Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

ПАТ «ВТБ БАНК» звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором №110/07В від 06.12.2007 року у сумі 414078,72 грн. та судового збору у розмірі 6211,18 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до умов кредитного договору №110/07В від 06.12.2007 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «ВТБ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ БАНК», відповідачу банком був наданий кредит у розмірі 30000 доларів США строком до 06.12.2025 року зі сплатою процентів за користування кредитом 12,5% річних. Позивачем своєчасно було виконано свій обов'язок надати кредитні кошти. Відповідачем було порушено зобов'язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, тобто умови кредитного договору щодо погашення кредиту, процентів відповідачем не виконуються. 18.03.2009 року між ВАТ «ВТБ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ БАНК» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору. Цей договір є невідємною частиною кредитного договору, проте не збільшує відповідальність позичальника, не змінює розмір процентної ставки за користування кредитними коштами та не скорочує строк надання кредитних коштів. Виконання зобовязання за кредитним договором забезпечено договором поруки № 110/07В-П, який було укладено 06.12.2007 року між ВАТ «ВТБ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ БАНК», та [PERSON], за умовами якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Заборгованість за кредитним договором станом на 09.06.2015 року становить 414078,72 грн., з яких: - заборгованість за кредитом 18548 доларів США 92 цента, що еквівалентно 391427,46 грн. (курс Національного Банку України станом на 09 червня 2015 року за 1 USD=21,102444 грн.); - заборгованість за процентами (плата за користування кредитом) 998 доларів США 59 центів, що еквівалентно 21072,76 грн. (курс Національного Банку України станом на 09 червня 2015 року за 1 USD=21,102444 грн.); - пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами 1578,50 грн. Тобто, загальна сума грошових зобов'язань, що підлягає сплаті за кредитним договором, станом на 09.06.2015 року складає 414078,72 грн. [PERSON] подала до суду зустрічний позов, в якому просила визнати припиненим договір поруки №110/07В-П від 06.12.2007 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк») та нею. Підставою для припинення договору поруки вона зазначила те, що спливли строки позовної давності, так як кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя. Вона вважає, що 29.07.2015 року є початком перебігу строку позовної давності, так як листом №6299/1-2.15 від 28.07.2015 року Банк повідомив позичальника про визнання терміну повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами таким, що настав, а кредитну заборгованість обов'язковою для поверення в повному обсязі. Тобто до кінця січня 2016 року Банк міг пред'явити відповідний позов до неї як поручителя. Навіть, враховуючи, що в жовтні 2015 року позивач звертався з позовом до Новомосковського місьрайонного суду Дніпропетровської області до [PERSON] [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка була повернута позивачу, строк позовної давності пропущений, так як ПАТ «ВТБ Банк» подав позов до Красноградського районного суду Харківської області 09.06.2016 року - поза межами строку позовної давності. Від ПАТ «ВТБ Банк» надійшла заява, в якій просять визнати причини пропущення строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строкуз тих підстав, що лист-вимога №6299/1-2.15 від 28.07.2015 року, який був направлений поручителю [PERSON], був нею отриманий 04.08.2015 року. З позовом про стягнення з відповідачів боргу Банк звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 13.10.2015 року, тобто в межах строку дії договору поруки. Ухвала суду від 04.11.2015 року про повернення позову була отримана позивачем 09.11.2015 року і оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області, де ухвалою від 28.03.2016 року була залишена без змін. Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 10.06.2016 року було відкрито провадження за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, тобто з дати винесення ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області минуло 2 місяці і 12 днів, і строк на звернення до суду з відповідним позовом пропущений з поважної причини. В судовому засіданні представник ВАТ «ВТБ БАНК» [PERSON] підтримав подано позовну заяву, пославшись на доводи викладені в ній. Проти зустрічного позову заперечував, які також виклав в письмовій формі. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] проти позову в частині стягнення коштів з його довірителя поручителя [PERSON] заперечував, надав до суду зустрічну позовну заяву про заяву про припинення договору поруки, яку в судовому засіданні підтримав, просив її задовольнити і стягнути на користь [PERSON] судові витрати по справі. Відповідачка [PERSON] не зявилася в судове засідання, про час і місце якого була повідомлена судом у встановленому порядку у відповідності до ч.9 ст.74 ЦПК України, шляхом оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада». Заслухавши пояснення сторін та перевіривши письмові докази, надані сторонами, суд вважає наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та ВАТ «ВТБ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ БАНК», відповідачу банком був наданий кредит у розмірі 30000 доларів США строком до 06.12.2025 року зі сплатою процентів за користування кредитом 12,5% річних. Виконання зобовязання за кредитним договором забезпечено договором поруки № 110/07В-П, який було укладено 06.12.2007 року між ВАТ «ВТБ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ БАНК» та [PERSON], за умовами якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобовязання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Стаття 623 ЦК України передбачає, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів. Позичальник [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно не виконує, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 09.06.2015 року становить 414078,72 грн., з яких: - заборгованість за кредитом 18548 доларів США 92 цента, що еквівалентно 391427,46 грн. (курс Національного Банку України станом на 09 червня 2015 року за 1 USD=21,102444 грн.); - заборгованість за процентами (плата за користування кредитом) 998 доларів США 59 центів, що еквівалентно 21072,76 грн. (курс Національного Банку України станом на 09 червня 2015 року за 1 USD=21,102444 грн.); - пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами 1578,50 грн. Тобто, загальна сума грошових зобов'язань, що підлягає сплаті за кредитним договором, станом на 09.06.2015 року складає 414078,72 грн., що підтверджується відповідним розрахунком. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. У зв'язку з порушенням боржником строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за кредитним договором своїм листом №6299/1-2.15 від 28.07.2015 року Банк повідомив позичальника про визнання терміну повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами таким, що настав, а кредитну заборгованість обов'язковою для повернення в повному обсязі. Оскільки договір поруки, укладений з [PERSON], не містять посилання на конкретну дату з якою повязано закінчення строку його дії, необхідно виходити з того, що вимоги до поручителя за цим договором можуть бути предявлені шляхом звернення до суду з позовною заявою протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, тобто з 29.07.2015 року і протягом шести місяців Банк міг звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості відповідно до договору поруки. Реалізуючи своє право на повернення коштів за кредитним договором, ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором 13.10.2015 року, тобто в межах строку звернення з вимогою про стягнення заборгованості за договором поруки. Ухвалою суду від 04.11.2015 року позовна заява була повернута позивачу і була ним отримана 09.11.2015 року (а.с.181-183). Вказана ухвала була оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області, де ухвалою від 28.03.2016 року була залишена без змін (а.с.184) До Красноградського районного суду Харківської області позов ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості надійшов 09.06.2016 року, через 2 місяці та 12 днів, з дати винесення ухвали апеляційним судом Дніпропетровської області, тобто строк на звернення до суду з відповідним позовом пропущений з поважних причин. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, а тому позов ПАТ «ВТБ банк» про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають пропорційному стягненню судові витрати в розмірі 6211,18 грн., по 3105,59 грн. з кожного. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 554, 623, 1049, 1050 1054 ЦК України та

Outcome: approved