Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Наприкінці травня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить визнати дії [PERSON] протиправними, заборонити [PERSON] розповсюджувати будь-яку недостовірну, у тому числі конфіденційну інформацію про [PERSON], заборонити [PERSON] наближатися до [PERSON] на відстань меншу за 100 метрів у зв'язку з погрозами фізичної розправи, стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 243 гривень 60 копійок, а також моральну шкоду у розмірі 100000 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказала на те, що на протязі останніх півтора року з ініціативи [PERSON] вони почали спілкуватися, з часом їхнє спілкування стало більш дружнім. Протягом всього часу спілкування [PERSON] з нездоровим інтересом цікавилась позивачем, її недієздатною матір'ю, умовами їхнього життя, матеріальним забезпеченням та забезпеченням житлом. Крім цього, позивач постійно чула від [PERSON] нарікання з приводу її заробітної плати, умов праці, конфліктів з колегами, родичами, знайомими. Неодноразово [PERSON] вдавалась до розповсюдження службової інформації, а саме: давала позивачу читати заяви, написані на неї від [PERSON], [PERSON], [PERSON], працівників УДЦПО наприкінці 2013 року, неодноразово розповідала які судові процеси проходять, стороною яких була Бориспільська ЦРЛ, розповсюджувала конфіденційну інформацію щодо пацієнтів, які зверталися письмово і їх заяви були розписані на неї, неодноразово консультувалась з позивачем з юридичних питань. Шкодуючи [PERSON] позивач неодноразово допомагала їй чим могла, виконувала дрібні доручення, дарувала нові речі для неї, її дочки та онуки, зокрема дорогі косметичні набори на суму 241 гривень 03 копійок. У зв'язку з цим [PERSON] зазнала матеріальної шкоди від [PERSON] Крім цього, [PERSON] стало відомо, що про неї розповсюджені чутки, що нібито вона мала інтимні стосунки з сусідом [PERSON] внаслідок чого у нього виникли проблеми з його дівчиною, а у позивача, відповідно, з нареченим. Внаслідок переживань через розповсюдження щодо неї неправдивої інформації, а також можливих наслідків до яких це призвело, зокрема можливий зрив весілля, у [PERSON] раптово погіршився стан здоров'я, а саме: постійно підвищується рівень цукру у крові, артеріальний тиск, втрата свідомості, загальна слабкість, нудота, пекуча біль в області серця, що змусило її звернутися до невідкладної медичної допомоги та пройти всі необхідні обстеження. Після вказаних подій позивач хотіла припинити спілкування з [PERSON] Проте [PERSON] почала погрожувати їй, що помістить її до психіатричного закладу назавжди разом з матір'ю, розповсюджувала завідомо неправдиву інформацію, публічно принижувала, а також вказала на те, що не збирається повертати речі. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позов та просила суд задовольнити його у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала до суду письмові заперечення, якими вказала, що факти, викладені в позовній заяві є безпідставними, надуманими та нічим не підтверджені. Ніяких косметики та ніяких речей [PERSON] не брала від [PERSON] та ніколи не бачила. Тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 травня 2015 року [PERSON] подала головному лікарю Бориспільської ЦРЛ скаргу вх. №412 на неадекватну та аморальну поведінку працівника Бориспільської ЦРЛ. В якій просила головного лікаря провести [PERSON] психіатричний огляд та у разі виявлення відхилень у психічному стані її здоров'я, вжити необхідних заходів, а також провести з [PERSON] профілактичну бесіду у зв'язку з її неадекватною поведінкою (а.с.4-5). 13 липня 2015 року [PERSON] зверталась до головного лікаря Бориспільської ЦРЛ з заявою досудового вирішення питання вх. №673, в якій зазначила, що [PERSON] погрожує їй фізичною розправою (а.с.33). У відповідь на вищевказані скарги [PERSON] отримала листи Бориспільської ЦРЛ, якими встановлено, що службовим розслідуванням обставини, викладені в скаргах відносно юрисконсульта [PERSON], підтверджені не були (а.с.6,34). Висновком СДІМ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON] від 17 липня 2015 року встановлено, що 11 липня 2015 року до чергової частини звернулась [PERSON] з приводу того, що [PERSON] погрожує їй по телефону. В ході перевірки даного звернення інформація не знайшла свого підтвердження (а.с.32). Крім цього, [PERSON] зверталась з листами до заступника Бориспільського міського голови [PERSON] (а.с.35), секретаря Бориспільської міської ради [PERSON] (а.с.36), Бориспільської міжрайонної прокуратури (а.с.37) з приводу того, що [PERSON] погрожує їй та розповсюджує щодо неї конфіденційну інформацію стороннім особам. Відповідно до положень ч.3 ст.297 та ч.2 ст.299 ЦК України фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації. Згідно з ч.1 ст.277 цього ж Кодексу фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Як роз'яснив в п.15 та п.16 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що [PERSON] зверталась до головного лікаря Бориспільської ЦРЛ, заступника Бориспільського міського голови [PERSON], секретаря Бориспільської міської ради [PERSON], Бориспільської міжрайонної прокуратури з листами щодо того, що [PERSON] розповсюджувала щодо нею конфіденційну інформацію та погрожувала фізичною розправою. Проте вказані листи не є належними та допустими доказами, які підтверджують ту обставину, що дійсно [PERSON] поширювала недостовірну інформацію щодо [PERSON], її зміст та характер. Таким чином, в матеріалах цивільної справи докази на підтвердження того, що, відповідач мала намір порушити честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] Досліджений у судовому засіданні аудіозапис засідання опікунської ради Бориспільської міської ради від 04 червня 2015 року не містить доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування в даній цивільній справі (а.с.48). Зважаючи на це, суд вважає, що [PERSON] слід відмовити у задоволенні позовних вимог щодо визнання дій [PERSON] протиправними та заборонити їй розповсюджувати недостовірну, в тому числі конфіденційну інформацію про неї. Оскільки у судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що [PERSON] погрожує [PERSON] фізичною розправою, тому позовні вимоги щодо заборони [PERSON] наближатись до позивача на відстань меншу за 100 метрів, не підлягають задоволенню. Крім цього, у відповідності до ч.2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать:визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. При цьому, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. До того ж такий спосіб захисту цивільного права, як заборона особі наближатись на відстань меншу за 100 метрів до іншої особи, чинним законодавством не передбачено. Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування їй матеріальної шкоди у розмірі 241 гривень 03 копійок як витрати понесені нею на придбання подарунків [PERSON], зокрема косметичного набору, суд виходить за наступного. У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тому, витрати [PERSON] у розмірі 241 гривень 03 копійок не є матеріальною шкодою у розумінні ч.1 ст.1166 ЦК України. Оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] добровільно та безоплатно передала у власність [PERSON] вказаний косметичний набір. Водночас в матеріалах цивільної справи (а.с.27-28) містяться фіскальні чеки на придбання косметичних товарів. Проте та обставина, що [PERSON] придбала вказані товари не свідчить про те, що в подальшому вона їх передала [PERSON] Так як в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження даної обставини. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Встановлено, що діями відповідача, не порушено право [PERSON] на її честь, гідність та ділову репутацію. Тому суд вважає, що позивачу належить відмовити у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 гривень. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України у разі, якщо сторона, на користь якої ухвалено рішення, не сплатила судові витрати, вони присуджуються судом з відповідача в дохід держави. При пред'явленні позову [PERSON]. не сплатила судовий збір, оскільки вона звільнена від його сплати. Тому судовий збір слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed