Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 2454881,89 грн. Заявлені вимоги мотивує тим, що 06.02.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач, та боржником було укладено кредитний договір №8/AG4-02-08, за умовами якого відповідач отримав у тимчасове користування кредитні ресурси для придбання автомобіля в сумі 701475,00 грн. на строк до 06.02.2015 року. У звязку із невиконанням боржником взятих на себе зобовязань, судовим рішенням на користь банку було стягнуто 509356,48 грн. боргу. Проте, заборгованість за вказаним кредитним договором боржником погашена не була, у звязку із чим станом на 30.04.2016 року утворився борг в сумі 2454881,89 грн., який складається із сум простроченої заборгованості за відсотками та пені. Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволені заявлених банком позовних вимог, посилаючись на викладені у позові обставини. Представник відповідача [PERSON] в суді позов не визнала повністю, посилаючись на ту обставину, що спір між сторонами вже вирішено за судовим рішенням у 2012 році. Крім того, звернула увагу суду на розмір нарахованої банком пені, який значно перевищує суму завданих збитків, що суперечить засадам розумності, виваженості та співмірності. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши приєднані письмові докази, судом встановлено, що 06.02.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №8/AG4-02-08 (а.с.3-5), за яким відповідачу було надано банком у тимчасове користування кредитні ресурси у розмірі 701475,00 грн. для придбання автомобіля на строк до 06 лютого 2015 року з оплатою за процентними ставками, встановленими п.4.1 договору. За умовами договору відповідач взяв на себе зобовязання щомісячно з 01 по 10 число (згідно з графіком зниження заборгованості) здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами шляхом внесення ануїтетних платежів. Нарахування та сплата відсотків обумовлено сторонами у пункті 4.1 договору. Як убачається з матеріалів справи, за рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.04.2012 року (а.с.10) з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку на користь позивача було стягнуто 509356,48 грн. заборгованості за вказаним вище кредитним договором. У звязку із невиконанням [PERSON] кредитних зобовязань, станом на 30.04.2015 року заборгованість за договором склала 2454881,89 грн., з яких сума простроченої заборгованості по відсотках становить 276 315,17 грн., а пеня за прострочення по основному боргу кредиту, відсотках 2\~178 566,72 грн., що підтверджується наданим розрахунком заборгованості (а.с.6-9). Згідно з висновком проведеної у справі судово-економічної експертизи №370 від 30.06.2016 року (а.с.118-124) сума заборгованості по процентах за період з 21.10.2011 року по 30.04.2015 року становить 276 315,17 грн., а пені за період з 30.04.2014 року по 30.04.2015 року 2\~178 566,72 грн. Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника відповідає умовам кредитного договору №8/AG4-02-08 від 06.02.2008 року. Виходячи із змісту ст.1050 та 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. В разі порушення боржником взятого на себе зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту, позикодацець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів. Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобовязання має виконуватись належними чином, належними сторонами, відповідно до умов договору та норм цивільного законодавства України. Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з розясненнями, що містяться у Постанові № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року (пункт 17) зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599601, 604609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК та пені, що передбачена договором за несвоєчасну сплату кредиту. Так, за нормами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування пені за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати відсотків, обумовлено у пункті 6.1 Договору. Аналізуючи викладене та враховуючи факт невиконання боржником [PERSON] попереднього судового рішення, суд вважає предявлений позов обґрунтованим та доходить висновку про стягнення з відповідача процентів та пені. Заперечуючи проти позову представник відповідача послалась на судове рішення від 27.04.2012 року, яким, на її думку, вже вирішено спір. Суд не бере до уваги зазначені заперечення представника відповідача, як такі що ґрунтуються на вільному та хибному тлумаченні нею чинного законодавства та наголошує, що наявність невиконаного боржником судового рішення, не звільняє останнього від відповідальності за порушення зобовязання. Разом із тим, вирішуючи порушене представником відповідача питання щодо зменшення розміру неустойки (пені), суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1,3\~ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3\~ст.551 ЦК України\~визначено, що розмір неустойки може бути зменшений\~\~за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення для справи. З урахуванням засад розумності та виваженості, беручи до уваги, що сума нарахованої пені значно перевищує заподіяні позивачу збитки, з огляду на співмірність, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 552630,34 грн., що становить подвійний розмір заподіяних позивачу збитків (276315,17 х 2). Таким чином, на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума простроченої заборгованості по відсотках становить 276 315,17 грн. та 552 630,34 грн. пені, що у сукупності складає 828945,51 грн. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial