Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.08.2008 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 20.08.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 1 200, 00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачеві кредит. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, а тому станом на 31.12. 2016 року заборгованість за Кредитним договором становить 29774, 79 гривень, з яких: 892,10 гривень - заборгованість за кредитом; 23137, 16 гривень - заборгованість за процентами; 4089,59 гривень - заборгованість за пенею та комісією; 250,0 гривень - штраф (фіксована частина); 1405,94 гривень - штраф (процентна складова). Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 29774, 79 гривень, а також понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши при цьому заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, з'ясувавши думку представника позивача висловлену у письмовій заяві, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як вбачається з матеріалів справи, а саме з анкети - заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку разом з «Пам'яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», яка складає між [PERSON] та Банком Договір про надання банківських послуг, останній був укладений 13 серпня 2008 року. Проте, позивачем у позовних вимогах заявляється про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитний договором № б/н від 20.08.2008 року. Окрім того представником позивача подано розрахунок заборгованості з договором № б/н від 20.08.2008 року, проте відповідач по справі такого договору з позивачем не укладала, стороною договору не являється, а тому у неї не можуть виникати на підставі даного договору будь які зобов'язання перед позивачем. Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання і виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ст.612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Враховуючи те, що норми ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих ним повноважень судом створені належні умови для надання сторонами доказів, з'явлення клопотань витребування додаткових доказів. За таких обставин, враховуючи що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підстави своїх вимог, те, що відповідач не являється стороною договору, неналежне виконання якого спричинило виникнення заборгованості, яку позивач просить суд стягнути на його користь, те, що позивач вправі звернутися до суду із новим позовом про стягнення заборгованості з відповідача за договором, матеріали якого представлені у вказаній цивільній справі, з урахуванням неможливості судуу своєму рішенні виходити за межі заявлених позовних вимог, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

Outcome: dismissed