Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Орган опіки та піклування Олександрівської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом, , вказуючи, що у центрі соціально-психологічної реабілітації перебувають малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які залишились без батьківського піклування. Так, мати дітей - [PERSON] була позбавлена батьківських прав рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18 вересня 2017 року, а батько дітей - [PERSON] усунувся від виховання дітей. Позивач зазначає, що [PERSON] з дітьми тривалий час не проживає, не утримує, їх долею не цікавиться. За місцем проживання він характеризується як особа, що веде бродяжницькій спосіб життя. За час перебування дітей в реабілітаційному центрі ([PERSON] - з 9 серпня 2016 року, [PERSON] - з 21 лютого 2017 року) батько дітей не відвідував та не цікавився їх життям навіть по телефону. З огляду на те, що діти перевищили строк перебування у центрі, вони потребують соціально-правового захисту та подальшого влаштування. Батько дітей не з'являється на виклики до служби у справах дітей Олександрівської районної державної адміністрації. На комісії з питань захисту прав дитини від 28 лютого 2018 року прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав . На підставі викладеного позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування підтримав позовні вимоги стосовно позбавлення батьківських прав відповідача та заявив, що таке рішення дасть можливість покращити життя дітей з огляду на те, що родичі дітей мають бажання взяти їх під опіку та влаштувати в своїй сім'ї. З цим погоджуються і діти. Представник позивача пояснив, що [PERSON] у серпні 2016 року самостійно виявив бажання жити в реабілітаційному центрі , а не з батьками. Пізніше до нього приєдналася сестра. Психологічний стан дітей на цей час покращився, вони відповідають своєму віку у розвитку. Представник органу опіки та піклування вважає, що подальше перебування малолітніх дітей з батьком неможливо, бо він вже давно фактично покинув їх та відмовився, про що залишив нотаріально завірену заяву. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день розгляду справи за місцем реєстрації. За повідомленням матері відповідача, він не має наміру приймати участь в судовому засіданні, бо проявляє байдужість до цього питання. У зв'язку з неявкою відповідача належним чином повідомленого про час і місце судового засідання та від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутністю та не подано відзив, суд відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи. Вивчивши письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження, [PERSON] є батьком малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а.с. 5-6 Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 1 серпня 2018 року встановлено, що [PERSON] не працює, проживає разом із матір'ю в [ADDRESS]. Будинок відповідає санітарно-гігієнічним вимогам, але для проживання дітей умов не створено, бо вони в помешканні ніколи не проживали. Батько покинув дітей в центрі соціально-психологічної реабілітації Добропільської міської ради та відмовляється забирати до себе додому, уникає спілкування із ними. На час огляду батько в будинку не проживає, знаходиться у довгостроковому від'їзді . Зі своєю матір'ю також не спілкується. а.с. 7 За висновком органу опіки та піклування Олександрівської райдержадміністрації жодного з покладених законом на батька обов'язків, не виконується уже протягом тривалого часу. [PERSON] не проявляє до своїх малолітніх дітей батьківської турботи, не цікавиться, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, причому робить це свідомо, без поважних причин. Питання про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] було розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини 28.02.2018 (протокол № 2), де було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей. Орган опіки та піклування Олександрівської райдержадміністрації, також, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно його малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], так як він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. а.с. 8-9 Відповідно до побутової характеристики та довідки про склад сімї від 01.08.2018 року, [PERSON] зареєстрований у с. Іверське Олександрівського району Донецької області разом з матір'ю [PERSON], але фактично не мешкає на території сільської ради, постійного місця роботи не має, веде бродяжницький спосіб життя, інколи з'являється за місцем реєстрації, суспільний порядок не порушує, алкогольними напоями не зловживає, з сусідами конфліктів не має, скарг від жителів села не надходило. а.с. 10-11 Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 25.04.2018 року, він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та стягнення з нього аліментів на їх утримання. а.с.14 Листами служби у справах дітей від 09.01.2018 року та від 27.02.2018 року [PERSON] було повідомлено про те, що його діти [PERSON] та [PERSON] перебувають в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради та перевищили термін знаходження в центрі, тому для подальшого їх влаштування просили батька дітей з'явитись до служби у справах дітей Олександрівської райдержадміністрації. а.с. 15-16 За поясненнями представника позивача, відповідач жодного разу не зявився до служби у справах дітей, ігноруючи отримані виклики, що свідчить про прояв байдужості до дітей. Відповідно до листа директора Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради від 06.08.2018 року, [PERSON], батько неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], що перебувають в центрі , відповідно, з 9 серпня 2016 року та 21 лютого 2017 року, не відвідував дітей, їх життям та здоров'ям не цікавився та жодного разу не телефонував. а.с. 17 Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18.09.2017 року матір дітей - [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. З батьків [PERSON] та [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 1/3 частини всіх видів їх доходів. Станом на 27.02.2018 року в Олександрівському відділі ДВС відсутні відомості щодо сплати [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON]. а.с.20-28 Приймаючи рішення, суд виходить з того, що у відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний , духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитини» також покладає на кожного з батьків однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст.164 СК України,батько може бути позбавлений батьківських прав судом, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами у 2008 р. наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків, як підстава для позбавлення батьківських права має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року з подальшими змінами у 2008 р. позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Суд вважає, що відповідач не був позбавлений можливості брати участь у вихованні своїх дітей [PERSON] та [PERSON] які з 09.08.2016 року та 21.02.2017 року відповідно, перебувають в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради, не відвідував їх, життям та їхнім здоров'ям не цікавився, жодного разу не телефонував, взагалі за цей період не вчинив жодних дій для відновлення відносин з дітьми, їх матеріального забезпечення, виховання, а тому суд розцінює його поведінку як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved