Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Науково-виробниче фермерське господарство «Компанія Маїс» звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просило суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у сумі 21\~131 грн.; проценти за користування грошовими коштами у сумі 9\~423, 03 грн.; судовий збір у сумі 1 600 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.02.2013 року між НВФГ «Компанія Маїс» та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,4574 га. розташованої на території Троїцької сільської ради Павлоградського району та належної [PERSON] на праві приватної власності за кадастровим номером 1223587500:01:002:0013. За умовами договору [PERSON] як орендодавець, зобовязався передати, а підприємство як орендар прийняти в тимчасове оплатне користування вказану земельну ділянку у порядку та на умовах договору оренди з виплатою відповідачу орендної плати авансом наперед за 10 років користування земельною ділянкою. З урахуванням виключних особистих обставин, що були викладені в заяві [PERSON], позивач зобовязався до 30.03.2013 року здійснити виплату авансом орендної плати за майбутній період з 01.04.2013 року по 31.03.2024 року включно. 25.02.2013 року НВФГ «Компанія Маїс» виплатила [PERSON] загальну суму авансу за 10 років оренди 21\~131 грн. Підприємство з метою реєстрації вказаного договору оренди звернулося до уповноваженого на здійснення реєстрації державного органу. Однак у звязку з тим, що в процесі реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку, у державному земельному кадастрі було змінено кадастровий номер з 1223587500:01:002:0013 на 1223587500:01:001:1148, тому у здійсненні реєстрації права оренди було відмолено. 17.06.2015 року речове право на земельну ділянку було зареєстровано. Вважає, що оскільки з обєктивних причин не відбувся акт реєстрації права оренди за договором оренди від 21.02.2013 року, то такий договір є неукладеним та таким, що не набрав юридичної сили, а тому отримані 25.02.2013 року грошові кошти в сумі 21\~131 грн. є отриманими без належної правової підстави. Відповідач отримані кошти не визнає як орендну плату за 10 наступних років. Крім того, за позовом [PERSON] Синельниківським міськрайонним судом 06.12.2017 року ухвалено рішення про стягнення з НВФГ «Компанія Маїс» на користь [PERSON] орендної плати за користування земельною ділянкою за період оренди з 2015 по 2016 рік. З метою врегулювання спору 08.12.2017 року на адресу відповідача була надіслана вимога про повернення безпідставно набутих коштів. Однак дана вимога відповідачем проігнорована та грошові кошти добровільно не повернуті. В ході розгляду справи позивач заявив клопотання про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування грошовими коштами на 03 травня 2018 року в сумі 10\~548, 07 грн. та збільшити суму судового збору у сумі 1762 грн. стягнувши її з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав посилаючись на доводи викладені в позовні заяві та пояснення надані в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням збільшених позовних вимог, не визнав в повному обсязі, надав заперечення на позов відповідно до змісту яких зазначив, що дійсно звертався в НВФГ «Компанія Маїс» з проханням надати грошову допомогу. 21.02.2013 року написав заяву, текст якої був продиктований директором підприємства, суму коштів в заяві не зазначали. 21.02.2013 року він отримав кошти в сумі 21\~131 грн. Однак вважає, що заява на надання допомоги не є юридичним документом, оскільки вона не оформлена у вигляді договору, що не відповідає діючому законодавству. Крім того, вона грубо порушує положення ЗУ «Про оренду землі» оскільки, розмір орендної плати підлягає щорічному перегляду і повинна складати не менше 3% від нормативно-грошової оцінки, а кадастрова вартість землі постійно змінюється. Він постійно наполягав щоб отримання коштів було оформлено договором, однак цього зроблено не було. Зазначив, що він не міг користуватися безпідставно набутими грошовими коштами, а позивач користуючись його земельним паєм утримував нараховані кошти в рахунок боргу який на добровільній основі надав 21.02.2013 року. Вважає, що суми які виставляє позивач не є дійсними. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень не визнала в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у запереченнях на позов та на свої пояснення надані в судовому засіданні. Суд вислухав учасників справи, зясувавши обставини справи, та перевіривши їх письмовими доказами, доходить висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таки підстави. 21.02.2013 року між НВФГ «Компанія Маїс» та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,4574 га. розташованої на території Троїцької сільської ради Павлоградського району та належної [PERSON] на праві приватної власності за кадастровим номером 1223587500:01:002:0013. За умовами договору [PERSON] як орендодавець, зобовязався передати, а Підприємство як орендар прийняти в тимчасове оплатне користування вказану земельну ділянку у порядку та на умовах договору оренди з виплатою відповідачу орендної плати авансом наперед за 10 років користування земельною ділянкою. (а.с. 6,7) 21.02.2013 року відповідачем була написана заява, де він зазначив, що у звязку з лікуванням просить видати йому авансом орендну плату за землю на підставі договору від 21.02.2013 року за період 10 років без подальшого нарахування доплат у звязку з можливою індексацією вартості землі. (а.с. 13) На підставі відомості на видачу орендної плати за паї від 21.02.2013 року, згідно видаткового касового ордеру від 25.02.2013 року [PERSON] сплачено 21\~131 грн. У звязку з тим, що в процесі реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку, у державному земельному кадастрі було змінено кадастровий номер з 1223587500:01:002:0013 на 1223587500:01:001:1148, у здійсненні реєстрації права оренди земельної ділянки за договором від 21.02.2013 року було відмолено. 31.12.2014 року між НВФГ «Компанія Маїс» та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,4574 га. розташованої на території Троїцької сільської ради Павлоградського району та належної [PERSON] на праві приватної власності за новим кадастровим номером 1223587500:01:001:1148. (а.с. 18) Право власності відповідача на земельну ділянку було зареєстровано 17.06.2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (а.с. 17, 21) Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач, звертаючись до суду з позовом за захистом свого майнового права 05.01.2018 року, зазначає що, відповідач з дати реєстрації договору від 31.12.2014 року, як набувач грошових коштів за договором від 21.02.2013 року дізнався, або мав змогу дізнатися, що підстава отримання ним грошових коштів відпала, тому отримані ним кошти у сумі 21\~131 грн. від НВФГ «Компанія Маїс» починаючи з 18.06.2015 року вважаються безпідставно отриманими. Отже саме з 18.06.2015 року дати наступної за датою реєстрації права оренди земельної ділянки за чинним договором оренди земельної ділянки від 31.12.2014 року, вважає позивач, починається перебіг позовної давності. Згідно із ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає, що про наявність порушеного права позивач дізнався у 2013 році, коли звернувся з метою здійснення реєстрації права оренди за договором від 21.02.2013 року, до уповноваженого на здійснення цієї реєстрації державного органу, та через неналежним чином зареєстроване право власності відповідача на земельну ділянку у державному земельному кадастрі отримав відмову. Тобто саме з цього часу позивач довідався, або міг довідатися, що набуті відповідачем грошові кошти в сумі 21\~131 грн. за не чинним договором від 21.02.2013 року, безпідставно отримані. Отже саме з цього часу позивач мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Крім того, розуміючи що, договір від 21.02.2013 року не чинний, між сторонами вже 31.12.2014 року був знову укладений договір оренди земельної ділянки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 17.04.2018 року відповідачем надана суду заява про застосування строку позовної давності. (а.с. 43) Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимога бо заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказів про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем суду не надано. Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed