Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.02.2008 року між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір № 339 за умовами якого відповідачці було надано грошові кошти в сумі 227 900,00 доларів США терміном користування кредитними коштами по 15 лютого 2023 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14,49 % річних. Умовами договору передбачено щомісячне погашення кредиту згідно графіку. З метою забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань по кредитному договору було укладено договір іпотеки, предметом якого витупає житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в с. З. Порт по вул. Морській, 1-н. Позивач вказує, що відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав внаслідок чого заборгованість перед банком станом на 20.06.2014 р. складає у загальному розмірі 404620,00 доларів США. В зв'язку з цим, просить в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на домоволодіння відповідача, яке виступає предметом іпотеки та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте надав суду заяву, в якій просив провести без його участі, позовні вимоги підтримав на підставах викладених в позовній заяві та та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, позивачем дано оголошення про виклик його до суду в газету, тому суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи та не з'явився без поважних причин. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою представника позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні доказами встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір № 339 за умовами якого відповідачці було надано грошові кошти в сумі 227 900,00 доларів США терміном користування кредитними коштами по 15 лютого 2023 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14,49 % річних. з цільовим призначенням на споживчі потреби. В забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань по кредитному договору був укладений договір іпотеки від 15.02.2008 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області та зареєстрований в реєстрі за № 619, 620. Відповідно до п. 1.4 вказаного договору предметом іпотеки виступає житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], загальною площею 299,0 кв.м та земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та які належить [PERSON] на праві власності згідно договорів купівлі-продажу. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за №339 був укладений з [PERSON] строком до 15 лютого 2023 року. Відповідно до п.п. 3.3.2. угоди встановлено: погашення кредиту здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів протягом всього строку дії цього договору згідно Графіку погашення кредиту та інших платежів. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 1048 ч. 1 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] порушила умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого, станом на 20 червня 2014 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 404620,00 доларів США, яка складається із пені за порушення строків сплати платежів по кредиту за відсотками в розмірі 34580,29 доларів США; заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом - 144447,45 доларів США; щомісячна комісія за користування кредитом - 12479,55 доларів США; штрафу за невиконання зобов'язань по кредитному договору - 270059,22 доларів США та заборгованості по кредиту - 221984,81 доларів США. Враховуючи, що [PERSON] порушила умови кредитного договору, так як неналежно здійснювала виконання основного зобов'язання, позивач вважає, що вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому звертаючись до суду просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки - [ADDRESS], загальною площею 299,0 кв.м та земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 575 ЦК України визначено, що застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи є іпотекою. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачений п. 5 договору іпотеки. Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, письмові вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором були направлені відповідачу. У відповідності до ч.1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» при задоволенні судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Статтею 39 ч. 2 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що суд одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. На підставі встановлених обставин справи суд приходить до висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на домоволодіння в рахунок погашення кредитної заборгованості підлягають задоволенню, оскільки передбачені умовами укладених договорів та відповідають вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved