Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Наприкінці березня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,15 га, що розташовується в [ADDRESS]. Вказана обставина підтверджується наказом Радгоспу «Бориспільський» №469 від 16 листопада 1959 року, яким [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва будинку по [ADDRESS]. Згодом актом Переяслав-Хмельницького міського бюро технічної інвентаризації від 30 листопада 1959 року було відведено вказану земельну ділянку у користування [PERSON] В подальшому адресу домоволодіння було змінено з адреси [ADDRESS] на [ADDRESS]. 17 грудня 1993 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться в [ADDRESS]. Згодом позивач в порядку безоплатної приватизації отримала державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,100 га по [ADDRESS]. Частина земельної ділянки площею 0,050 га була передана у власність [PERSON] Так, рішенням Бориспільської міської ради №3889-46-VІ від 24 грудня 2013 року [PERSON] було затверджено проект землеустрою та передачу безплатно у його власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позивач не давала дозвіл на вилучення з її користування частину земельної ділянки та передачу її у власність відповідача. Таким чином [PERSON] вважає, що було порушено її право на користування земельною ділянкою. Тому вона просить суд визнати незаконними рішення Бориспільської міської ради №3889-46-VІ від 24 грудня 2013 року в частині виділення земельної ділянки площею 0,0920 га по [ADDRESS], у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0920 га по [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та просив суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] не визнала позов та заперечувала проти його задоволення. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився та про своє ставлення до позову суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що наказом по Радгоспу «Бориспільський» №469 від 16 листопада 1959 року [PERSON] дозволено будівництво будинку в [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до акту Перяслав-Хмельницького міського бюро технічної інвентаризації від 30 листопада 1959 року був проведений відвід земельної ділянки площею 1500,00 кв.м., яка розташована в [ADDRESS], в користування [PERSON] (а.с.9). [PERSON] померла. Після її смерті у встановлено порядку спадщину прийняв її син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого Бориспільською міською державною нотаріальною конторою від 15 червня 1990 року. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадкування здійснювалось за заповітом. З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 грудня 1993 року вбачається, що його спадкоємцем є [PERSON], яка у встановленому порядку прийняла спадщину (а.с.11). Довідкою Бориспільського міжміського БТІ про реєстрацію домоволодіння [ADDRESS] встановлено, що вказане домоволодіння зареєстровано на праві власності за [PERSON] за №23 від 04 січня 1994 року (а.с.12). На підставі рішення Бориспільської міської ради №1355-ХХІІІ-IV від 27 січня 2005 року позивач отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку з кадастровим номером [NUMBER] (а.с.13). Рішенням Бориспільської міської ради №3889-46-VІ від 24 грудня 2013 року [PERSON] був затверджений проект землеустрою щодо відведення у його власність земельної ділянки площею 0,0920 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (а.с.43-44). Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності. За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проте, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що після отримання рішення Бориспільської міської ради №3889-46-VІ від 24 грудня 2013 року [PERSON] зареєстрував у встановленому порядку право власності на вказану земельну ділянку. Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що у рішенням Бориспільської міської ради №3889-46-VІ від 24 грудня 2013 року передано у власність [PERSON] саме ту частину земельної ділянки площею 0,050 га, яка перебувала у користуванні позивача. Так, згідно наказу по Радгоспу «Бориспільський» від 16 листопада 1959 року та акту Переяслав-Хмельницького міського БТІ від 30 листопада 1959 року зазначено адресу розташування земельної ділянки [ADDRESS]. В той час як відповідно до копії державного акту серії [NUMBER] [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка, яка розташовується в [ADDRESS]. Зі змісту позовної заяви вбачається, що адресу домоволодіння було змінено з адреси [ADDRESS] на [ADDRESS]. Незважаючи на це, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують вказану обставину. Представником позивача не надано суду інших доказів на підтвердження вказаних обставин. Тому суд вважає, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування не суперечить ч.5 ст.116 ЗК України та не порушує право позивача. Таким чином, відсутні підстави для визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а тому у задоволенні позову належить відмовити. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем, присуджуються йому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій (а.с.1,2) вбачається, що при пред'явленні позову [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред'явленого нею позову відмовлено, тому підстави для відшкодування їй судових витрат відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed