Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» 04.08.2015 року звернувся до суду з позовом, в якому прохає стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 16398 грн. 55 коп. та понесені судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. Свої вимоги мотивував наступним. Відповідно до укладеного договору б/н від 05.03.2008 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та [PERSON], викладені на офіційному банківському сайті, складають Договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. Взяті на себе зобовязання [PERSON] не виконує. Станом на 08.07.2015 року його заборгованість перед банком складає 16398,55 грн., з яких: - 3336,85 грн. заборгованість за кредитом; - 11804,63 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 757,07 грн. штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не зявився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В заяві на адресу суду прохав розглянути справу без його участі, вказав, що позов підтримує, згоден на ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав. У письмовому запереченні прохав відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову в зв»язку з пропущенням строку позовної давності. Надав заяву про застосування позовної давності. Вказав, що заборгованість виникла з 2.10.2010 року, тому відповідно до п.9.6.Умов та правил надання банківських послуг картрахунок мав бути закритий банком через неможливість пролонгації із-за наявності заборгованості. [PERSON] цього не зробив, а, отже, порушив Умови та правила надання банківських послуг. Так, як картрахунок мав бути закритий 03.2011 року, то банк мав звернутися до суду не пізніше третього місця 2014 року. Крім цього, картка мала строк дії до 12 місяця 2009 року, нова картка не видавалася, доказів цього позивач не надав. У розрахунку заборгованості, наданого банком, є платіж на суму 100 грн. від 25.03.2010 року, який він фізично не міг зробити в зв»язку з закінченням на той час строку дії картки. Дані про те, що видавалася інша картка позивачем не надано. Також докази позивача слід поставити під сумнів, оскільки в наданому банком розрахунку заборгованості відсутня дата формування виписки та підпис відповідальної особи, що видала документ, а на Умовах та правилах надання банківських послуг відсутній номер наказу та дата прийняття Умов, що є необхідним для даного документу. Суд, дослідивши надані письмові докази, встановив наступне. 05.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк», як кредитодавцем, та [PERSON], як позичальником, на підставі заяви останнього про відкриття рахунку, був укладений договір, відповідно до якого позичальник (відповідач), як фізична особа, \~отримав кредит у виді кредитного ліміту розміром 4250 грн. з умовою сплати за користування кредитом 2,5 відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. На виконання умов договору [PERSON] \~було видано платіжну картку «Метrо», номер 7777030001547064, строком на 24 місяці, про що зазначено в заяві позичальника. \~\~\~\~ В цій же заяві від 05.03.2008 року вказано , що [PERSON] ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг ( в якій редакції не зазначено), Тарифами Приватбанку. Заява підписана позичальником. Згідно розрахунку позивача, станом на 08.07.2015 року, заборгованість відповідача [PERSON] перед банком складає 16398,55 грн., з яких: 3336,85 грн. заборгованість за кредитом; 11804,63 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 757,07 грн. штраф (процентна складова). Наявність простроченої заборгованості свідчить про невиконання позичальником умов договору. Разом з цим позивачем не надано суду жодного доказу про щомісячний платіж (його розмір, порядок внесення), який мав здійснювати [PERSON]. Такі дані в заяві позичальника від 5.03.2008 року також не містяться. \~\~\~\~ З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що постійна прострочена заборгованість по кредиту виникла, починаючи з 2.05.2009 року, останній раз [PERSON] погашав заборгованість за кредитним договором 25.03.2010 року у сумі 100 грн. 01 коп. Вказана обставина відповідачем заперечується. Відповідач надав суду заяву про застосування позовної давності. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки. Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. За приписом ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобов»язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов»язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов»язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За вимогами ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу \~своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті (ч.2 ст. 27 ЦПК України). Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» , встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. \~\~\~Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Згідно пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності\~\~(ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року, справа № 6-14цс14, і вона є обов»язковою для судів. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом строку виконання, тобто після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу і до трьох років з часу закінчення дії строку картки. За змістом\~статті 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). \~ Платіжна картка «Метrо» номер 7777030001547064, згідно інформації, наявної в заяві позичальника [PERSON] від 5.03.2008 року, видавалася строком на 24 місяці, тобто до 5.03.2010 року (кінцевий строк погашення кредиту). До суду ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся лише 4.08.2015 року, тобто поза межами строку трьохрічної позовної давності. Докази перевипуску і передачі картки відповідачеві з новим строком, докази переривання перебігу позовної давності, поважності причини пропуску позовної давності в матеріалах справи відсутні. Такі докази позивач в установлений законом строк не надав. Також судом, через відсутність відповідних доказів, не встановлено збільшення строку позовної давності за домовленістю сторін. Оскільки строк дії картки закінчився 5.03.2010 року, суд взяв під сумнів і не взяв до уваги проплату у сумі 100, 01 грн. ніби-то здійснену позивачем 25.03.2010 року, тобто вже після закінчення строку дії картки, що є технічно неможливим. Крім цього, здійснення платежу на вказану суму позивач заперечує, та й з розрахунку позивача вбачається, що починаючи з 8.04.2009 року і до 8.07.2015 року [PERSON] не здійснив жодного платежу банку, за виключенням вищеназваної суми. Належним доказом здійснення банківської операції є виписка по руху коштів на картрахунку, проте, позивач такої не надав. Суд також критично віднісся до заперечення позивача на позов в частині обґрунтування початку строку позовної давності, оскільки врахував вищезазначену правову позицію ВСУ. Також не взяв до уваги копію наданої позивачем банківської картки зі строком дії до 12 місяця 2009 року, оскільки не надано її оригінал та доказів того, що вона стосується договору від 5.03.2008 року ( в заяві позичальника [PERSON] від 5.03.2008 року зазначено інший номер картки ). З огляду на викладене, суд дійшов висновку\~\~\~\~про пропущення\~\~\~\~ПАТ КБ «Приватбанк» строку позовної давності і вбачає підстави для відмови у задоволенні позову Через відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені ПАТ КБ «Приватбанк» при зверненні до суду, не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed