Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-26 00:00:00

Органу опіки та піклування при Богодухівській районній державній адміністрації Харківської області звернувся до суду в інтересах неповнолітнього [PERSON] в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її сина та стягнути з неї аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що до служби у справах дітей районної державної адміністрації надійшов пакет документів від неповнолітньої дитини [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав його матері [PERSON] у зв'язку з тим, що мати не приймає участі у вихованні більше 13 років, не сплачує аліменти у добровільному порядку, не бачилась та не спілкувалась з сином протягом даного часу, [PERSON] не знає матір. Тобто [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та матеріального утримання дитини. Відповідно до пояснення [PERSON], коли він звернувся до матері за дозволом на виїзд за кордон з танцювальним колективом, то мати не надала нотаріального дозволу, незважаючи на прохання сина, тим самим зловживає своїми батьківськими правами. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з наведених в позовній заяві підстав. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, при винесенні рішення просили врахувати інтереси дитини. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в частині стягнення з неї аліментів на утримання сина. Проти задоволення позовних вимог в частині позбавлення її батьківських прав заперечувала, вважала їх не обґрунтованими. Вона пояснила, що наведені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Так, після розірвання шлюбу з батьком дитини вона зверталася до суду з позовом про встановлення з нею місця проживання сина, проте в задоволенні позовних вимог їй було відмовлено. Вона прагнула спілкуватися з дитиною, але через неприязні відносини з [PERSON] це не вдавалося. Батько дитини забрав сина та переїхав в іншу область за не відомою їй адресою, та вона не мала можності бачити сина. Через соціальні інтернет-мережі відповідач намагалася відшукати сина, та в подальшому спілкуватися з ним, проте батько негативно налаштовував сина проти матері. Крім того, вказані в позовній заяві обставини з приводу того, що вона не дала згоди на виїзд сина за кордон спростовуються дублікатами нотаріально посвідчених заяв про надання такого дозволу, оригінали яких було надано [PERSON] Таким чином саме з вини [PERSON] вона не могла спілкуватися з сином [PERSON]. Даючи оцінку доказам по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд приходить до висновку, що оскільки позбавлення відповідачки батьківських прав не буде сприяти позитивному впливу на долю дитини, є недоцільним і таким, що не відповідає інтересам дитини, а також те, що відповідачка має бажання і можливість спілкуватися та брати участь у вихованні та утриманні сина. Судом встановлено що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. На даний час дитина проживає разом зі своїм батьком в с. Гавриші Богодухівського району Харківської області, а мати дитини проживає окремо від них [ADDRESS]. Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON], вона проживає у власній їй квартирі [ADDRESS] разом з донькою [PERSON]. Санітарний стан житлового приміщення задовільний, умови проживання добрі. Для проживання та перебування дитини з матір'ю створено належні умови, у дитини буде окрема спальна кімната з окремим спальним місцем, місцем для занять та навчання. Неповнолітній свідок [PERSON] який був допитаний в присутності батька в судовому засіданні пояснив, що він не спілкувався зі своєю матір'ю, не знає її та звернувся до неї лише тоді, коли йому необхідно було виїхати за кордон. Вона надала дозвіл на виїзд, але коли він надав цей дозвіл, то йому повідомили що він не вірно оформлений. Він просив задовольнити заявлені позовні вимоги та позбавити батьківських прав його матір. Свідок [PERSON] дав свідчення про те, що його син [PERSON] самостійно виховує сина [PERSON], мати дини ніколи не цікавилася справами дитини, не спілкувалася з ним. Підтвердив вище вказані свідчення, надані [PERSON] Статтею 164 СК України визначено, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою позбавлення батьківських прав. Разом з тим, судом враховано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суду не надано позивачем достатніх та переконливих доказів про те, що відповідачка своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню малолітньої дитини не виконує, злісно ухиляється від надання матеріальної допомоги. Як встановлено судом, відповідачка характеризується позитивно, не є особою яка веде аморальний спосіб життя, працює та готова надавати матеріальну допомогу на утримання сина, про що свідчить також визнання позовних вимог про стягнення з неї аліментів. Суд не бере до уваги твердження про не надання відповідачем дозволу на виїзд сина за кордон, оскільки вона надала дублікати такого дозволу, а про те , чи вірно вони виготовлені вона не знала, оскільки цей дозвіл було сформульовано нотаріусом, і в неї не було підстав сумніватися в його відповідності. Крім того, позивач не надав доказів відмови в прийнятті наданого дозволу, що б могло бути перешкодою дитині у виїзді за кордон.Згідно положень статті 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок доказування стороною обставин, на які вона посилається на підставу своїх вимог, є прямим її обов'язком. Так як суд всебічно та повно встановив всі обставини справи, необхідні для вирішення цивільно-правового спору, суд відмовляє в задоволенні позову в зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. В судовому засіданні встановлено і те, що на засіданні органу опіки і піклування відповідач присутньою не була і обставини щодо виховання і утримання дитини з нею не з'ясовувались. Тому суд не приймає як доказ по даній справі висновок органу опіки і піклування. Як роз'яснив Верховний суд України у п.п.15, 16 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного об'єктивного з'ясування обставин справи зокрема, ставлення батьків до дітей, за умови винної їх поведінки, свідомого нехтування ними своїми обов'язками тощо. В судовому засіданні встановлено, що відповідач вчиняв дії по налагодженню відносин із сином, які наштовхувалися на перешкоди створені батьком дитини. Статтею дев'ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліменти на утримання сина, а в частині позбавлення її батьківських прав позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не було доведено що мати дитини ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Outcome: partial