Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.09.2007 року відповідач на підставі укладеного договору отримав кредит у розмірі 21825,60 дол. США на термін повернення до 17.09.2014 року і зобов'язався повернути кредит зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки та порядку, передбаченому договором, а саме щомісяця надавати банку грошові кошти у вигляді щомісячного платежу, що складається із боргу за договором, за відсотками, комісією, а також інших витрат, передбачених угодою. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, згідно позовної заяви відповідач станом на 14.08.2014 року має заборгованість у сумі 82607,51 дол. США, яка складається з наступного: 20474,19 дол. США - заборгованість за кредитом; 21914,60 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1528 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 38690,72 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Банк просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 82607,51 доларів США, що за курсом 13,9 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.08.2014 року складає 1081332,31 гривень, а також судовий збір у розмірі 3775,80 гривень. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Суду представник позивача пояснила, що відповідач взяв гроші за кредитним договором і порушував виконання зобов'язання щодо їх повернення. Тому банк вимушений був звернути стягнення у 2013 році на предмет застави - автомобіль марки Great Wall Safe, від реалізації якого отримано банком і зараховано на транзитний рахунок 21.11.2013 року із конвертацією в долари США по курсу 7,993 грн. в розмірі 7256,35 дол. США, що розподілена наступним чином: 150 дол. США направлені на погашення заборгованості за транспортування автомобілю; 666,58 дол. США на погашення витрат за зберігання і утримання предмету застави на майданчику банку; а 3628,18 дол. США направлені на погашення тіла кредиту, та 2811,46 дол. США направлені на погашення пені. Просять задовольнити уточнену позовну заяву в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково. Представник відповідача [PERSON] відмітив, що нарахування штрафних санкцій у кредитних відносинах повинно відбуватись по щомісячним платежам від дня, коли відбулося це порушення. Пеню слід стягувати не більш як за один рік, оскільки для неї передбачена спеціальна позовна давність. Також вважає, що із наданих банком документів незрозуміло, яка щомісячна сума заборгованості за кредитом нараховувалась [PERSON] Крім того, вважає підлягає застосуванню трирічний строк звернення до суду за стягненням виплат, починаючи з 2011по 2013 роки. Із загальної суми боргу за три роки слід виключити суму, отриману банком від реалізації предмету застави автомобіля. Погашені суми за зберігання автомобілю на майданчику неможна включати у витрати банка, так як наданий банком договір не містить юридичних ознак договору. Також вважає завищенням з боку позивача сум на зберігання автомобілю в розмірі понад 666 дол. США., до того ж немає розрахунку сум платежів за зберігання предмету застави. Ця сума, на його думку, повинна зараховуватись до платежів боргу за договором. Просить суд при вирішенні справи застосувати строк позовної давності. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що дійсно 17.09.2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №DO1FAN02000088, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 21825,60 доларів США на купівлю автомобіля, з терміном повернення коштів до 17.09.2014 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та інших виплат (а.с.69) Договором передбачений період сплати з 17 по 21 числа кожного місяця. Так, погашення заборгованості за укладеним договором здійснюється щомісяця у вигляді щомісячного платежу в сумі 417,79 доларів США, що включає в себе заборгованість за кредитом, відсоткам, винагороди. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У порушення зазначених норм закону та умов договору, Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував. Факт неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов'язання в судовому засіданні ніким не оспорюється, і, отже, вважається перед судом доведеним. Однак, при визначенні сум, які підлягають стягненню з відповідача, суд керується наступним: В розглядуваній судом ситуації має місце порушення виконання зобов'язання з боку відповідача. Порушенням зобов'язання відповідно до ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання. В даному випадку, відповідач [PERSON] прострочив виконання зобов'язання. При цьому, слід розрізняти різні по суті поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов'язання». Поряд із встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, яке визначене для відповідача в п.7 Особливих умов укладеного з банком кредитного договору і п.34.2 Особливих умов договору застави рухомого майна від 19.09.2007 року (а.с.69, 72), згідно з ч.3 ст.254 Ц України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом із виписки про погашення кредиту, відповідач перестав виконувати зобов'язання з щомісячних платежів з погашення кредиту з листопада 2007 року і погашення процентів з липня 2008 року (а.с.73), тоді як банк з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту звернувся в суд 13 березня 2014 року (а.с.3) Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що передбачено ч.4 ст.267 ЦК України. Загальна позовна давність на підставі ст.257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Суд вважає, що оскільки умовами укладеного між сторонами справи кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та строки, визначені договором, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, то має місце встановлення окремих самостійних зобов'язань, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та самостійної відповідальності за невиконання цього обов'язку. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи положення ст.257 ЦК України, а також момент, коли [PERSON] перестав виконувати зобов'язання за кредитним договором, тобто почав порушувати права банку, суд робить висновок, що банк має право на отримання всіх несплачених відповідачем сум щомісячних платежів за період з 13 березня 2011 року, які мають нараховуватись щомісячно по 417,79 доларів США у термін сплати, вказаний в договорі. Отже, загальна сума кредитної заборгованості в межах строку позовної давності, на яку має право банк, визначається шляхом помноження щомісячного платежу на кількість місяців за три роки, що складає: 36 х 417,79 = 15040,44 доларів США. Крім того, з метою забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань перед банком з [PERSON] укладений Договір застави рухомого майна від 19 вересня 2007 року, де предметом застави став придбаний за кредитні кошти банка автомобіль марки Great Wall Safe (а.с.70) Суд встановив, що від реалізації цього предмета застави 21.11.2013 року на транзитний рахунок [PERSON] надійшли кошти на загальну суму 7256,35 доларів США, що по курсу 7,993 грн. становило 58 тис. грн., що підтверджується меморіальним ордером (а.с.107) Стосовно розподілення цієї суми на погашення заборгованості за кредитом і сплату витрат банку суд також не погоджується із доводами представника позивача. Так, в судове засідання банком надано меморіальний ордер №1 від 29 травня 2013 року про сплату по рахунку №1037 від 18.05.2013 року суми 1200 грн., що в еквіваленті до курсу становить 150,13 доларів США, за транспортировку а/м Great Wall Safe д/н [NUMBER]. При цьому, обґрунтування цієї суми і на якій підставі вона нарахована, з урахуванням яких показників складається і визначена, позивачем не представлено. Суд керується приписами ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Також на думку суду, не доведено позивачем правових підстав і розміру стягнення з [PERSON] коштів в рахунок погашення витрат на зберігання і утримання предмета застави. Дійсно, п.15.9 укладеного Договору застави передбачено право банку у разі звернення стягнення на предмет застави задовольнити за його рахунок свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи кредит, відсотки, винагороду та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки за порушення зобов'язань за договором, відшкодування збитків; витрати з утримання та зберігання предмету застави, витрати, пов'язані з доставкою предмета застави до місця зберігання, неустойку, та інші витрати, понесені у зв'язку з із пред'явленням вимоги за кредитним договором та зверненням стягнення на предмет застави. З наданої суду інформації вбачається, що зберігання автомобілю як предмету застави відбувалось на майданчику банка протягом періоду з 23.05.2013 по 25.11.2013 р.р., у зв'язку з чим банк витратив 666,58 дол. США (а.с.83,84,103) Нарахування цієї суми приведено у виписці по рахунку [NUMBER], і, як видно, плата нараховувалась за зберігання автомобілю [PERSON] по 36 грн. щоденно. Чому саме така сума нарахована банком, документів не надано, відповідного розрахунку цієї суми не проводилось. Крім того, посилання представника позивача в обґрунтування своїх вимог на укладений договір оренди приміщення від 12.11.2010 року, за яким банк орендує будівлю для зберігання транспортних засобів, не може бути взятий до уваги, оскільки цей договір не відповідає загальним юридичним вимогам, які пред'являються до офіційного документу, зокрема не містить дані про орендодавця та інші обов'язкові відомості, тобто не може бути прийнятий судом як належний доказ у справі. Також не доведено перед судом, що саме на цьому майданчику, а не іншому, зберігався предмет застави за договором з [PERSON] До того ж, у виписках з банківських операцій, сума 666,58 дол. США значиться зарахованою як погашення штрафу, що ніяк не узгоджується із платою за зберігання та утримання предмета застави, про які зазначає в судовому засіданні представник банку. З урахуванням викладеного, суми виручених коштів з продажу автомобілю в розмірі 150,13 дол. США та 666,58 дол. США підлягають включенню в рахунок необхідних для сплати відповідачем за договором щомісячних платежів. Крім того, позивач, посилаючись на прострочення виконання відповідачем зобов'язань з повернення кредиту, просить стягнути з нього за уточненою позовною заявою 38690,72 дол. США пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно приписів ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частина 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналіз норм ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року №6-11цс13, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Як вбачається судом з п.4.1 договору, у разі порушення позичальником зобов'язань за цим договором, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні, за кожний день прострочення. Враховуючи, що позичальник повинен сплачувати щомісячний платіж за попередній місяць кожного місяця терміном з 17 по 21 числа, то право банку на отримання платежу в межах річного строку давності з березня місяця 2013 року порушено у наступному місяці, у квітні 2013 року, і дізнався банк про це після 21-го числа, тобто починаючи з 22 квітня 2013 року. З цього часу і по день звернення до суду повинна нараховуватись пеня. І вона складає: сума простроченого платежу 417,79 доларів США помножити на 0,15%, розділити на 100% і результат помножити на кількість прострочених днів за період з 22 квітня 2013 року по 12 березня 2014 року включно, тобто на 325 днів. Сума пені, що підлягає стягненню з [PERSON], становить: (417,79 х 0,15/100) х 325= 203,67 доларів США. Таким чином, від загальної суми кредитної заборгованості в межах строку позовної давності, яка складає 15040,44 доларів США, суд віднімає суму, отриману від реалізації авто у 2013 році в розмірі 7256,35 дол. США, і тому борг [PERSON] за договором становить 7784,09 дол. США (15040,44 - 7256,35). Саме ця сума підлягає стягненню з [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Також суд стягує з [PERSON] суму пені за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 203,67 доларів США. Отже, всього слід стягнути з відповідача на користь Приватбанку заборгованість за кредитним договором на суму 7987,76 доларів США, що станом на день винесення рішення згідно офіційного курсу НБУ еквівалентне гривні на суму 125966,97 грн. Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 1528 дол. США не підлягають задоволенню, оскільки не були обґрунтовані та не доведені позивачем, в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження цієї заборгованості та її розрахунку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому підлягає стягненню з відповідача сума судового збору 365 грн. 10 коп. В іншій частині заявлених вимог слід відмовити.

Outcome: partial