Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Орган опіки та піклування Тростянецької районної адміністрації 02.11.2018 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO]. Відомості про батьків обох дітей записані згідно частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. [PERSON] перебуває в полі зору соціальних служб вже не перший рік. Жінка систематично зловживає спиртними напоями та не приділяє належної уваги дітям. Старша дитина має проблеми з розвитком та потребує спеціального навчання. Дівчинка була зарахована на навчання до Штепівської школи-інтернату з 2015-2016 навчального року та фактично проживала з матір'ю лише під час канікул та інколи на вихідних. Відповідачка має групу інвалідності та отримує пенсію. Родина відповідачки перебувала під соціальним супроводом Тростянецького районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Під час супроводу відповідачці надавалося комплекс послуг. Діти періодично проходили соціально-психологічну реабілітацію у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області та Сумському обласному спеціальному будинку дитини, в той час як із жінкою працювали спеціалісти центру і служби. Проте відповідачка не зуміла застосувати отримані навички у житті і кожного разу невдовзі після повернення дітей на виховання в родину ситуація повторювалась. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 17.08.2017 року справа №588/666/17 [PERSON] було відібрано у матері без позбавлення батьківських прав, та згодом, згідно розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області №644-ОД від 21.11.2017 року влаштовано на виховання у прийомну сім'ю [PERSON]. [PERSON] продовжує навчання у Штепівському навчально-реабілітаційному центрі Лебединського району Сумської області. За цей період відповідачка не звернулася до суду щодо повернення сина на виховання. Відповідачка усвідомила свою неспроможність виховувати дітей та надала заяву від 29.05.2018 року про згоду на позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] та згоду на її усиновлення та заяву від 02.10.2018 року про згоду на позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] та згоду на його усиновлення. Органом опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області було затверджено висновок від 17.10.2018 року №02-23/3456 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на указані обставини позивач, просив суд: 1) позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; 2) стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частки усіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь установи чи особи, на утриманні якої будуть знаходитися діти, до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 15.11.2018 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 09.01.2019 закрито підготовче провадження у вказаній справі і призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка у судове засідання повторно не з'явилася, повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідачки не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду остання не повідомила. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Представник третьої особи Служба у справах дітей Тростянецької РДА Пальошко З.В. в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Представник третьої особи - Тростянецький районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши представника третьої особи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що відповідачка - [PERSON] є матір'ю неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей: серії [NUMBER], [NUMBER] (а.с.6,7,10,11). Відповідно до нотаріально посвідчених заяв від 02.10.2018 та 29.05.2018 відповідачка [PERSON] надала згоду на усиновлення її малолітнього сина - [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], а також не заперечила проти позбавлення її батьківських прав. У вказаній заяві також просила справу розглядати без її участі. Вирішуючи питання про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Із показань допитаної у ході судового розгляду справи як свідка [PERSON] судом встановлено, що з 2017 року на її вихованні знаходиться [PERSON], [INFO]. У продовж 2018 року мати дитини - [PERSON] лише 4 рази відвідувала сина. Останній раз у серпні 2018 року. Після цього відповідачка сина не бачила та на її (свідка) пропозицію відвідати сина не знайшла можливості. Під час перших відвідувань дитина називала [PERSON] матір'ю, але у подальшому почала називати її по імені та перестала виявляти бажання спілкуватись з матір'ю. Участі в утриманні дитини [PERSON] не бере. З листа в.о. директора Штепівського НРЦ від 22.02.2019 №85 судом було встановлено, що [PERSON], [INFO] , навчалася в КЗСОР- Штепівській спеціальній загальноосвітній школі-інтернат з 01.09.2014 по 31.07.20018. За цей період навчання, мати, [PERSON] , рідко відвідувала та забирала дитину додому. Поерталася дівчина до закладу неохайна. Періодично телефонувала класоводу, щоб поспілкуватисяз донькою, але зачасту перебувала у стані алкогольного сп'яніння. З 01.09.2018 по даний час [PERSON] навчається в 5 класі КЗСОР- Штепівській НРЦ. За цей період навчання мати декілька разів відвідувала доньку в закладі, а саме: 09.09.2018, 12.10.2018, 10.02.2019. Привозила солодощі, фрукти та 200 грн. Згідно з висновком органу опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації від 17.10.2018 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року беручи до уваги той факт, що відповідачка не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та усиновлення її дітей іншими громадянами. Оцінюючи обґрунтованість висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та оцінюючи відповідність такого висновку інтересам дитини відповідачів, суд враховує роз'яснення, викладені у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за змістом яких, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням викладеного та на підставі досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що відповідачка, будучи матір'ю двох дітей [PERSON] та [PERSON], повноцінно не цікавляться життям та їх розвитком, не бере участь у їх вихованні, не проявляє щонайменше материнської турботи, що свідчить про самоусунення останньої від виконання батьківських обов'язків. Судом не установлено обставин, які б вказували на наявність у відповідачки перешкод у належному виконанні батьківських обов'язків, що вказує на свідоме ухилення від їх виконання. Така поведінка матері не змінюється тривалий час. Суд розцінює поведінку відповідачки як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому висновок органу опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дітей, узгоджується з дослідженими під час судового розгляду доказами і не суперечить закону. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про позбавлення відповідачки батьківських прав. При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідачки аліментів на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку, щомісяця, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття, суд виходить з таких мотивів. Позивачем у позові не наведено жодних обгрунтувань для стягнення аліментів з відповідача. Разом із тим, як вбачається з копії рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 17.08.2017 з відповідачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] вже було стягнуто аліменти. Позивач не заявив вимогу про зміну розміру аліментів раніше визначених судом. У той же час, за змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до положень частини 3 статті 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Ураховуючи викладене, суд вважає, що відповідачка як мати, незважаючи на позбавлення її батьківських прав, зобов'язана утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач є працездатною особою, не має інших дітей та осіб, яких вона за законом зобов'язана утримувати, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь установи, на утриманні якої буде знаходитися дитина, щомісяця, починаючи стягнення з 02.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом із тим вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON], [INFO], задоволенню не підлягають з огляду на обставини викладені вище. На підставі викладеного та

Outcome: partial