Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог 21.09.2020 року до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області відповідно до ухвали Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 квітня 2020 року надійшла за підсудністю цивільна справа за позовом заступника керівника Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області в інтересах Вінницької міської ради до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10.06.2019 року у справі № 137/265/19 [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки; на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 п.2, ч.3 ст. 76 КК України. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11.09.2019 року вказаний вирок було залишено без змін. У вищевказаній справі 137/265/19 судом було встановлено, що 30.10.2018 року о 19:00 годині [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , який належить йому згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , рухаючись на автошляху «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» в с. Лукашівка Літинського р-ну Вінницької обл., в напрямку м. Вінниця, умисно порушуючи ПДР України, не передбачаючи наслідки, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість безпечно керувати транспортним засобом та згідно висновку експерта №2 від 11.01.2019 року допустив порушення п. 12.3, п. 12,4 ПДР України. Внаслідок чого [PERSON] не впорався з керуванням та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який перетинав дорогу у невстановленому місці справа наліво відносно руху автомобіля. У зв`язку з цим [PERSON] , отримавши тілесні ушкодження, перебував на лікуванні у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії №1 КНП «ВМКЛ ШМД» з 30.10.2018 року по [INFO]. [INFO] [PERSON] помер у Вінницькій МКЛ ШМД. Загальна вартість лікування потерпілого за 1 ліжко-день у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії № 1 склала 2665 грн 12 коп. Цивільний позов у кримінальній справі відносно [PERSON] не заявлявся. Оскільки засновником Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги є Вінницька міська рада, а її фінансування здійснюється за рахунок коштів міського бюджету, то відповідно відшкодування коштів, витрачених нею на лікування потерпілого від злочину, вчиненого [PERSON] , є порушенням прав територіальної громади міста Вінниці. Тому, прокурор, звернувшись в інтересах Вінницької міської ради, просить суд стягнути з відповідача на користь останньої кошти на відшкодування витрат Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, в сумі 2665 грн 12 коп. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 23.03.2020 року до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області надійшла позовна заява заступника керівника Калинівської місцевої прокуратури, що звернувся в інтересах Вінницької міської ради, до [PERSON] , про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи (справа №149/619/20, провадження 2/149/269/20). Ухвалою судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Войнаревич М.Г. від 09.04.2020 року цивільну справу за вищевказаним позовом було передано на розгляд за підсудністю до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області. 21.09.2020 року вказана справа надійшла до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену справу передано для розгляду судді Хемич О.Б. Ухвалою судді від 30.09.2020 року було відкрите провадження у вказаній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи по суті було призначено на 28.10.2020 року. Ухвалою суду від 28.10.2020 року розгляд справи було відкладено на 09.11.2020 року в зв`язку з першою неявкою у судове засідання відповідача. 26.10.2020 року представник позивача: Вінницької міської ради надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі; вказали, що позов підтримують та просять задовольнити у повному обсязі. 28.10.2020 року заступник керівника Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області Козир С.В. надіслав електронною поштою на адресу суду лист, в якому просив розглядати справу за відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. 03.11.2020 року заступник керівника Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області Козир С.В. надіслав електронною поштою на адресу суду лист, в якому просив розглядати справу за відсутності позивача, вказав, що позов підтримує та просить його задовольнити. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що Вінницькій міській раді завдано матеріальних збитків у зв`язку із вчиненням відповідачем [PERSON] кримінального правопорушення, що полягали у витратах на лікування потерпілого від даного кримінального правопорушення у сумі 2665 грн 12 коп. Позивач: заступник керівника Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області Козир С. до суду не з`явився, просив розглядати справу за відсутності позивача, вказав, що позов підтримує та просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник Вінницької міської ради до суду не з`явився, просив розглядати справу без його участі; вказав, що позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності учасників справи, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом В судовому засіданні встановлено, що вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10.06.2019 року у справі № 137/265/19 [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки; на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 п.2, ч.3 ст. 76 КК України. Потерпілий у даному кримінальному провадженні - [PERSON] . Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11.09.2019 року вказаний вирок було залишено без змін. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з довідкою КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» від 12.02.2020 року гр. [PERSON] перебував на лікуванні у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії № з 30.10.2018 року по [INFO]. З даної довідки вбачається, що [PERSON] фактично провів 1 ліжко-день, його лікування склало 2665 грн 12 коп бюджетних коштів (а.с. 12). Мотивувальна частина Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальній справі, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.. Установленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються статтею 121 Конституції України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України. Статтею 131-1 Конституції України визначено, що на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у випадкам, визначених законом. Статтею 56 ЦПК України встановлено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб. У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Судом встановлено, що КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» являється комунальною установою, а її засновником являється Вінницька міська рада. Фінансується вказана установа за рахунок місцевого бюджету, до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування [PERSON] не зверталася. Відповідно, невідшкодування витрат на лікування особи потерпілої від кримінального правопорушення, зачіпає інтереси держави, тому за змістом ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у даному цивільно-правому спорі наявні підстави для представництва прокурором у суді держави в особі Вінницької міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до абз. 2 п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно із п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів установлено, що закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий [PERSON] витрачено кошти, розмір яких підтверджено дослідженими у справі доказами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] витрачених коштів у сумі 2665 грн 12 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тобто з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 2102 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved