Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк (ПАТ «ВіЕйБіБанк») звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 30965.18 грн. за договором банківського обслуговування №BL КГ100091262 від 13.01.2012 року. Під час розгляду справи з'ясувалось що відповідач [INFO] померла (а.с.39). В подальшому позивач уточнив позовні вимоги 11.11.2013 року та просив суд замінити померлого відповідача на спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], та стягнути з них заборгованість в сумі 30965.18 грн. за договором банківського обслуговування №BL КГ100091262 від 13.01.2012 року. На запит суду отримано інформацію від державної нотаріальної контори (а.с.74) щодо кола осіб, які подали заяви про прийняття спадщини та ухвалою суду від 13.02.2014 року замінено в справі відповідача [PERSON] на належних відповідачів [PERSON] (дочка померлої) та [PERSON], 2007 року народження (син померлої), інтереси якого представляє законний представник [PERSON]. Ухвалою суду від 26.05.2014 року до участі в справі залучено орган опіки та піклування в м.Івано-Франківську для захисту інтересів неповнолітнього відповідача 2. Позивач просив позов задовольнити з підстав зазначених в позов, розгляд справи проводити за відсутності представника. Відповідач 1 [PERSON] визнала позов частково, подала до суду клопотання про зменшення нарахування заборгованості, а саме неустойки, просила врахувати судом невірності поданого позивачем розрахунку боргу, висловила можливість оплати заборгованості в грошовій одиниці, а не продажу частки спадкового майна, нею самостійно без неповнолітнього брата (відповідача 2), та просила розстрочку платежів протягом 2-х років оскільки в неї на утриманні є син [PERSON], 2012 року народження. Законний представник відповідача 2 згідно довіреності уповноважив представника вести дану справу в судових органах, однак в судовому засіданні представник за довіреністю відмовився надавати пояснення щодо відповідача 2, наголосивши що він володіє інформацією тільки щодо законного представника неповнолітнього відповідача та його майнових праві, тому суд в подальшому вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності законного представника відповідача 2. Представник органу опіки та піклування просив суд врахувати інтереси неповнолітнього [PERSON], 2007 року народження. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.01.2012 року між ПАТ «ВіЕйБіБанк» та [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування №BL КГ100091262, за умовами якого позичальник отримала 15000 грн., під 0.01% річних, комісія 3% від суми кредиту щомісячно, терміном погашення до 13.01.2015 року (а.с.5-12). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Станом на 30.07.2013 року заборгованість по зобов'язаннях позичальника [PERSON] склала 30965.18 грн., з яких: 14580.13 грн. заборгованість по кредиту, 1.39 грн. заборгованість по %, 6045.19 грн. комісії, 10338.47 грн. плати за пропуск платежів (а.с.4). Як вже зазначалось вище позичальник померла [INFO]. Як слідує з постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (п.32) при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. З врахуванням цього, судом проведено перерахунок заборгованості нарахованої на час смерті позичальника, а тому з відповідача 1 слід стягнути суму боргу в розмірі 17476.46 грн., з яких 14580.13 грн. кредит, 1.14 грн. заборгованість по %, 2895.19 грн. комісії. За вимогами ст..217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. При цьому суд враховує клопотання відповідача 1 про розстрочку платежів щомісячно протягом 2-х років, з врахуванням її фінансового становища та малолітньої дитини. А тому, слід розстрочити виконання даного рішення суду на 24 місяці рівними частинами з суми 17476.46 грн. по 728.18 грн. щомісячно. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.. 509, 510, 526, 530, 536, 549, 559, 610, 611, 626, 629, 1048, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial