Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

На розгляд до Нововоронцовського районного суду Херсонської області надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов обґрунтований тим, що 16.05.2015 року позивач та відповідач уклали договір позики у письмовій формі, за яким відповідач - [PERSON] отримала від [PERSON] кошти у розмірі 10000,00 доларів США та зобов`язувалася повернути позику при першій вимозі. Крім того, 12.08.2018 року відповідач також підписала договір позики про отримання 10000,00 доларів США та зобов`язувалася передати [PERSON] право користування земельною ділянкою. 03.07.2021 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення коштів, проте борг не повернутий. Також, на день звернення із позовом земельна ділянка в користування позивачу не передана, кошти не повернуті. Тому, представник позивача просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 20000,00 доларів США та судові витрати: судовий збір та витрати на правову (правничу) допомогу. Ухвалою суду від 21.08.2021 року вжито заходи забезпечення позову, а саме заборонено вчинення реєстраційних дій щодо земельних ділянок кадастровий номер 6524184000:02:001:0216 площею 5,3601 га та кадастровий номер 6524184000:02:001:0200 площею 5,3598 га до завершення розгляду справи судом та набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою судді від 25 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Судовий розгляд справи призначено на 09 листопада 2021 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав, просив позов задовольнити. До заяви додав оригінали розписок, копії яких було додано до позовної заяви. Відповідач у судове засідання не з`явилася. До початку судового розгляду, а саме 25.10.2021 року, надала відзив, за яким позов не визнала. Враховуючи отримання відповідачем копії ухвали судді від 25.08.2021 року про відкриття провадження з копією позовної заяви 30.08.2021 року, що вбачається з поштового повідомлення №7420016660463, зважаючи на відсутність обґрунтування поважності пропуску строку для подання відзиву, суд вирішив справу за наявними матеріалами. Разом з відзивом відповідач надала клопотання про витребування доказів з клопотанням про відкладення розгляду справи за результатами розгляду яких, ухвалою суду від 09.11.2021 року клопотання [PERSON] про витребування доказів від 25.10.2021 року залишено без задоволення; у задоволенні клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи відмовлено; вирішено питання щодо продовження розгляду справи. З урахуванням відсутності підстав для відкладення розгляду справи, визначених ч.2 ст.223 ЦПК України, враховуючи, що неявка у судове засідання сторін не перешкоджає розгляду справи, суд розглянув справу по суті без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, представник позивача в обґрунтування позовних вимог надав дві розписки від 12.08.2018 року та 16.05.2015 року, за якими [PERSON] отримала від [PERSON] кошти у розмірі по 10000,00 доларів США. Проаналізувавши надані розписки суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Також, аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, від 08.10.2020 року у справі№ 194/1126/18. Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Тому, досліджуючи надані представником позивача розписки, суд надав оцінку наявним доказам для виявлення справжньої правової природи укладених між сторонами договорів. Щодо розписки від 12.08.2018 року, суд встановив наступне. За змістом розписки, [PERSON] засвідчила те, що згідно із домовленістю між нею та [PERSON] проведено розрахунок за її земельну ділянку площею 5,36 га, розташованої на території Нововоскресенської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області згідно з державним актом ІІ-ХС №002102 331/12, виданого 26.07.2002 року. З моменту підписання цієї розписки, право користування земельною ділянкою переходить до [PERSON] , кошти у сумі 10000,00 доларів США [PERSON] отримала в повній мірі, претензій не має. Представник позивача стверджував, що за вказаною розпискою відповідач отримала у позику 10000,00 доларів США. Проте, як слідує зі змісту розписки, її предметом є кошти, отримані як розрахунок за землю. Тобто, зміст вказаної розписки спростовує наявність між сторонами договору позики від 12.08.2018 року, відтак позов в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] позики у розмірі 10000,00 доларів США за розпискою від 12.08.2018 року не підлягає задоволенню. Щодо розписки від 16.05.2015 року, суд встановив наступне. За змістом вказаної розписки, [PERSON] 16.05.2015 року отримала від [PERSON] позику у сумі 10 (десять) тисяч доларів США для погашення заборгованості за кредитом та інших сімейних проблем. Разом з тим, за борговою розпискою визначено строк повернення грошових коштів - за першою вимогою. Відповідно до пункту другого частини першої статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з вимоги представника кредитора за договором [PERSON] від 03.07.2021 року, [PERSON] запропоновано повернути [PERSON] борг за борговими розписками від 12.08.2018 року, 16.05.2015 року. Оригінал боргової розписки доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань. З огляду, що вказана розписка підтверджує боргове зобов`язання відповідача перед позивачем, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, а також враховуючи, що власноруч написана розписка є доказом укладення договору та посвідчує факт передання грошової суми позичальнику, тому вимога представника позивача щодо стягнення 10000,00 доларів США за розпискою від 16.05.2015 року підлягає задоволенню. Щодо стягнення судових витрат суд керувався вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач за подання позову та заяви про забезпечення позову сплатив 5820,92 грн, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (50%), суд стягує з відповідача на користь позивача 2910,46 грн суму сплаченого судового збору. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, враховуючи наявність договору №59 про надання правничої допомоги, додатку №1 до договору №59 від 29.06.2021 акту виконаних робіт від 26.10.2021 року, квитанції №59-1 від 26.10.2021 року,

Outcome: partial