Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Орган опіки та піклування Перечинської райдержадміністрації в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить позбавити останніх батьківських прав відносно [PERSON] , як таких, що ухиляються від виконання батьківських обов`язків, та передати дитину для влаштування в дитячий заклад області. Свої позовні вимоги мотивують тим, що з 03 травня 2017 року до 20 лютого 2018 року на підставі заяви матері дитина [PERSON] перебувала в обласному будинку м. Свалява, після чого повернулася додому у задовільному стані. Однак, там догляд за нею був неналежний, внаслідок чого вона втратила вагу (до 9 кг) та стала слабкою. За таких обставин, 06 лютого 2019 року [PERSON] у важкому стані поступила до Перечинської центральної райлікарні. За час перебування у дитячому відділенні стан дитини трохи покращився, але батьки до дитини навідувалися лише один раз (мама [PERSON] - [PERSON] була в лікарні при поступленні 06 лютого 2019 року та 08 лютого 2019 року), після чого станом доньки жоден з відповідачів не цікавився. Так, 16 квітня 2019 року було проведено обстеження по місцю проживання батьків дитини, у ході якого встановлено, що в сім`ї виховуються троє малолітніх дітей, матеріально-фінансове становище [PERSON] та [PERSON] є нестабільним, відповідно до висновку комплексної психолого-педагогічної оцінки розвитку дитини, наданого комунальною установою «Інклюзивно-ресурсний центр» Перечинської районної ради, малолітній дитині [PERSON] рекомендована постійна медична реабілітація та влаштування в дитячий будинок-інтернат, тоді як зі слів матері вона жодного разу не навідала доньку [PERSON] в обласному притулку для дітей, надати їй спеціальне харчування та догляд не має можливості, повернути доньку в сім`ю на виховання не бажає. Отже, враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити. У підготовчому судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позов визнали. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] (а. с. 5, 6, 7, 8-9). Також встановлено, що з 03 травня 2017 року по 20 лютого 2018 року [PERSON] у зв`язку з поганими матеріально-побутовими умовами сім`ї на підставі розпорядження голови Перечинської РДА Закарпатської області № 130 від 27 квітня 2017 року та заяви матері [PERSON] від 24 квітня 2017 року перебувала в обласному Будинку дитини Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації. За час її перебування у вказаному закладі мама такої навідалася до неї тільки один раз - 13 жовтня 2017 року. 20 лютого 2018 року на підставі заяви [PERSON] , висновку Служби у справах дітей Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області № 1 від 16 лютого 2018 року та акту вибуття дитини в сім`ю батьків від 20 лютого 2018 року дитину [PERSON] здоровою передано матері (а. с. 44-48). Разом з цим, 06 лютого 2019 року [PERSON] у важкому стані поступила у дитяче відділення Перечинської центральної районної лікарні, де її мама була присутньою при поступленні та 08 лютого 2019 року, у подальшому станом дитини жоден з батьків не цікавився, відтак 20 березня 2019 року таку було влаштовано до обласного притулку для дітей Берегівського району (смт. Батьово) (а. с. 15, 16). Як вбачається з акту обстеження умов проживання сім`ї відповідачів від 16 квітня 2019 року, [PERSON] не взмозі надати своїй доньці [PERSON] дієтичне харчування та не бажає повернути таку в сім`ю (а. с. 13, 14). Крім цього, факт ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки [PERSON] також встановлено висновком органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації, в резолютивній частині якого уповноважений орган вважає за доцільне надати згоду на позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , як таких, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків (а. с. 17-19, 20-22). Так, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 155 цього Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено в п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки, позов у частині позбавлення їх батьківських прав визнали, тому суд вважає, що їх слід позбавити таких відносно [PERSON] . При цьому, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи те, що позов щодо позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав підлягає задоволенню, суд приходить до висновку, що з відповідачів слід стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, що стосується розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] та [PERSON] , то з урахуванням вищевказаних норм та ч. 1 ст. 182 СК України, а також того, що відомості про заробіток (дохід) платників аліментів у матеріалах справи відсутні, суд вважає за необхідне визначити з кожного аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів їх доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється в сумі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на дату подання позову - 1 921 грн.). Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідачі позовні вимоги визнали, тому суд приходить до висновку, що судовий збір, який би поніс позивач при сплаті судового збору у загальному порядку у сумі 960,50 грн. (1 921 грн. - 50%, що підлягали б поверненню йому з державного бюджету), підлягає стягненню на користь держави з відповідачів, а саме з кожного по 480,25 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved