Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» 07.03.2014 року звернулося в суд з позовом про стягнення з [PERSON] 11184,72 грн. заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.06.2013 року, останній отримав кредит у сумі 7733,68 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язався погашати заборгованість в такому порядку - починаючи з 01 по 25 число кожного місяця шляхом надання грошових коштів (щомісячного платежу) для погашення заборгованості за кредитом. Однак, відповідач належним чином умов договору не виконав і станом на 11.02.2014 року має заборгованість в сумі 11184,72 грн., з яких 7728,88 грн. - заборгованість за кредитом, 977,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1469,32 грн. штраф за п.п.2.2 Генеральної угоди, а також 500 грн. штраф (фіксована частина), 508,80 грн. штраф (процентна частина). Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.48), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України, та за відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду, що стверджується оголошенням, опублікованим в газеті «Урядовий кур'єр» (а.с.49-52), в судове засідання повторно не з'явився. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом, 04.06.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої останній отримав кредит у сумі 7733,68 грн. на строк 36 місяців, з 04.06.2013 року до 30.06.2016 року, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.8-20). Згідно п.2.1 даної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт вбачається, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 01 до 25 числа кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (місячними платежами) в сумі 280,58 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів та інших розходів. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути здійснена не пізніше 30.06.2016 року. Згідно заяви від 16.05.2013 року відповідач [PERSON] ствердив, що ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, своїм підписом підтвердив факт про надану йому повну інформацію про умови кредитування в банку. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір. Пунктом 2.1.1.14.3 передбачено, що клієнт доручає банку списувати грошові кошти в кількості і розмірах, вказаних в квитанції терміналу в адрес банку чи продавця на погашення заборгованості на оплату комісії в залежності від типу співпраці по розширеному сервісу між банком і торгово-сервісним підприємством. Згідно п.2.2 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт при порушення позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій генеральній угоді, більш ніж на 31 день, по обов'язках, строк яких не настав, сторони починаючи з 32 дня порушення рахують прострочення. Позичальник повинен заплатити банку штраф в розмірі 1469,32 грн. Також встановлено, та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5), що [PERSON] порушив взяті на себе, згідно кредитного договору, зобов'язання, зокрема, станом на 11.02.2014 року заборгованість відповідача становить 11184,72 грн., з яких 7728,88 грн. - заборгованість за кредитом, 977,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1469,32 грн. штраф за п.п.2.2 Генеральної угоди, а також 500 грн. штраф (фіксована частина), 508,80 грн. штраф (процентна частина) (а.с.5). У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею). Як передбачено ч 3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно роз'яснень, даних в п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] односторонньо порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 04.06.2013 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, позикодавець вправі вимагати дострокового повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що [PERSON] в добровільному порядку взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача вказану суму заборгованості відповідно до кредитного договору від 04.06.2013 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому із відповідача слід стягнути на користь позивача 243,60 грн. сплаченого судового збору (а.с 6).

Outcome: approved