Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 03 червня 2014 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 10 квітня 2014 року СФГ «Славутич» в особі голови господарства Брезицького А.Д. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 25 березня 2014 року приватним нотаріусом [PERSON] було вчинено виконавчий напис №450, яким на підставі договору позики від 03 грудня 2012 року, укладеного між сторонами, запропоновано стягнути з СФГ «Славутич» на користь відповідача боргу в сумі 203200 грн.. Представником СФГ «Славутич» вказано на те, що приватним нотаріусом виконавчий напис видано незаконно, він не підлягає виконанню, оскільки виданий з порушенням норм чинного законодавства. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав, прохав позов задовольнити, надав судові відповідні пояснення. Зокрема, пояснив, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки при його вчиненні нотаріус не перевірив подання документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника перед стягувачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що 03 грудня 2012 року між ним та СФГ «Славутич» в особі голови господарства Брезицького А.Д. було укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого [PERSON] передав позичальникові грошові кошти у сумі 200000 грн. - еквівалент 24200 доларів США. У строк до 03 грудня 2013 року позичальник не повернув таку ж суму грошових коштів, у зв'язку з чим [PERSON] скористався своїм правом пред'явити договір до стягнення в примусовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, якому надав всі необхідні документи на підтвердження безспірності заборгованості боржника перед стягувачем. Третя особа - приватний нотаріус Пологівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], будучи повідомленою належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, надала письмові пояснення. Судом, з врахуванням думки осіб, які беруть участь у справі, було задовлено клопотання третьої особи про розгляд справи без її участі, що узгоджується із приписами стст.27,158 ЦПК України (а.с.39,61,62). У письмових поясненнях третя особа зазначила, що вчинений нею 25 березня 2014 року за реєстровим №450 виконавчий напис відносно стягнення з СФГ «Славутич» боргу перед [PERSON] є законним, а тому позов задоволенню не підлягає. Так, 03 грудня 2012 року нотаріусом по реєстровому №2349 був посвідчений договір позики грошових коштів між сторонами по даній справі. Згідно умов договору невід'ємною його частиною є боргова розписка, яка написана позичальником і разом з договором позики також є документом, який підтверджує боргові обов'язки позичальника. В обумовлені договором позики строки повернення боргу з боку позичальника не відбулося, а тому станом на 25 березня 2014 року - день вчинення виконавчого напису, [PERSON] пред'явив оригінал нотаріально посвідченого договору позики з невід'ємною його частиною - борговою розпискою. Вказані документи підтверджували безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, а тому на них нотаріусом був вчинений виконавчий напис для стягнення грошової суми від боржника. До того ж, 12 березня 2014 року на виконання умов договору позики [PERSON] передав свою заяву на ім'я позичальника з вимогою повернути борг, яка нотаріусом двічі надсилалась на адресу СФГ «Славутич», зазначену у договорі. Представник третьої особи відділу ДВС Гладнєв Г.А. в судовому засіданні підтримав позицію відповідача та іншої третьої особи. Пояснив, що 29 березня 2014 року [PERSON] була подана заява про примусове виконання. Постановою державного виконавця від 31 березня 2014 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого нипису №450, виданого 25 березня 2014 року приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] про стягнення з СФГ «Славутич» на користь [PERSON] боргу у сумі 203200 грн.. У визначений державним виконавцем строк боржник добровільно не виконав виконавчий напис, так само його не виконав і на час розгляду даної справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 03 грудня 2012 року між [PERSON] та СФГ «Славутич» в особі голови господарства Брезицького А.Д. було укладено договір позики грошей (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Пологівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], згідно якого [PERSON] передав СФГ «Славутич» грошові кошти у сумі 200000 грн. - еквівалент 24200 доларів США. Позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 03 грудня 2013 року (а.с.63). На підтвердження факту укладання Договору Брезицький А.Д., як представник позичальника, видав письмову розписку про одержання вказаної суми грошових коштів від позикодавця, яка є невід'ємною частиною цього договору та є борговим документом (а.с.64). Сторони визначили умови виконання позичальником зобов'язання повернути позикодавцеві грошові кошти, а саме, позикодавець після одержання грошей повинен видати письмову розписку позичальнику про підтвердження факту розрахунку з ним, що відповідає вимогам статті 545 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та повернути йому борговий документ - розсипку та Договір. Умови Договору щодо строків та порядку повернення грошових коштів позичальником виконані не були, у зв'язку з чим 12 березня 2014 року позикодавець [PERSON] скористався своїм правом пред'явити Договір до стягнення в примусовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. (а.с.46). Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється стст.87,88 Закону України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок). Відповідно до ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з п.п.1.1-1.2 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Так, п.1 Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Крім того п.2.1 глави 16 Порядку встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Документом, що встановлює прострочення виконання зобов'язання за нотаріально посвідченим договором, є заява стягувача про прострочення платежу, передана боржнику безпосередньо стягувачем або надіслана боржникові поштою зі зворотним повідомленням, або передана через нотаріуса в порядку, передбаченому ст.84 Закону України «Про нотаріат». Заява позикодавця [PERSON] про прострочення платежу через приватного нотаріуса Пологівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] двічі - 12 березня 2014 року та 18 березня 2014 року надсилалася позичальнику СФГ «Славутич» в особі голови господарства Брезицького А.Д. поштою зі зворотним повідомленням на адресу, зазначену у Договорі. Позитивну відповідь на дану заяву зі сторони позичальника у строки, встановлені позикодавцем у цій заяві, не було одержано. Від отримання поштової заказної кореспонденції голова СФГ «Славутич» Брезицький А.Д. відмовився без наявності для цього об'єктивних причин, про що свідчить документ поштової установи (а.с.40-47,63-64). 25 березня 2014 року приватним нотаріусом Пологівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], за наявності пред'явленого [PERSON] оригіналу нотаріально посвідченого Договору з невід'ємною його частиною - борговою розпискою, було вчинено виконавчий напис №450, яким запропоновано стягнути з СФГ «Славутич» на користь [PERSON] борг у сумі 203200 грн. (а.с.64 зворотна сторона). На переконання суду, доводи позивача про те, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки при його вчиненні нотаріус не перевірив подання документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, є безпідставними. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що нотаріус дотримався порядку вчинення виконавчого напису, а тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог СФГ «Славутич». Оскільки СФГ «Славутич» в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до ст.88 ЦПК України понесені ним судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed