Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Тростянецької селищної ради звернувся в суд в інтересах малолітнього [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками дитини зазначено в графі «Батько» - [PERSON] ; в графі «Мати» - [PERSON] . В ході перевірки були встановлені наступні факти та докази невиконання батьківських обов`язків відповідачами відносно їхнього сина [PERSON] , а саме: за повідомленням відділення поліції № 2 Гайсинського районного управління поліції гр. [PERSON] , [INFO] , притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 178 КУпАП. [PERSON] , [INFO] , відповідно інтегрованої інформаційно-пошукової системи АРМОР» двічі притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 178 КУпАП. За інформацією КНП «Тростянецький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 24.02.2020р. № 87, дитина [PERSON] практично здоровий. На прийом до сімейного лікаря, дитину приводила виключного мати. Батько з дитиною до сімейного лікаря не приходив. Умови проживання дитини вкрай незадовільні. Хлопчик немає не тільки окремої кімнати, а навіть окремого місця для виконання домашніх завдань. Відповідно до Актів обстеження умов проживання дитини, складених службою у справах дітей Тростянецької селищної ради, умови проживання [PERSON] незадовільні. В будинку брудно та не прибрано, в кімнаті немає світла. У дитини відсутня власна кімната, не облаштовано окреме спальне місце (дитина спить разом з матір`ю), відсутнє окреме місце для відпочинку та розвитку дитини. У [PERSON] відсутні іграшки та розвиваючі книги відповідно до віку та потреб. Хлопчик не забезпечений чистою постільною білизною, одягом та взуттям. Дитина мала занедбаний зовнішній вигляд (одягнений в брудний одяг, не дотримується особистої гігієни). Навички самообслуговування сформовані не достатньо, оскільки батьки не слідкують за зовнішнім виглядом дитини. Також зазначили, що Наказом служби у справах дітей Тростянецької селищної ради від 25 лютого 2020 року № 01, дитину [PERSON] , [INFO] було взято на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах. Окрім того, відповідно до рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 28 лютого 2020 року № 6 (протокол № 3) сім`ю відповідачів було взято під соціальний супровід як сім`ю, що опинилась в складних життєвих обставинах за підставою ухиляння батьків від виконання батьківських обов`язків. В ході соціального супроводу з матір`ю та батьком проводились бесіди щодо створення належних та безпечних умов проживання дитини та працевлаштування батьків. Незважаючи на це, відповідачі не виконали умови договору про здійснення соціального супроводу, а саме: не створили належних умов для проживання дитини, належним чином не здійснювали нагляд за навчанням та розвитком сина, продовжували зловживати спиртними напоями, не забезпечували дитину потрібним одягом, взуттям та продуктами харчування. За повідомленнями Тростянецького ЗЗСО І-ІІІ ст. від 25 вересня 2020р. № 311 та від 23 жовтня 2020 року № 354/1, [PERSON] часто пропускає навчальні заняття без поважних причин. Батьки учня не відвідують батьківські збори. Рекомендації вчителя мати сприймає, але їх в більшості не дотримується. Батьки не займаються вихованням дитини, чим ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 19 жовтня 2020 року № 42 дитину було влаштовано до КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». За період перебування дитини у центрі [PERSON] декілька разів відвідував сина. В телефонному режимі відбувалося консультування батьків щодо подальшого виховання дитини, як гармонійної особистості, спрямування її життєвих інтересів в правильне русло передусім членами родини. За період перебування [PERSON] в КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» батьки покращили умови проживання (провели косметичний ремонт в будинку, організували окреме спальне місце для [PERSON] , придбали нову постільну білизну, випрали брудний одяг). На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, було вирішено дитину повернути на спільне проживання до батьків. [INFO] [PERSON] повернувся додому. Під час відвідування сім`ї 15 червня було встановлено, що родина лише частково забезпечена продуктами харчування. Працівником служби у справах дітей було доручено матері поповнити запаси круп, овочів та борошна. 16 червня 2021р. служба у справах дітей спільно з КЗ «Тростянецький селищний центр надання соціальних послуг» відвідала сім`ю [PERSON] та [PERSON] . Під час відвідування встановлено, що мати перебувала в стані, схожому на алкогольне сп`яніння, поводила себе агресивно. В домі були відсутні продукти харчування, дитина знаходилася в занедбаному стані. Комісією було проведено акт рівня безпеки дитини, за результатом якого прийнято рішення про негайне відібрання дитини у батьків. Враховуючи вищевикладене, просили постановити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі однієї чверті усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду. Ухвалою суду від 12.07.2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 09.08.2022 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Будь-яких клопотань не заявляла. Додатково зазначила, що відповідачі не виконують своїх батьківських обов`язків відносно сина. Дитина немає місця здійснення гігієнічних процедур, відсутнє місце для занять. Хлопчик школу не відвідував без поважних причин, про що було повідомлено офіційним листом зі школи. Згідно характеристики, дитина друзів не має, з ним ніхто не хотів спілкуватися, оскільки від [PERSON] був неприємний запах. В минулому році у відповідачів було відібрано дитину та поміщено в реабілітаційний центр. Після повернення сина, [PERSON] та [PERSON] забезпечили сина спальним місцем. Через декілька днів було проведено перевірку та встановлено, що відповідачка була в стані алкогольного сп`яніння, їжа була відсутні, одягу у дитини не було. Також зазначила, що з батьками неодноразово проводилися бесіди та викликали на комісії. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачів є доцільним, оскільки вони не займаються дитиною, вони не працюють та зловживають спиртними напоями. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила не позбавляти її батьківських прав відносно сина. Також зазначила, що у дитини є свої спальне місце, іграшки, засоби гігієни, їжа. Постільна білизна не нова, але вона є. Син не відвідував школу, оскільки хворів. В лікарню вони не зверталися, а лікувалися самостійно. Додатково вказала, що на даний час не працює, однак раніше працювала офіційно на « Рябі ». Чоловік працює не офіційно. Мають власне житло. Син постійно грався з сусідськими хлопчиками. Підтвердила, що інколи вживає алкогольні напої. Також повідомила, що хоче бачити сина, однак їй сказали, що сина вона більше не побачить. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що працює без вихідних, оскільки намагається заробити кошти. Алкогольні напої вживає періодично, по вихідних. Також підтримав позицію відповідачки [PERSON] . Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 17.11.2010 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Вінницької область (а.с.8). З листа головного лікаря КНП «Тростянецький РЦ ПМСД» від 24.02.2020 р. №87 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , практично здоровий. На диспансерному обліку не знаходиться, зрідка хворіє ГРВІ. Профілактичні щеплення отримав всі, згідно календаря щеплень та відповідно до свого віку. Мати завжди іде на спілкування з сімейним лікарем, при необхідності приводить на чергові огляди. На прийом до сімейного лікаря дитину приводить виключно мати. Батько з дитиною до сімейного лікаря не приходить. Вся сім`я задекларована. Умови проживання дитини вкрай незадовільні. Хлопчик немає не тільки окремої кімнати, а навіть окремого місця для занять (а.с.14). З актів обстеження умов проживання від 13.02.2020 р. 30.03.2020 р., 22.07.2020 р., 04.08.2020 р., 25.09.2020 р., 16.06.2021 р., 30.09.2020 р. та 16.10.2021 р. вбачається, що сім`я проживає у власному будинку ( [ADDRESS] ) разом із братом матері. Помешкання складається з двох кімнат та кладової. В іншій кімнаті, де проживає родина, наявні два ліжка, стіл та шафа. В кладовій наявна електроплитка та холодильник. На момент відвідування будинку було брудну та не прибрано, відчувався неприємний запах. На ліжках застелена брудна білизна, а на подвір`ї розкидані старі меблі та цегла. Під час обстеження, мати перебувала в стані схожому на алкогольне сп`яніння. Для [PERSON] не облаштоване окреме спальне місце. Хлопчик спить разом з матір`ю. Він не забезпечений чистою постільною білизною, сезонним одягом та взуттям. Дитина має занедбаний зовнішній вигляд та для неї не створені умови для здійснення гігієнічних процедур. Батьки надають перевагу напівфабрикатам. Запаси продуктів незначні. Зі слів класного керівника, [PERSON] має низький рівень знань, педагогічно занедбаний, домашні завдання не виконує. В будинку немає художньої літератури та іграшок. Шкільним приладдям дитина забезпечена. Хлопчик повідомив, що у вільний час дивиться мультики та катається на велосипеді (а.с.15-22). Разом з тим, з акту обстеження від 17.05.2021 р. вбачається, що на момент відвідування сім`ї, було прибрано, санітарно-гігієнічний стан задовільний, але потребує покращення. Для [PERSON] не облаштована окрема кімната, але батьки облаштували окреме спальне місце. Ліжко застелене випраною постільною білизною. Батьки облаштувати місце для виконання домашніх завдань, є шафа для зберігання особистих речей та телевізор. [PERSON] частково забезпечений сезонним одягом та взуттям. У сім`ї з продуктів харчування наявна олія, картопля, макарони (а.с.23). Також судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що в жовтні 2020 р. [PERSON] , [INFO] було влаштовано до КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Згідно листа директора КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 26.04.2021 р. №75, [PERSON] , 2010 р.н. перебуває у закладі з 28.10.2020 року. За даний час [PERSON] відвідував батько [PERSON] декілька разів. Привозив солодощі, фрукти, іграшки, нову шапку та носки. Постійно відбувалося спілкування в телефонному режимі у зв`язку з карантином та обмежуванням у відвідуваннях. Також, в телефонному режимі відбувалося консультування батьків щодо подальшого виховання дитини, як гармонійної особистості, спрямування її життєвих інтересів в правильне русло. Батьки постійно цікавляться успіхами у навчанні дитини, життям Діми у закладі (а.с.11). Рішенням виконавчого комітету Тростянецької селищної ради від 17.06.2021 р. №129, вирішено негайно відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] та [PERSON] . Тимчасово влаштувати дитину до КНП «Тростянецька центральна районна лікарня» (а.с.24,25). Орган опіки та піклування Тростянецької селищної ради подав до суду висновок від 18.06.2021 р. за №02-15/1808 про доцільність позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] та [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 26-29). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Частинами 1 та 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Предметом доказування у даній справі є факти, які обґрунтовують наявність вини в діях батьків та того факту, що змінити їх поведінку по відношенню до своєї дитини взагалі неможливо, які мають бути встановленні при ухвалені судового рішення у справі. Судом не встановлено наявності такого обов`язкового елементу як винності в умисному ухиленні [PERSON] та [PERSON] від виконання їх батьківських обов`язків, а також неможливості змінити їх поведінку по відношенню до своєї дитини. Суд відхиляє аргументи, які викладені в поданому позові з наступних мотивів. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому, за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Суд не приймає до відома висновок Органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради від 18.06.2021 р. за №02-15/1808, оскільки вказаним органом не виявлено умисної поведінки матері та батька щодо невиконання ними батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Крім цього, цей висновок недостатньо обґрунтований та мотивований, так як він не містить висновків про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дитини та яким чином позбавлення відповідачів батьківських прав захистить інтереси дитини. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази, що орган опіки та піклування Тростянецької селищної ради якимсь чином аналізував якою мірою стверджувана незадовільність виховання дитини зумовлювала саме непоправна нездатність відповідачів забезпечувати належну опіку і піклування сина. Окрім наданих документів, у яких лише зафіксовано певні проблеми, позивачем не надано ніяких інших даних фактичного обсягу та достатності соціальної допомоги, як і не надано доказів проведення з відповідачами консультації з приводу виховання дитини з наданням конкретних рекомендацій. Суд вважає, що така інформація має важливе значення для висновку про те, чи виконала держава в особі відповідного органу свій конвенційний обов`язок зі збереження єдності сім`ї і чи дослідив такий орган достатнім чином ефективність менш суворих альтернативних заходів перед тим, як клопотати про позбавлення батьківських прав. Важке матеріальне становище сім`ї, погані житлові умови, чи вживання спиртних напоїв, не є наслідком ухилення [PERSON] та [PERSON] від виконання ними своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Також суд звертає увагу, що до матеріалів позовної заяви додано повідомлення т.в.о. начальника Тростянецького ВП від 19.03.2020 р. №1158, зі змісту якого встановлено, що [PERSON] відповідно до інтегрованої інформаційно-пошукової системи «АРМОР», протягом останнього року до адміністративної відповідальності не притягувався. [PERSON] протягом останнього року притягувалася двічі до адміністративної відповідальності за ст.178 КУПАП (а.с.12). Відповідно до повідомлення начальника Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 06.05.2021 р. №2068/208/01-2021, [PERSON] , 1974 р.н., притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП, гр. [PERSON] , 1972 р.н., до адміністративної відповідальності не притягувалась. Вищевказані громадяни до кримінальної відповідальності не притягувалися. Інформація з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків до відділення поліції не надходила (а.с.13). Судом критично оцінено також покликання представника позивача на те, що [PERSON] часто не відвідує школу без поважних причин, оскільки у судовому засіданні представник позивача вказала, що дитина не відвідувала школу два тижні у вересні - жовтні 2020 року. Щодо інших випадків наявні довідки від лікаря. Разом з тим у судовому засіданні відповідач [PERSON] вказала, що її син не відвідував школу, оскільки хворів, однак до лікаря не звертались, так як лікували самостійно, а інших випадків невідвідування школи не було. Крім того, на підтвердження факту пропуску [PERSON] занять у школі суду не надано ні відомостей зі школи, ні характеристики [PERSON] як учня. Вищезазначені повідомлення суд оцінює критично, оскільки на підтвердження інформації, зазначеної у них, до суду не подано доказів притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності у вигляді постанов. Окрім того, представником позивача до суду було подано як доказ копію повідомлення відділення поліції №2 ГРУП ГУНП у Вінницькій області від 27.08.2021 р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.184 КУПАП. [PERSON] , до адміністративної відповідальності не притягувався (а.с.61). Даний доказ суд до уваги не приймає, оскільки він поданий з порушенням вимог ст.83 ЦПК України. Також, повідомлення начальника відділення поліції №2 від 06.05.2021 р. та від 27.08.2021 р. (а.с.13, 61) містять суперечності, а тому не можуть бути прийняті як належні докази. Зазначене вказує на відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідачів було притягнуто до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . З урахуванням наведених положень законодавства та встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин, суд вважає, що сукупності доказів, наданих на підтвердження позовних вимог у справі, недостатньо для висновку про застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Окрім того, суд враховує, що відповідачі в судовому засіданні заперечували проти позбавлення їх батьківських прав щодо сина та бажають виховувати, спілкуватися та доглядати дитину. Одночасно, суд вважає за доцільне попередити відповідачів, що у разі продовження протиправної поведінки вони будуть позбавлені батьківських прав. Та на орган опіки та піклування Тростянецької селищної ради необхідно покласти контроль за виконанням батьківських обов`язків [PERSON] та [PERSON] , що узгоджується з п.18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Вимога про стягнення аліментів є похідною від вимоги про позбавлення батьківських прав, а тому не підлягає також до задоволення. Враховуючи те, що позивач в особі Органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради, був звільнений від сплати судового збору, в задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати слід компенсувати за рахунок Держави. Згідно ч.ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed