Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Орган опіки та піклування м. Черкаси в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання малолітнього від матері без позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позову вказували, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] . На момент народження батьки дитини в шлюбі не перебували, реєстрація народження малолітнього в органах ДРАЦ відбулася на підставі ст. 127 СК України. У зв`язку з тим, що родина малолітнього опинилася в складних життєвих обставинах, які не в змозі подолати самостійно, а саме: житло родини через пожежу непридатне для проживання, 28.05.2019 працівниками патрульної поліції малолітнього [PERSON] влаштовано до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». Мати дитини [PERSON] , інвалід II групи загального захворювання, офіційно не працює, не має засобів для утримання та виховання сина. Батько [PERSON] з малолітнім не проживає та не спілкується, не цікавиться життям, здоров`ям, духовним та моральним розвитком сина, не бере участі у матеріальному утриманні. Відповідач [PERSON] неодноразово повідомляла працівників служби у справах дітей, що має намір повернути дитину на виховання в родину та просила продовжити термін перебування малолітнього в комунальному закладі для облаштування оселі. На даний час малолітній пройшов обстеження в КЗ «Черкаський обласний психо-неврологічний диспансер», яким йому було встановлено ряд захворювань. Враховуючи ситуацію, яка склалася в родині малолітнього, 18.09.2019 на засіданні Комісії розглядалося питання щодо подальшої долі [PERSON]. Мати [PERSON] повідомила, що через стан свого здоров`я не в змозі, в повному обсязі, виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню сина та не заперечувала проти відібрання малолітнього [PERSON] від неї без позбавлення батьківських прав. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 17 січня 2020 року на 09-15 год. в загальному провадженні. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю та просила суд відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав та передати малолітнього органу опіки та піклування м. Черкаси для подальшого влаштування. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Пояснила суду, що внаслідок пожежі у квартирі де вона мешкає зі своїми батьками та сином [PERSON] , житло стало непридатним для проживання. На даний час вони поступово проводять облаштування житла, замінили вікна, поштукатурили стіни. Вона є інвалідом 2-ї групи, її батьки пенсіонери, а тому не в змозі швидко провести ремонт квартири. Сина вона постійно відвідує. Батько дитини ним не цікавиться. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] . На момент народження батьки дитини в шлюбі не перебували, реєстрація народження малолітнього в органах ДРАЦ відбулася на підставі ст. 127 СК України (визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою). У зв`язку з тим, що родина малолітнього опинилася в складних життєвих обставинах, які не в змозі подолати самостійно, а саме: житло родини через пожежу непридатне для проживання, 28.05.2019 працівниками патрульної поліції малолітнього [PERSON] влаштовано до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». Мати дитини, [PERSON] , інвалід II групи загального захворювання, офіційно не працює, не має засобів для утримання та виховання сина. Батько [PERSON] з малолітнім не проживає та не спілкується, не цікавиться життям, здоров`ям, духовним та моральним розвитком сина, не бере участі у матеріальному утриманні. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, відповідач [PERSON] неодноразово повідомляла працівників служби у справах дітей, що має намір повернути дитину на виховання в родину та просила продовжити термін перебування малолітнього в комунальному закладі для облаштування оселі. Батько категорично відмовлявся спілкуватися з питання, що стосуються його сина. Малолітній [PERSON] , перебуваючи в комунальному закладі, пройшов обстеження в КЗ «Черкаський обласний психо-неврологічний диспансер». На сьогодні малолітній має певну форму аутизму (Б06.8), вади мовлення (Б 80.1) та затримку психічного розвитку (Б 84.1). 18.09.2019 на засіданні Комісії розглядалося питання щодо подальшої долі [PERSON]. Мати [PERSON] повідомила, що через стан свого здоров`я не в змозі, в повному обсязі, виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню сина та не заперечувала проти відібрання малолітнього [PERSON] від неї без позбавлення батьківських прав. [PERSON] на засідання Комісії не з`явився. Ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У випадку коли батьки за об`єктивними причинами не спроможні виховувати дитину та здійснювати належний нагляд за нею, законодавством встановлена спеціальна норма - відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав (ст. 170 СК України), яка виступає як сімейно-правова санкція поряд із позбавленням батьківських прав і є мірою відповідальності батьків за неналежне виховання дітей у сім`ї та в той же час передбачає захист інтересів дітей з метою збереження сім`ї. Відібрання малолітнього від матері без позбавлення батьківських прав, зумовлене турботою про малолітнього і неможливістю матері самостійно створити умови для його нормального навчання та життя. На даний час це є по суті превентивна міра, оскільки надає матері можливість змінити своє ставлення до виховання дітей. Повний розрив сина з матір`ю, на думку органу опіки та піклування м. Черкаси, на даний час, є недоцільним. У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 СК України, а саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. За змістом ч. 2 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. З висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради №593/30-03-03 від 01 жовтня 2019 року вбачається, що виконавчий комітет Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. № 3, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пунктом 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 встановлено що, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Цією ж постановою визначено, що про відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує органи прокуратури за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав, про відібрання дитини в матері, батька без позбавлення батьківських прав. У частині 2 пункту 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідач повністю погодилася із позовними вимогами органу опіки та піклування, не заперечувала проти відібрання у неї дитини. В даному випадку судом встановлено, що дитина опинилась у складних життєвих обставинах, а саме те, що житло в якому мешкає [PERSON] внаслідок пожежі стало непридатним для проживання. Його мати [PERSON] є інвалідом 2-ї групи, а тому не в змозі за короткий час відновити житло до того стану, щоб у нього зміг проживати син, а також не має засобів для утримання дитини. Не дивлячись на вказане, відповідач [PERSON] постійно відвідує свого сина в центрі реабілітації дітей, спілкується з ним та має намір повернути дитину в сім`ю. Батько [PERSON] дитиною не цікавиться, будь-якої допомоги на його утримання та розвиток не надає. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про необхідність відібрання у відповідача дитини, що наразі, буде відповідати її інтересам.

Outcome: approved