Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 21.11.2007 року між Обласним Фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та [PERSON] було укладено договір про надання позики для будівництва житлового будинку № 1078 на суму 20000,00 грн., № 1078/1 від 11.08.2009 року на суму 1078/2 від 02.08.2010 року на суму 20000,00 грн., № 1078/3 від 23.12.2010 року на суму 10000,00 грн., № 1078/4 від 27.11.2013 року на суму 10000,00 грн., всього на суму 90000,00 грн., відповідно до якого позивач надав відповідачу пільгову позику на строк 15 років під 3 відсотки річних в гривнях. З метою забезпечення зобов`язання за договором позики між Обласним Фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 507 від 23.03.2007 року та додатковий договір поруки № 1596 від 15.06.2010 року. Зобов`язання відповідача щодо повернення ним суми кредиту, залишилось не виконаним. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача заборгованість по погашенню позики в сумі 36105,57 грн., з яких: 8900,00 грн. - сума позики, 7552,67 грн. - відсотки, 19652,90 грн. - пеня та понесені судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте подала суду заяву про слухання справи у її відсутності. В поданій відповіді на відзиві відповідача, уточнивши позовні вимоги просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави в особі обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі заборгованості на загальну суму 27693,95 грн., зокрема по погашенню: позики - 4450,00 грн., відсотків за користування позикою - 5353,17 грн., пені - 17890,78 грн. Крім того, просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь держави в особі обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі заборгованості на загальну суму 8411,62 грн., з яких: позика - 4450,00 грн., відсотки за користування позикою - 2199,50 грн., пеня - 1762,12 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, проте подала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила суд відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених у поданому відзиві на позовну заяву. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, проте належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В ст. 1048 ЦК України, передбачено право позикодаваця на одержанння від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що 21.11.2007 року між Обласним Фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та [PERSON] було укладено договір про надання позики для будівництва житлового будинку № 1078 на суму 20000,00 грн., на строк до 23.11.2018 року під 3 відсотки річних в гривнях (а.с. 9, 10). Відповідно до п.п. 2.6, 2.7 договору позичальник зобов`язаний погашення позики в наступні 10 років проводити щорічно рівними частинами в строк до 23 листопада кожного року. Вносити одночасно з погашенням основного боргу і відсотків за користування позикою з розрахунку 3% річних в гривнях з урахуванням індексу інфляції на момент погашення позики і відсотків (а.с. 10). Крім того, між Обласним Фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та [PERSON] було укладено додаткові угоди до договору про надання позики для будівництва житлового будинку № 1078 , а саме: № 1078/1 від 11.08.2009 року на суму 30000,00 грн. на строк до 23.11.2027 року, № 1078/2 від 02.08.2010 року на суму 20000,00 грн. на строк до 23.11.2027 року, № 1078/3 від 23.12.2010 року на суму 10000,00 грн. на строк до 23.11.2027 року, № 1078/4 від 27.11.2013 року на суму 10000,00 грн. на строк до 23.11.2027 року, зі сплатою 3 відсотків річних в гривнях (а.с. 9-18). Із матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої зобов`язання за договором позики та перерахував відповідачу суму позики (а.с. 8-9). З метою забезпечення зобов`язання за договором позики між Обласним Фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 507 від 23.03.2007 року та додатковий договір поруки № 1596 від 15.06.2010 року (а.с. 19, 20). П. 2 договору поруки передбачено, що поручителі несуть повну відповідальність разом з позичальником перед кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договору, який укладено між кредитором та боржником. Згідно п. 5 договору дія даного договору закінчується після погашення боржником або поручителями вказаного кредиту та відсотків по ньому. Ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. З письмового розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 15.01.2015 року заборгованість позичальника за договором позики становить суму в розмірі 36105,57 грн., з яких: 8900,00 грн. - сума позики, 7552,67 грн. - відсотки, 19652,90 грн. - пеня (а.с. 6). Судом встановлено, що позивачем надсилалися позичальнику та поручителям письмові вимоги про повернення боргу, однак суму боргу за договором позики відповідачі не повернули. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачів основного боргу, відсотків та пені за невиконання умов договору є підставними. Відповідачем [PERSON] було заявлено щодо застосування судом позовної давності до вимог позивача. Так, згідно з статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно умов договору чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 23 листопада кожного року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. У разі пред`явлення вимог до поручителів більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України поруки припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо неповернення грошових коштів поза межами цього строку. В ході розгляду справи, представник позивача подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила суд в межах строку позовної давності стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави в особі обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі заборгованості на загальну суму 27693,95 грн., зокрема по погашенню: позики - 4450,00 грн., відсотків за користування позикою - 5353,17 грн., пені - 17890,78 грн. Крім того, просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь держави в особі обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі заборгованості на загальну суму 8411,62 грн., з яких: позика - 4450,00 грн., відсотки за користування позикою - 2199,50 грн., пеня - 1762,12 грн. Однак, вимоги позивача до поручителів по погашенню позики за 2013 рік в розмірі 4450,00 грн. та відсотків за період з 2011 року по 2013 рік на суму 5353,17 грн. пред`явленні поза межами шестимісячного строку. Тому, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь держави в особі обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 8411,62 грн., з яких: позика - 4450,00 грн., відсотки за користування позикою - 2199,50 грн., пеня - 1762,12 грн. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що по вимогах позивача до позичальника [PERSON] заборгованість по пені (17890,78 грн.) значно перевищує розмір боргу по тілу кредиту (4450,00 грн.), відсоткам за користування позикою (5353,17 грн.). Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Враховуючи те, що розмір пені перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов`язання збитків, виходячи з принципу розумності та справедливості суд приходить до висновку про необхідність зменшення на підставі ч. 3 ст. 551 ЦПК України суми нарахованої пені до 9803,17 грн., враховуючи принцип співрозмірності суми основного боргу і боргу по сплаті неустойки. Отже, з [PERSON] слід стягнути в користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі - 19606,34 грн., з яких: позика - 4450,00 грн., відсотки за користування позикою - 5353,17 грн., пеня - 9803,17 грн. Крім того, з солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь держави в особі обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі слід стягнути заборгованість на загальну суму 8411,62 грн., з яких: позика - 4450,00 грн., відсотки за користування позикою - 2199,50 грн., пеня - 1762,12 грн. За таких обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з нього на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 278,00 грн. (позов задоволено на 77 %).

Outcome: partial