Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

ПАТ «Альфа Банк» 15 жовтня 2013 року звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач у своєму позові посилався на те, що 28 березня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 17 727,84 доларів США на придбання транспортного засобу, а відповідач зобов'язався прийняти кошти, своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови договору та повернути кредит позивачу рівними частинами, у термін, визначений у графіку повернення, але не пізніше 28 березня 2013 року. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 28 серпня 2013 року склав 318 976,96 грн. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 318 976,96 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визнала , просила відмовити в задоволенні. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 28 березня 2007 між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490035121, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 17 727,84 доларів США на придбання транспортного засобу з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше ніж 28 березня 2013 року, а відповідач зобов'язався прийняти кошти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с. 5-6). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачем порушуються взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 28 серпня 2013 року відповідно до розрахунку виникла заборгованість у розмірі 1 684 260,02 грн., яка складається з: заборгованості за сумою кредиту в розмірі 91 577,72 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 58 656,39 грн. та заборгованості по пені в розмірі 1 534 025,91 грн. (а.с. 12). Проте, з огляду на принцип розумності та справедливості, ПАТ «Альфа-Банк», користуючись своїми процесуальними правами, зменшив суму нарахованої неустойки до 11 %, тому загальна сума заборгованості відповідача станом на 28 серпня 2013 року яка вказана в прохальній частині позовної заяви становить 318 979,96 грн., а саме: заборгованості за сумою кредиту в розмірі 91 577,72 грн., заборгованості по відсотках 58 656,39 грн., та заборгованості по пені в розмірі 168 742,85 грн. (а.с. 3). З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором від 28.03.2007 року між позичальником та кредитором було укладено договір застави рухомого майна № 490035121-3 від 28.03.2007 року, предметом якого є транспортний засіб MITSUBISHI COLT 2006 року випуску , державний номер [NUMBER]. Позивачем взяті на себе зобов»язання щодо надання відповідачу грошових коштів були виконані належним чином, у свою чергу [PERSON] її зобов»язання щодо своєчасного повернення отриманих коштів виконано не було. На підставі того, що відповідачем не було погашено наявну заборгованість, банк звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу. Судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2009 року стягнуто заборгованість з [PERSON] на користь ЗАТ « Альфа Банк» усього 146114.32 грн, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернено стягнення на предмет застави автомобіль MITSUBISHI COLT 2006 року випуску , державний номер [NUMBER]( а.с. 55-57). Постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС ДМУЮ від 17.06.2011 року про повернення виконавчого документа стягувачеві , в ході проведення реалізації рухомого майна боржника стягнуто суму у розмірі 33484 грн, залишок боргу складає 112630.32 грн. ( а.с. 62). Частиною 1 ст.590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку , встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим законом. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства про вирішення спорів, що виникають із кредитних відносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано б боржником, не припиняє право відносин сторін кредитного договору, та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов»язання залишається невиконаним належним чином відповідно до статей 526,599 ЦК України. Таким чином , закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що він не має можливості пред»явити судовий наказ Шахтарського мськрайонного суду Донецької області від 27.08.2009 року до виконання. Зазначених обставин позивач не довів, чим не виконав вимоги ст.. 10 ЦПК України , відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Все вищезазначене вказує на те, що розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, позовні вимоги незаконні, необґрунтовані, недоведені та безпідставні, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed