Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

ПАТ КБ\~« Приватбанк» 24.05.2018 звернувся з позовом до суду,\~в якому\~просить стягнути з [PERSON] на його\~користь суму заборгованості за кредитним договором б/н від 29.09.2012 року в розмірі 59847,59\~грн. та судові витрати у розмірі 1762 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.07.2018 року було відкрито провадження по даній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 30.07.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позивачем не надано суду належних доказів, що підтверджують наявні в неї з позивачем правовідносини щодо укладення в належній формі договору про надання банківських послуг, а також надає пояснення щодо протиправності зміни відсоткової ставки за кредитом, щодо необхідності застосування строку позовної давності та зменшення розміру неустойки судом, у звязку із чим [PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 22.08.2018 до суду надійшла відповідь на відзив у справі, в якій позивач надав пояснення щодо підтвердження укладання з відповідачем [PERSON] про надання банківських послуг б/н від 29.09.2012, його форми та ознайомлення з істотними умовами даного договору, також щодо підстав підвищення процентної ставки за кредитним договором, обґрунтування незастосування строків позовної давності до даних правовідносин, а також заперечення щодо зменшення суми неустойки, звязку із чим ПАТ КБ\~«Приватбанк» просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 26.09.2018 до суду надійшло заперечення [PERSON] на відповідь позивача, у якому посилається на невизначеність в укладеному з ПАТ КБ «Приватбанк» договорі його істотних умов, неотримання позивачем примірнику укладеного договору, відсутність доказів на підтвердження її згоди на кредит «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Також відповідач посилається на неналежність виписки за картковим рахунком, як доказу, наданого позивачем на обґрунтування позовних вимог, та зазначає дату 26.06.2013, як початок строку перебігу позовної давності, заявляє клопотання про застосування строку позовної давності до вимог щодо стягнення заборгованості та пені. В обґрунтування \~позовних вимог, ПАТ КБ « Приватбанк» посилається на те що, відповідно до укладеного договору б/н від 29.09.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 12\~400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, про що підписала заявку разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», що викладені на офіційному сайті банку, що складає Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Взяті на себе зобовязання за кредитним договором №б/н від 29.09.2012 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредит. Однак, через порушення зобовязань за кредитним договором у відповідача утворилась заборгованість, яка до теперішнього часу нею не погашена, у звязку з чим банк був змушений звернутися до суду з даним позовом та просить: стягнути заборгованість за кредитом станом на 14.05.2018 року у розмірі 59\~847,59 грн., з яких: - 2842,85 грн. заборгованість за кредитом; - 4287,03 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 49391,63 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); -\~2826,08\~грн. - штраф (процентна складова), відшкодувати судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи судовими повістками та смс-повідомленнями, причини неявки суду не повідомив, заяв щодо відкладення розгляду справи на адресу суду не подавав. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що за кредитним договором №б/н від 29.09.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 12400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.(а.с.9-25) Стосовно форми кредитного договору, суд зазначає наступне. Позивачем підписано заяву на отримання кредиту, якою підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, Позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви. Щодо зміни відсоткової ставки, позивачем надано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, з якої вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо до матеріалів позовної заяви долучено.(а.с.64-66) Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Взяті на себе зобовязання за кредитним договором №б/н від 29.09.2012 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредит. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідно до п.2.1.1.5.7 вищевказаних Умов власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Відповідач [PERSON] своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, та до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобовязання і заборгованість не погашає, в звязку з чим банк був змушений звернутися до суду з позовом. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач станом на 14.05.2018 року має заборгованість 59\~847,59 грн., з яких: - 2842,85 грн. заборгованість за кредитом; - 4287,03 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 49391,63 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); -\~2826,08\~грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-8). Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, відображує стан нарахувань в певні періоди часу. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано банківські виписки по картковому рахунку.(а.с. 68-70) Згідно Переліку типових документів, затвердженого Наказом Мінюсту від 12.04.2012 №\~578/5, до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесена серед інших банківська виписка, яка має статус первинного документу. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Також очевидно, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач обізнана про умови кредитування та визнавала свої зобовязання за договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачу були відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають обставинам справи. Відповідно до ст.ст. 526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.\~1050\~ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк. Сторони п. 1.1.7.43 вищевказаних Умов визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку клієнта, відкритого в рамках договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг банка, передбачених договором. За наявної у клієнта в момент закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед банком по договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед фінансовою установою, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. Суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлена була і з моменту звернення до суду вирішити питання мирного врегулювання спору шляхом повернення грошових коштів, в тому числі і під час судового розгляду, або іншим шляхом, як визначеного в договорі, або передбачено чинним законодавством. Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву та запереченнях на те, що позивачем порушено строк позовної давності не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.\~259 ЦК України). Відповідно до даного договору, відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 10.2016 року. (а.с. 71-72) Позивач направив до суду позов до відповідача 24.05.2018 року, а тому не порушив строку позовної давності. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Між тим, судом критично оцінені доводи представника позивача про встановлення штрафних санкцій у вигляді штрафу (процентна складова) у сумі 2826,08\~грн., відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а також суми нарахованої пені в розмірі 49391,63 грн. Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме й нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч.ч.12 ст.551 ЦК). Вирішуючи питання про стягнення суми боргу та стягнення штрафу за договором відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, суд виходить з того, що відповідач порушила умову договору щодо повернення коштів у встановлений термін повернення, у звязку з чим суд задовольняє вимогу щодо стягнення фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. в повному обсязі. Однак, суд задовольняючи вимоги про стягнення пені, приходить до висновку про часткове задоволення вимог в цій частині. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України, з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Таким чином, враховуючи, що заявлений серед позовних вимог розмір пені значно перевищує суму боргу суд застосовує до спірних правовідносин норму ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшує розмір пені за договором до 7000 грн. З приводу стягнення з відповідача на користь позивача процентної складової штрафу у сумі 2826,08 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року по справі № 347/1910/15-ц, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня, у задоволенні вимог про стягнення штрафу необхідно відмовити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 1890,97 грн., по відсоткам за користування кредитом 10790,76 грн.; фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн. підлягають задоволенню повністю. Заборгованість за пенею та комісією підлягає частковому задоволенню, в сумі 7000 грн., правові підстави щодо стягнення процентної складової штрафу у розмірі 2826,08 грн. відсутні, а тому у задоволенні позову в зазначеній частині слід відмовити. Крім того, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір в розмірі 1762,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №PROM7BJ1HK від 17.05.2018 року. (а.с.33). Пред'явлений ним позов задоволений на 25%. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить слід витрати на оплату судового збору в розмірі 440,50\~грн. (1762 : 100% х 25%). На підставі викладеного,

Outcome: partial