Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Орган опіки та піклування Вільшанської сільської ради Дворічанського району Харківської області звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: служба в справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батько дітей - [PERSON] помер [INFO] . Мати дітей-відповідачка у справі самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та не піклується про стан здоров`я дітей, їх фізичний і моральний розвиток. На підтвердження цього, надала нотаріально засвідчену заяву, згідно з якою відмовилася від подальшого виховання та утримання дітей та дала свою згоду на їх усиновлення іншими особами. Наразі діти проживають з в сім`ї [PERSON] та [PERSON] . З урахуванням викладеного, орган опіки та піклування Вільшанської сільської ради Дворічанського району Харківської області просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей, а також стягнути з відповідачки аліменти на їх утримання. В підготовче засідання представник позивача - органу опіки та піклування Вільшанської сільської ради Дворічанського району Харківської області Овчаренко О. П. не з`явилась, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила підготовче засідання провести за її відсутності. Відповідачка [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення, підготовче засідання спросила розглянути за її відсутність. Представник третьої особи - служби у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області Кісільов О. А. у підготовче засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, не заперечував проти їх задоволення та просив підготовче засідання провести за його відсутності. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04 серпня 2006 року, виданим Вільшанською сільською радою Дворічанського району Харківської області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 жовтня 2007 року, виданого Вільшанською сільською радою Дворічанського району Харківської області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23 лютого 2010 року, виданого Вільшанською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 08. Відповідно до наказу начальника служби у справи у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області № 63 від 22 липня 2020 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] тимчасово влаштовано до родини [PERSON] та [PERSON] за їх письмовою згодою та за заявою матері неповнолітніх дітей - [PERSON] до вирішення нею побутових проблем. Згідно із заявою [PERSON] , справжність підпису якої засвідчено 19 серпня 2020 року державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області, [PERSON] - мати малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , відмовляється від подальшого виховання та утримання її доньок і дає згоду на усиновлення їх іншими особами. Відповідно до висновку № 454/02-20 від 26 серпня 2020 року, орган опіки та піклування Вільшанської сільської ради Дворічанського району Харківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно її дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , так як подальше їх перебування з матір`ю є загрозою для їх життя та здоров`я. Згідно з довідкою про склад сім`ї № 748/02-30 від 31 серпня 2020 року, виданою Вільшанською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом з донькою - [PERSON] , [INFO] та онукою - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про склад сім`ї № 02-30/1185 від 31 серпня 2020 року, виданої Тавільжанською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з чоловіком - [PERSON] , [INFO] , інша особа - [PERSON] , [INFO] , інша особа - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до положення ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми враховуються судом, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дітей (аліменти) можуть присуджуватися за рішенням суду у частці від доходу їх батька (матері) або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням всіх обставин справи, стану здоров`я та матеріального становища дітей та платників аліментів, суд визначає цю частку в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, присуджуючи аліменти, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, від дня пред`явлення позову та до досягнення старшою дитиною повноліття. В підготовчому засіданні встановлено, що мати дитини не виконує своїх батьківських обов`язків щодо її доньок, не бере участі в їх вихованні, матеріальному забезпеченні. Відповідачка [PERSON] повністю визнала позовні вимоги, зазначивши при цьому, що вона відмовляється від подальшого виховання та утримання своїх доньок і дає добровільну згоду на їх усиновлення іншими особами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України, суд роз`яснює відповідачу наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Судом також встановлено, що визнання відповідачкою [PERSON] , яка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, поданого до неї позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин справи, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову і позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , а також стягнення з неї аліментів на їх утримання. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] 1 681 грн 60 коп. належного до сплати судового збору на користь держави в особі Державної судової адміністрації України (отримувач коштів - Головне управління казначейства у м. Києві). На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7, 150, 155, 164, 166, 180-182, 184 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09),

Outcome: approved