності на будинок було оформлено спадкодавцем [PERSON] належним чином згідно чинного на той час законодавства про реєстрацію нерухомого майна Порядком ведення по господарського обліку в сільських радах, затвердженого Наказом Держкомстату СССР №5-24/26, №69 від 12.05.1985 року. Проте, як зазначається в позовній заяві, що правовстановлюючі документи на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , котрий помер [INFO] , відсутні. При цьому, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Відповідно до п.3.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2016 року № 553, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. До позовної заяви позивачкою було додано копію технічного паспорту виготовленого Ананьївським міським бюро технічної інвентаризації станом на 15 листопада 2018 року, інвентаризаційна справа №554 (а.с.6-12). Згідно технічному паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] станом на 15 листопада 2018 року має наступні технічні характеристики та складається в цілому з: саманного житлового будинку літ «А», веранди цегляної з дерев`яним перекриттям літ. «а», ганок з трьома сходинками: площа 5м2, стінки цегляні, сходинки бетонні набивні, залізнення, цементна стяжка по бетонній основі, огородження дерев`яне, решітка для витирання ніг літ «а1», навіс тіньовий без підлоги літ. «а2», погріб бутобетонний під частиною будівлі літ «Б», гараж цегляний літ. «В», убиральня літ. «Г», огорожі з металевої плетеної сітки по стовпах з металевих труб діаметром 80 мм, висота до 2,0 м №1, хвіртка металева в металевих стовпах з заповненням сіткою «Рабиця» №2, ворота металеві висотою 1,5 м, шириною 3м, в металевих стовпах, з окремою хвірткою з заповненням сіткою «Рабиця», площа 5,85 м2 №3, огорожа з металевої плетеної сітки по стовпах з металевих труб діаметром 80 мм, висота до 2,0 м №4, хвіртка дерев`яна в дерев`яних стовпах №5, водопровід побутово-питний, труби сталеві електрозварні діаметром 50мм, з запірною арматурою №6, вимощення цементне товщиною 20мм по підстилаючому бетонному шару та щебеневій основі товщ. 100мм літ «І» (а.с.6-12). За приписами ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно ч.1 ст.46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (у подальшому - Порядок вчинення нотаріальних дій) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. З копії листа №203/02-14 виданого 4 грудня 2018 року приватним нотаріусом Ананьївського районного нотаріального округу Воробйовим А.О., вбачається, що позивачці [PERSON] було відмовлено в оформленні спадщини за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та рекомендованого звернутися до суду (а.с.18). Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ч.1 ст.5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Приймаючи до уваги що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачки неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог, тому на підставі зібраних у справі та досліджених доказів, вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, третя особа відділ надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, підлягає задоволенню. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини 1 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Абзацом 5 пункту 35 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, визначено, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення пропорційно з відповідачів на користь позивачки понесений нею судовий збір в сумі 1335,54 грн. при подачі позовної заяви майнового характеру. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved