Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

орган опіки та піклування Перечинської РДА в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся в суд з даним позовом, у якому просить відібрати від [PERSON] малолітню дитину, а саме сина, [PERSON] , [INFO] , призначити [PERSON] його опікуном, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі щомісячно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що після смерті матері [PERSON] , [INFO] , малолітня дитина [PERSON] опинився у складних життєвих обставинах. Так, на адресу служби у справах дітей райдержадміністрації надійшла інформація Т.Пасіцької сільської ради про неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків відносно дитини, такий звернувся до органу місцевого самоврядування з тим, що він не має змоги самостійно забезпечувати в подальшому належний та повноцінний догляд за дитиною, оскільки ніде не працює та часто хворіє, а також подав письмову заяву про позбавлення його батьківських прав та встановлення опіки над його малолітнім сином [PERSON] Оскільки, батько [PERSON] не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідне та якісне харчування, медичний огляд та лікування дитини, що негативно впливає на розвиток дитини як складової виховання, а також обов`язок утримання дитини до досягнення нею повноліття не виконує протягом тривалого часу, не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання, тому просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила відібрати дитину від батька без позбавлення його батьківських прав та стягувати з нього аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі не меншому п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також призначити опікуном дитини тітку [PERSON] . У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. У судовому засіданні встановлено, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та відповідач [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження, виданим виконкомом Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 22 вересня 2015 року (а. с. 14, 16). Разом з цим встановлено, що мати дитини [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 15 січня 2019 року (а. с. 15), у зв`язку з чим без материнської опіки залишилося двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а їх батько відповідач [PERSON] звернувся до виконкому сільської ради з тим, що він не має змоги самостійно забезпечити належний та повноцінний догляд за дітьми, оскільки ніде не працює та часто хворіє (а. с. 4, 5).\~\~ Актами обстеження умов проживання від 04 та 14 лютого, а також 06 березня 2019 року комісією встановлено, що умови проживання відповідача [PERSON] є незадовільними та не придатними для повноцінного проживання дітей; у будинку дві кімнати, будинок занедбаний, відсутня постільна білизна, продуктів харчування немає; діти брудні, не одягнуті та не доглянуті, для їх виховання та розвитку відсутні умови, забезпечити їх у найближчий час відповідач можливості немає. На момент останнього обстеження дитина [PERSON] перебувала з дідусем [PERSON] , 1944 року народження (а. с. 10-13). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області № 147/01-31 від 04 квітня 2019 року уповноважений орган вважає за доцільне надати згоду на відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , без позбавлення його батьківських прав як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а. с. 18-19). Згідно з положеннями ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, суд приймає до уваги те, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав ґрунтуються на нормах чинного законодавства і підлягають до задоволення, оскільки відповідач вже протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї малолітньої дитини, не здійснює за нею належного догляду, а залишення дитини з батьком є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. При вирішенні питання про призначення [PERSON] опікуном над дитиною [PERSON] , суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 243 СК України опіка та піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з частинами 2, 3, 4 статті 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. У відповідності до ст. 244 Сімейного кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Аналізуючи встановлені у судовому засіданні обставини справи, суд прийшов до висновку, що відповідно до ст. ст. 63, 64 ЦК України та ст. 244 СК України перешкод для призначення [PERSON] , яка є тіткою дитини, опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , не встановлено, оскільки матеріалами справи підтверджено, що тітка займається вихованням та утриманням дитини та виконує дані обов`язки належним чином (а. с. 31-37). Крім цього, незважаючи на відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, на відповідача [PERSON] покладено також обов`язок утримувати малолітнього сина до досягнення ним повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 СК України. Будь-які докази на підтвердження поганого стану здоров`я відповідача у матеріалах справи відсутні. Про випадки, передбачені ст. 184 СК України, не йдеться. Крім того, розмір 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є мінімальним. З огляду на вказане вище та враховуючи обставини, які мають значення при визначенні розміру аліментів, суд вважає за необхідне та можливе стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved