Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 21.03.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500470463 (надалі Договір) відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 26014,30 грн., на строк з 21.03.2014 року по 24.03.2019 року, із сплатою відсотків на користування кредитом в розмірі 17,99% на рік, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 24.06.2015 року становить 35821,24 грн., з яких заборгованість за кредитом - 24620,83 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 3677,31 грн., заборгованість по комісії 5723,10 грн., заборгованість по штрафам 1800,00 грн. В звязку з тим, що відповідач відмовляється добровільно повернути кошти, ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань щодо повернення боргу, позивач був вимушений звернутися з позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та в разі неявки відповідача не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, 21.03.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500470463 (надалі Договір) відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 26014,30 грн., на строк з 21.03.2014 року по 24.03.2019 року, із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,99% на рік, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (а.с. 4-6). Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 24.06.2015 року становить 35821,24 грн., з яких заборгованість за кредитом - 24620,83 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 3677,31 грн., заборгованість по комісії 5723,10 грн., заборгованість по штрафам 1800,00 грн. (а.с. 11). Таким чином, [PERSON], порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якою зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1054 ЦК України, яка вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинно бути виконано у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогою позивача про стягнення з відповідача боргу за договором кредиту на загальну суму 35821,24 грн. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 358,21 грн., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved