Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося в суд з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути в солідарному порядку із [PERSON] та [PERSON] 27017,29 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.12.2014 року становить 408124,34 грн., заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.04.2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір №KF48643 з додатками та доповненнями, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 35000 дол. США, а відповідач зобовязалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21.04.2028 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних. З метою своєчасного та повного виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №KF48643 від 21.08.2008 року, за умовами якого [PERSON] зобовязався відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] зобовязань, що виникли з вказаного кредитного договору. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі. Проте відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконують, зокрема, [PERSON] припинила сплачувати кредит, а [PERSON], як поручитель, не забезпечив погашення такого, чому позивач просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором, що складає 27017,29 дол. США, з яких 25477,76 дол. США заборгованість по кредиту, 1474,50 дол. США заборгованість по відсотках та 65,03 дол. США пеня за прострочення сплати кредиту. Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, яка представила заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу у її відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, 21.04.2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №KF48643 з додатками та доповненнями, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 35000 дол. США, а вона зобовязалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21.04.2028 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних (а.с.7-25). Пунктами 4.2, 4.3 договору передбачено, що нарахування процентів здійснюється у валюті кредиту, сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно до дня повернення кредиту, не пізніше останнього робочого дня місяця, за який здійснюється сплата на рахунок банку. Згідно п.п.5.2.1, 5.2.2, 5.2.9 договору позичальник зобовязується повернути банку отриманий кредит в повному обсязі, в строк та у порядку, встановлених кредитним договором та сплатити банку проценти за користування кредитом у розмірі та порядку, що встановлені кредитним договором. Повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку виконання зобовязання у випадках, передбачених договором. У відповідності до п.п.6.2, 6.3 за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини та сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБ України, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання. Із матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобовязання за договором надав позичальнику кредит у розмірі обумовленому договором. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею). Як передбачено ч.3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Також встановлено, та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.52), що [PERSON] порушила взяті на себе, згідно кредитного договору №KF48643 від 21.04.2008 року, зобовязання, зокрема, має заборгованість в сумі 27017,29 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.12.2014 року становить 408124,34 грн., з яких 25477,76 дол. США заборгованість по кредиту, 1474,50 дол. США заборгованість по відсотках та 65,03 дол. США пеня за прострочення сплати кредиту. Згідно розяснень, даних в п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] односторонньо порушила взяті на себе зобовязання за договором про надання споживчого кредиту №KF48643 від 21.04.2008 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору (п.5.3.1), позикодавець вправі вимагати дострокового повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, 21.04.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №KF48643 від 21.04.2008 року, до якого 26.03.2009 року і 04.06.2014 року укладено додаткові угоди (а.с.26-29). За умовами договору поруки [PERSON] зобовязався відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] зобовязань, що виникли з кредитного договору. Згідно п.1.3 даного договору, у випадку порушення боржником своїх зобовязань перед кредитором за кредитним договором №KF48643 від 21.04.2008 року боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У відповідності до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Згідно положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання. Крім цього, як розяснено у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. З матеріалів справи вбачається, що позичальнику [PERSON] та поручителю [PERSON] було направлено вимоги відповідно за №09-3/16672 від 29.07.2014 року та за №09-3/16741 від 29.07.2014 року повернути суму заборгованості, в яких розяснено наслідки неповернення боргу (а.с.30, 31), проте такі залишено без реагування. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що отримання відповідачем [PERSON] кредиту від позивача є доведеним, а факт неповернення позичальником [PERSON] і поручителем [PERSON] позивачу кредиту, відсотків і пені в зазначених позивачем сумах не викликає сумніву, оскільки в справі відсутні будь-які об'єктивні дані про це, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі і стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «ВіЕс Банк» вказану суму заборгованості за кредитним договором №KF48643 від 21.04.2008 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути пропорційно із відповідачів на користь позивача суму судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви (а.с.5).

Outcome: approved