Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до Лисичанського міського суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька, третя особа: орган опіки та піклування Лисичанської міської ради. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Шлюб розірваний 04 березня 2010 року, про що зроблено відповідний запис № 56 у відділі реєстрації акті цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Син залишився проживати з матір`ю, знаходиться на її утриманні. У неї є необхідність виїхати в Російську Федерацію, де мешкають її рідні, а також Білорусію, де мешкає її бабуся, похилого віку, до яких вона постійно виїжджає під час канікул дитини. Відповідач не заперечував проти виїзду дитини за межі України, кожного разу надавав дозвіл, але останнім часом перестав надавати дозвіл у зв`язку зі стягненням з нього аліментів на утримання дитини. Тому просила надати дозвіл на виїзд за межі України до Російської Федерації та Республіки Білорусь малолітнього [PERSON] , [INFO] у супроводі матері [PERSON] , [INFO] , без згоди батька [PERSON] , під зобов`язання зворотного повернення в Україну строком на три роки з дня набрання законної сили рішення суду. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 28.02.2020 року ухвалою суду було прийнято до провадження цивільну справу № 415/8453/19. 07.04.2020 року позивачем надано письмове клопотання про розгляд справи без її участі. 23.04.2020 року позивачем надано додаткові пояснення щодо предмету позову, де вона зазначила, що просить дозволу на виїзд за межі України до Російської Федерації за адресами: [ADDRESS] [ADDRESS] ; до Республіки Білорусь за адресами: [ADDRESS] [ADDRESS] ; [ADDRESS] . Просила надати такий дозвіл строком на 3 роки, зазначила, що її сестра, бабуся, рідний дядько і з сім`єю, тітка проживають у Російській Федерації та Республіки Білорусь. Бажає, щоб її син не втратив зв`язку із родичами, бабуся вже у поважному віці - старенька, сестра вагітна, у зв`язку з чим позивач бажає провести деякий час із родичами, щоб допомогти їм та поспілкуватись. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована порушенням прав та законних інтересів дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надала суду письмове клопотання, в якому просила справу розглядати без її участі, позов підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи або відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Лисичанської міської ради, в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи або відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції, [INFO] народився [PERSON] , про що складено актовий запис №416. Батьком якого записаний - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно з свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, про що зроблений актовий запис № 66. Прізвище після розірвання шлюбу їй - [PERSON] . Згідно з довідкою про склад сім`ї № 23806 від 02.10.2019 року, наданої Управлінням адміністративних послуг Лисичанської міської ради Луганської області, виданої [PERSON] , по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - спів-донька, [PERSON] - власник, [PERSON] спів-дружина, [PERSON] - онук. Згідно з довідкою № 317 від 02.10.2019 року, виданою Комунальним закладом «Лисичанська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №8 Лисичанської мської ради Луганської області [PERSON] , [INFO] в тому, що він дійсно є учнем 5-Б класу КЗ «Лисичанська спеціалізована школа І-ІІІ ст. № 8» і навчається з 16.07.2019 р. по теперішній час. Мотивувальна частина Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» від 12 червня 2015 року № 415ог в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» від 31 березня 1995 року № 231, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно з п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). У Постанові від 04.07.2018 у справі №712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №235/139/16-ц (№6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Вирішуючи питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон суд враховує, що діти перебувають на вихованні та утриманні матері, яка має можливість забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, тому надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дітей. Проте, Велика Палата Верховного Суду України у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі №712/10623/17 також наголосила, що дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Таким чином, оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, враховуючи інтереси дитини, яка має конституційне право на вільно залишити територію України, а відсутність письмової згоди батька позбавляє її цих прав, суд вважає, що виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон України буде здійснений в інтересах дитини, буде сприяти його всебічному розвитку і не буде суперечити діючому законодавству. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з корекцією часового проміжку можливості виїзду дитини за кордон без згоди її батька, а саме з дня набрання рішенням суду законної сили по 31.12.2020 року. За таких обставин, виходячи з найвищих інтересів дитини та того, що у суду відсутні докази спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню частково. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: partial