Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Наприкінці лютого 2014 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом та просили скасувати арешт, накладений постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України і стягнути на свою користь кошти, розміщені на депозитному рахунку Генеральної прокуратури України. У судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву у якій просив слухати справу у його відсутність. Інший відповідач - Генеральна прокуратура України, власного представника до суду не відрядила, про своє відношення до позову також не повідомила. Про час, місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивачів, та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що в ході розслідування кримінальної справи 29 березня 2011 року слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України було проведено огляд автомобіля, яким керував позивач [PERSON], внаслідок чого було вилучено предмет хабара - грошові кошти у сумі 42000 доларів США. Окрім даних коштів у автомобілі [PERSON] знаходились його особисті кошти у сумі 95000 доларів США та 4000 грн., які також були вилучені органами досудового слідства. Того ж дня проведено обшук житлового будинку [ADDRESS], який належить на праві особистої приватної власності [PERSON], в ході якого вилучено кошти в сумі 18363 доларів США, 5940 Євро та 9000 гривень. 19 травня 2011 року постановою слідчого на вказані кошти накладено арешт. В подальшому дані кошти було поміщено на депозитний рахунок Генеральної прокуратури України, що підтверджується постановами про накладення арешту та квитанціями до прибуткових касових ордерів від 5 та 7 липня 2011 року. Вважаючи незаконність вилучення та арешту грошових коштів, позивачі неодноразово зверталися як до органу досудового розслідування, так і до суду, який розглядав кримінальну справу відносно [PERSON], із клопотанням про повернення належних їм грошових коштів. Однак заявлені клопотання залишилися без задоволення. В той же час, переглядаючи законність вироку Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2012 року відносно [PERSON], Апеляційний суд міста Києва у своїй ухвалі від 23 жовтня 2012 року встановив, що питання повернення позивачам вилучених досудовим слідством коштів, має вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Частиною 3 ст. 29 КПК України, в редакції 1961 року, встановлено, що при провадженні в кримінальній справі про злочин, за який може бути застосована додаткова міра покарання у вигляді конфіскації майна, орган дізнання, слідчий, прокурор зобов'язані вжити заходів до забезпечення можливої конфіскації майна обвинуваченого. Аналогічні положення містяться у ст. 125 КПК України. Відповідно до ст. 126 КПК України, в редакції 1961 року, забезпечення можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. За замістом наведених норм, вилучення та арешт майна може стосуватися виключно того майна, яке належить Звинуваченому чи підозрюваному з метою можливої у подальшому його конфіскації. Частина 3 ст. 368 КК України за якою засуджено [PERSON] передбачає покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна засудженого. Саме так слідчий і обґрунтував необхідність накладення арешту на вилучені у позивачів кошти - можливою конфіскацією майна обвинуваченого [PERSON] Однак, в порушення ст.ст. 29, 125, 126 КПК України, слідчий вилучив та наклав арешт на кошти, які обвинуваченому [PERSON] ніколи не належали. Це підтверджується тим, що в ході розгляду Печерським районним судом м. Києва кримінальної справи відносно [PERSON], було допитано свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт належності 95000 доларів США [PERSON], який отримав їх у борг від вказаних осіб про що видав останнім розписки. На момент огляду автомобіля, вказані кошти знаходились окремо від коштів, які були предметом хабара та не мали ніякого відношення до інкримінованого [PERSON] злочину, а 4000 гривень було вилучено з портмоне [PERSON] Будь-яких доказів щодо належності цих коштів [PERSON] досудовим слідством надано не було, відтак їх вилучення та арешт є незаконними. Кошти вилучені слідством в ході обшуку житлового будинку за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві особистої приватної власності також належать до особистих коштів останньої. Відповідач [PERSON] відношення до будинку, а також до цих коштів не має. Тому лише з цих підстав вилучення та арешт грошових коштів є протиправним. Тому, вилучені кошти, слід стягнути з органу досудового розслідування, саме у тій грошовій одиниці, у якій вони були вилучені, оскільки чинним законодавством не передбачено обмеження у придбанні та зберіганні валюти. На підставі викладеного,

Outcome: approved