Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулося в особі представника до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 21 серпня 2006\~ року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № VC0300000125663 про відкриття банківського картрахунку та обслуговування\~ платіжної\~ картки\~ фізичної особи, у\~ вигляді\~ кредитної лінії в сумі 3000 грн. 00 коп. та сплати за користування кредитними коштами у розмірі 20% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач не виконав своїх зобовязань належним чином, у звязку з чим станом на 18 серпня 2015 року становить заборгованість у розмірі 54758 грн. 97 коп. за кредитним договором № VC0300000125663 від 21 серпня 2006\~ року, що складається з наступного: 14070 грн. 25 коп. заборгованість по поверненню овердрафту; 38988 грн. 72 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1700 грн. 00 коп. штраф за несплату овердрафту. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але до його початку надав суду заяву в якій підтримав надані заперечення на позовну заяву, просив розглядати справу на підставі наявних і ній матеріалів справи із застосуванням наслідків спливу строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] 21 серпня 2006 року було укладено кредитний договір № VC0300000125663 про відкриття банківського картрахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи, був відкритий картковий рахунок № 30000125633. Відповідно до додаткового договору було відкрито кредитну лінію в сумі 3000 грн. 00 коп., за користування кредитними коштами встановлювалася плата у розмірі 20% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 1. 1. Додаткової угоди №1 до договору\~ про відкриття банківського картрахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи, банк відкриває держателю картки кредитний ліміт за картрахунком, у сумі 3000 грн. 00 коп., на строк дії виданої кредитної картки зі сплатою 20% річних. Відповідно до п. п. 3. 2. 2. Кредитного договору, держатель картки зобовязується сплатити за перевищення розміру кредитного ліміту неустойки в розмірі\~ подвійної\~ процентної\~ ставки,\~ зазначеної в п. 1. 1. від суми перевищеного ліміту за кожний день прострочення. Відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, у результаті чого станом на 18 серпня 2015 року заборгованість становить у розмірі 54758 грн. 97 коп. за кредитним договором № VC0300000125663 від 21 серпня 2006 року, що складається з наступного: 14070 грн. 25 коп. заборгованість по поверненню овердрафту; 38988 грн. 72 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1700 грн. 00 коп. штраф за несплату овердрафту. Отже, факт невиконання відповідачем умов кредитного договору доведений і розмір заборгованості за кредитним договором є встановленим. Сама відповідачка факту її перебування у договірних правовідносинах з позивачем не оспорювала, як не оспорювала і факт наявності у неї заборгованості за кредитним договором. Однак з матеріалів справи та заяви відповідача вбачається, що позивачем пропущена позовна давність. Так, у відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встовлюється тривалістю у три роки. У ч.5 ст.261 ЦК України зазначено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає причини пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту, про що зазначено в ч.5 ст.267 ЦК України. Відповідно до п.4.3 Договору про відкриття банківського картрахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи від 21.08.2006 року, картка випускається строком на 1 рік. Строк дії картки припиняється по закінченні місця та року, що вказані на ній. За 1 (один) місяць до закінчення строку дії картки держатель може звернутися до Банку з письмовою заявою на перевипуск картки. Строк позовної давності сторонами договору не був обумовлений, як це зазначено у ст. 259 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Відповідно до розпискок держателя картки (а.с.22) відповідач двічі отримував картки 28.08.2016 року та 10.09.2007 року. Таким чином, договір про отримання картки був укладений 21.08.2006 року, у 2007 році відбувся пере випуск картки, отже строк виконання зобов?язання 21.08.2008 року, отже саме з цього часу починається перебіг позовної давності 3 роки. Разом з тим вбачається, що ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» звернувся до суду із позовом 03.09.2015 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення прозову, а відповідач, відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦК України подав заяву про застосування строків позовної давності. Доказів того, що відповідачем здійснювалося волевиявлення на продовження дії та перевипуск картки після 2008 року позивачем суду не надано. Позивач банк не заявив суду щодо поновлення строку позовної давності. З матеріалів справи не вбачається підстав для визнання пропуску строку банком з поважних причин. Позивач продовжував щомісячно нараховувати проценти та штрафні санкції за прострочення зобов?язання по поверненню кредитних коштів після припинення відповідачем погашення заборгованості, що свідчить про обізнаність позивача про порушення свого права. При цьому умова договору про дію договору до повного виконання позичальником зобов?язання перед кредитодавцем не може розглядатися як доказ установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якого строк визнається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Матеріали справи не містять доказів в розумінні ст.ст. 57,58 ЦПК України, які б мали інформацію, що з відповідачем було укладено договір про збільшення позовної давності у письмовій формі. У відповідності до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). У п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, розяснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Оскільки позовна давність до основної вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором спливла, то відповідно позовна давність спливла і до додаткових вимог щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed