Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Одеська міська рада звернулась з позовом до [PERSON] , [PERSON] про приведення до попереднього стану нежитлового приміщення підвалу та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.09.2008 року № 1065 Комунальному підприємству «Міськзелентрест» передано в управління нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 37.4 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Далі, 30.10.2008 року між представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та комунальним підприємством «Міськзелентрест» підписано акт приймання-передачі вищевказаного приміщення. Над даним приміщенням підвалу розташована кв. [ADDRESS] , яка перебувала у власності приватних осіб. [PERSON] була первісним власником квартири [ADDRESS] (над оспорюваним приміщенням підвалу). Відповідно до технічного паспорту від 30.03.2012 року квартира [ADDRESS] , що знаходиться за вищевказаною адресою, мала загальну площу 15,6 кв.м. та складалась з однієї житлової кімнати площею 9,8 кв.м. Згідно з договором дарування від 28.04.2012 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] та посвідченим державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Вахненко Ю.О., [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] , загальною площею 15,6 кв.м., яка складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 9,8 кв.м. Позивач зазначає,\~що,\~незважаючи на\~те,\~що нежитлове\~приміщення підвалу\~знаходилося у\~власності територіальної\~громади міста\~Одеси в\~особі Одеської\~міської ради,\~11.03.2015\~року [PERSON] \~зареєстровано декларацію\~про готовність\~об`єкта\~до експлуатації\~№ ОД\~142150700523,\~з якої\~вбачається,\~що відбулась\~реконструкція квартири\~ [ADDRESS] ,\~зі збільшенням\~площі квартири\~до 52,6\~кв.м.\~за рахунок\~приєднання до\~вищевказаного нежитлового\~приміщення підвалу,\~загальною площею\~37,4\~кв.м.В подальшому, 23.03.2015 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області видано [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,6 кв.м., житловою 9,8 кв.м. 08.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування вищезазначеної квартири. 22.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , загальною площею 52,6 кв.м. Наказом управління ДАБК Одеської міської ради від 11.05.2017 року № 01-13/171ДАБК реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 142150700523 від 11.03.2015 року - скасовано у зв`язку з внесенням недостовірних даних. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23.02.2018 року у цивільній справі № 522/14207/17 визнано незаконним та скасовано вищевказане свідоцтво, визнано договори дарування недійсними та витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] , [PERSON] нежитлове приміщення підвалу, яке приєднано до загальної площі квартири [ADDRESS] . (рішення набрало законної сили 01.07.2019 року). Таким чином, позивач наголошує, що у відповідності до вищевказаного рішення суду власником спірного нежитлового приміщення підвалу є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, про що також свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.10.2019 року № 184690640. Як власник нежитлового приміщення підвалу Одеська міська рада має право вимагати приведення приміщення до попереднього стану відповідно до технічної документації, яка була наявна до реконструкції та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення з наступних підстав. Позивач зазначає, що нежитлове приміщення підвалу, площею 37,4 кв.м., яке приєднано до квартири [ADDRESS] , має бути приведене до попереднього стану відповідно до технічного паспорту від 01.11.2001 року, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН». Згідно з вказаним технічним паспортом від 01.11.2001 року нежитлове приміщення підвалу за адресою: [ADDRESS] , має загальну площу - 37.4 кв.м та складається з основної площі 24.5 кв.м., підсобної 12.9 кв.м. Стосовно усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення Одеська міська рада зазначає, що такий спосіб захисту прав відновить порушені права територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради як власника нежитлового приміщення підвалу, яке незаконно вилучене та вже тривалий час використовується відповідачами без достатніх правових підстав. Факт незаконного використання нежитлового приміщення підвалу, яке належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, встановлено рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23.02.2018 року у цивільній справі № 522/14207/17, має преюдиційне значення та не потребує доказування, оскільки обставини, встановлені рішенням Приморського районного суду міста Одеса від 23.02.2018 року, що набрало законної сили у цивільній справі № 522/14207/17, є преюдиційними та не повинні повторно доказуватись під час розгляду цієї цивільної справи. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2020 року провадження по справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, та надано час відповідачу для надання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.09.2021 року закрито провадження по цивільній справі за позовом Одеської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про приведення до попереднього стану нежитлового приміщення підвалу та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, в частині позивних вимог до [PERSON] . Представник позивача подав заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився. У відповідності до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього \~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 266-І «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» весь житловий і нежитловий фонд перейшов до комунальної власності. Відповідно до акту приймання-передачі державного майна в комунальну власність міста Одеси по галузі житлово-комунальне господарство від 18.02.1992 року, складеного на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.11. 1991 року № 311 та рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 266-ХІ, обласне управління житлового-комунального господарства передало, а управління житлово-комунального господарства м. Одеси прийняло державне майно. Відповідно до зведеної відомості житлового та нежитлового фонду місцевих рад було передано 15,5 тис. житлових будівель. Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.09.2008 року № 1065 Комунальному підприємству «Міськзелентрест» передано в управління нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 37.4 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . 30.10.2008 року між представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та комунальним підприємством «Міськзелентрест» підписано акт приймання-передачі вищевказаного приміщення. Над даним приміщенням підвалу розташована кв. [ADDRESS] , яка перебувала у власності приватних осіб. Встановлено, що [PERSON] була первісним власником квартири [ADDRESS] , тобто над оспорюваним приміщенням підвалу. Відповідно до технічного паспорту від 30.03.2012 року квартира [ADDRESS] , що знаходиться за вищевказаною адресою, мала загальну площу 15,6 кв.м. та складалась з однієї житлової кімнати площею 9,8 кв.м. Згідно з договором дарування від 28.04.2012 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] та посвідченим державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Вахненко Ю.О., [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] , загальною площею 15,6 кв.м., яка складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 9,8 кв.м. 11.03.2015 року [PERSON] зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 142150700523, з якої вбачається, що відбулась реконструкція квартири [ADDRESS] , зі збільшенням площі квартири до 52,6 кв.м. за рахунок приєднання до вищевказаного нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 37,4 кв.м. 23.03.2015 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області видано [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,6 кв.м., житловою 9,8 кв.м. 08.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування вищезазначеної квартири. 22.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , загальною площею 52,6 кв.м. Наказом управління ДАБК Одеської міської ради від 11.05.2017 року № 01-13/171 ДАБК реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 142150700523 від 11.03.2015 року - скасовано у зв`язку з внесенням недостовірних даних. Згідно рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23.02.2018 року. Яке набрало законної сили 01.07.2019 року, у цивільній справі № 522/14207/17 визнано незаконним та скасовано вищевказане свідоцтво, визнано договори дарування недійсними та витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] , [PERSON] нежитлове приміщення підвалу, яке приєднано до загальної площі квартири [ADDRESS] . Зазначе Таким чином, відповідно до вищевказаного рішення суду власником спірного нежитлового приміщення підвалу є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, про що також свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.10.2019 року № 184690640, а тому як власник нежитлового приміщення підвалу Одеська міська рада має право вимагати приведення приміщення до попереднього стану відповідно до технічної документації, яка була наявна до реконструкції та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення з наступних підстав. Згідно з технічним паспортом від 01.11.2001 року нежитлове приміщення підвалу за адресою: [ADDRESS] , має загальну площу - 37.4 кв.м та складається з основної площі 24.5 кв.м., підсобної 12.9 кв.м. 23.02.2018 року рішенням Приморського районного суду міста Одеси у цивільній справі № 522/14207/17 встановлено, що [PERSON] без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації провела самовільну реконструкцію нежитлового приміщення підвалу Одеської міської ради з приєднанням його до квартири [ADDRESS] . 09.04.2020 року департамент комунальної власності Одеської міської ради листом від 08.04.2020 року № 01-19/648 повідомив, що відповідно до акту від 12.03.2020 року при обстеженні нежитлового приміщення підвалу за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що у вищезазначеному приміщенні проведена реконструкція, встановлено нові вхідні двері, вікна з двору замуровано, двері зачинені, потрапити не вдалося, про що складено відповідний акт. Відповідно до п. 1.4.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, переобладнання і перепланування житлового будинку (квартири), що належить громадянинові на праві власності, проводиться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Згідно ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: - розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови; - розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; - раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; - урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; - урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва. Згідно з п. 3.21 Розділу 3 ДБН А.2.2-3: 2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності). В свою чергу, новим будівництвом є будівництво будинків, будівель, споруд, їх комплексів, що здійснюється з метою створення об`єктів виробничого і невиробничого призначення, а також лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, в тому числі добудова зупинених об`єктів незавершеного будівництва. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно зі ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Згідно з п. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-130-цс від 04.12.2013 року у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником отримано право власності. Таким чином, нежитлове приміщення підвалу, що є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, площею 37.4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , повинно бути приведеним до попереднього стану силами і за рахунок [PERSON] . Факт незаконного використання нежитлового приміщення підвалу, яке належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, встановлено рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23.02.2018 року у цивільній справі № 522/14207/17, має преюдиційне значення та не потребує доказування. Так, статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» передбачено, що за змістом частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Таким чином, обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства. В свою чергу, преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивні межі полягають у тому, щоб в обох справах брали участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Таким чином, преюдиція це встановлене процесуальним законом правило (нетиповий нормативний припис) звільнення від доказування обставин, установлених рішеннями суду у цивільній, господарській, адміністративній справі, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційність становить обов`язок суду, який розглядає цивільну справу, визнати такими, що не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиція є похідною категорією від фактичної презумпції істинності судового рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини, встановлені рішенням Приморського районного суду міста Одеса від 23.02.2018 року, що набрало законної сили у цивільній справі № 522/14207/17, є преюдиційними та не повинні повторно доказуватись під час розгляду цієї цивільної справи. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового чи нежитлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Встановлено, що між Одеською міською радою та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу спірного приміщення. Таким чином, з огляду на те, що власником спірного нежитлового приміщення підвалу розташованого за адресою: [ADDRESS] є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, та враховуючи, що нежитлове приміщення підвалу, площею 37,4 кв.м., приєднано до квартири [ADDRESS] , позивач має право вимагати приведення приміщення до попереднього стану відповідно до технічної документації, яка була наявна до реконструкції та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення з наступних підстав. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог про приведення до попереднього стану нежитлового приміщення підвалу та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення. Згідно з ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.2 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Судом встановлено, що позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4204,00 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням, на зазначену суму. На підставі викладеного,

Outcome: approved