Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» через представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 17.09.2013 р. між сторонами укладено Договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №0002077462БН/2013-09 (далі договір), у відповідності до умов якого, відповідачу відкрито кредитну лінію для проведення операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту не більше 5 000 грн., на строк до 31.08.2015 р., зі сплатою 36 % річних. Банком зобов'язання виконались в повному обсязі, при цьому відповідач не виконує умови договору, заборгованість не погашена. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.01.2015 р. з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором, станом на 23.10.2014 р. При цьому, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, банк просить стягнути з [PERSON] пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, та прострочену заборгованість за відсотками, що в загальній сумі складає 5 370, 59 грн., з яких: 3 690, 2 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 799, 95 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 880, 44 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом. Відповідно до п.3 прохальної частини позовної заяви, в разі неявки в судове засідання відповідача, позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом. В судове засідання представник позивача не з'явився. Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідача [PERSON] до суду не надходили. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, однак, конверти із судовими повістками та копією позовної заяви з додатками повернулись до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». За даних обставин суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 17.09.2013 р. між сторонами укладено Договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №0002077462БН/2013-09 (далі договір), у відповідності до умов якого, відповідачу відкрито кредитну лінію для проведення операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту не більше 5 000 грн., на строк до 31.08.2015 р., зі сплатою 36 % річних. ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом не вносив. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.01.2015 р. з [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» стягнуто заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №0002077462БН/2013-09 в розмірі 4 132, 44 грн., з яких: 573,70 грн. - прострочена заборгованість по процентам; 3 331, 44 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 24, 33 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 202, 79 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом. Вказана заборгованість існувала станом на 23.10.2014 р. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Станом на день звернення позивача до суду відповідачем не виконано рішення суду, кредитні кошти не повернені. У відповідності до п. 2.3 ст. 2 та п.7.2.4 ст. 7 Договору, відповідач зобов'язаний сплачувати щомісячно позивачу проценти за користування Кредитом в розмірі 36 % річних, не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем, в якому вони були нараховані, та в дату остаточного повернення кредиту. Згідно з п. 9.1 та 9.2 ст. 9 Договору при неповерненні Кредиту в строки, визначені Договором, а також за прострочення визначених Договором термінів справи процентів за користування кредитом, позивальник сплачує кредитору за кожний день прострочки, включаючи день сплати пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати здійснення платежу за Кредитом у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Враховуючи, що відповідачем не виконані умови Договору, зобов'язання в частині повернення кредиту та процентів залишаються не виконані, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилась за період з 24.10.2014 р. по 20.11.2017 р. в розмірі 5 370, 59 грн., з яких: 3 690, 2 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 799, 95 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 880, 44 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У разі невиконання рішення суду, у кредитора виникає право стягнути суми, передбачені договором, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов'язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Проаналізувавши та оцінивши зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає вимоги позивача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 5 370, 59 грн., з яких: 3 690, 2 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 799, 95 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 880, 44 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. На підставі ст.ст. 11, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved