Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» звернулося з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та просило стягнути заборгованість за кредитним договором на 09.10.2013 року на загальну суму 537 100,11 грн., з яких: 59 861,33 грн. - заборгованість за кредитом; 35 241,78 грн. - заборгованість по відсотках; 411 207,48 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості; штраф - 8 272,04грн., 22 517,48 - комісія. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.03.2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та [PERSON] укладений кредитний договір № 8/2006/840-К/748-А, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 10 349,14 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 52 263,16 грн. Відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами договору, чим не виконав зобов'язання за договором, внаслідок чого утворилася заборгованість в зазначеному розмірі. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 16.03.2006 року між Банком та [PERSON], [PERSON] укладений договір поруки №748/1, відповідно до умов якого поручителі взяли на себе зобов`язання відповідати перед Банком у разі порушення умов договору позичальником. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволені частково, з [PERSON] стягнено на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №8/2006/840-К/748-А від 16.03.2006 року, станом на 09.10.2013року, у сумі 163 236,48 грн., яка складається з: заборгованість за сумою кредиту-59861,33грн; заборгованість за процентами-35241,78 грн; пеня -59861,33 грн; штраф-8 272,04 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. [PERSON] звернулася з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2014 року, де ставить питання про скасування рішення суду в частині стягнення процентів та штрафу, посилаючись на те, що рішення в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині стягнення штрафу - скасуванню, з ухваленням нового рішення, згідно п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для висновку про сплив строку позовної давності відносно вимог про стягнення неустойки, оскільки не сплив строк виконання основного зобов'язання про повернення суми кредиту. З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з наступних підстав. Відповідно до п. 5.3 кредитного договору № №8/2006/840-К/748-А від 16.03.2006 року, у разі порушення позичальником вимог п. 4.3.2., 4.3.4., 4.3.10, 4.3.12., 4.3.13, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту за кожний випадок/а.с. 9/. У відповідності до ст. 10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини. Проте докази, які б підтверджували порушення позичальником вимог п. 4.3.2., 4.3.4., 4.3.10, 4.3.12., 4.3.13, суду не надано, і в позовній заяві не зазначені підстави та мотиви для стягнення штрафу/а.с. 2-3/. Отже, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу не доведені, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з цих підстав. Вирішуючи даний спір в іншій частині, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін. При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст.ст. 549, 551, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення пені. Посилання апелянта на ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка передбачає зменшення розміру неустойки, зокрема пені, не може бути прийняті до уваги, оскільки суд першої інстанції застосував зазначену норму закону та зменшив розмір пені. Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду в частині стягнення пені. Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду в частині стягнення штрафу скасувати, з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цій частині. В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін. В решті рішення не оскаржено, тому не перевіряється.

Outcome: partial