Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

ПАТ «Альфа - Банк» (надалі Позивач або Банк) 12 жовтня 2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 квітня 2014 року між сторонами було укладено договір №500935660 (надалі договір) за яким [PERSON] отримала кредит в сумі 59 693 грн. 02 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, визначеному у Тарифах та заяві. Термін дії договору до 22 квітня 2019 року. Позичальник не виконує свої зобовязання, кредитні кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 22 серпня 2015 року в сумі 67 055 грн. 31 коп., в тому числі заборгованість по сумі кредиту в розмірі 52 924 грн. 29 коп., заборгованість за відсотками 4 936 грн. 39 коп., заборгованість з комісії 7 897 грн. 40 коп., заборгованість з штрафу в розмірі 1 297 грн. 23 коп. Станом на 22 серпня 2015 року розмір неустойки становить 1 297 грн. 23 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в клопотанні до суду позовні вимоги підтримав повністю, просить розглядати справу в усіх засіданнях без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач двічі в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи в суді. Про причину неявки до суду відповідач суд не повідомила, письмових заяв та клопотань до суду від неї не надійшло. Суд вважає, що відповідач була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в суді, оскільки до суду повернулись поштові відправлення з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-11,15,16, 22, 267, 509, 526, 530, 546, 553, 610-612, 614, 615- 617, 625, 651, 1054, 1055 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. Відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання , несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18 квітня 2014 року між банком та [PERSON] було укладено договір № договір №500935660 (надалі договір) за яким [PERSON] отримала кредит в сумі 59 693 грн. 02 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, визначеному у Тарифах та заяві. Термін дії договору до 22 квітня 2019 року. Позичальник не виконує свої зобовязання, кредитні кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 22 серпня 2015 року в сумі 67 055 грн. 31 коп., в тому числі заборгованість по сумі кредиту в розмірі 52 924 грн. 29 коп., заборгованість за відсотками 4 936 грн. 39 коп., заборгованість з комісії 7 897 грн. 40 коп., заборгованість з штрафу в розмірі 1 297 грн. 23 коп. Станом на 22 серпня 2015 року розмір неустойки становить 1 297 грн. 23 коп. Судом встановлено, що згідно умов укладеного кредиту позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Сторонами дотримано форми кредитного договору. Суд вважає, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобовязань по сплаті заборгованості по кредиту, систематично порушує взяті на себе зобовязання. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь Банку повністю, оскільки позовні вимоги щодо стягнення пені заявлені в межах одного року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути також судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved