Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спільною частковою власністю та земельною ділянкою відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат на утримання спільного нерухомого майна задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на утримання спільного нерухомого майна у сумі 29грн. 37коп., судовий збір у розмірі 229грн. 41 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 179грн. 97коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, через неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про поновлення підлоги біля печі та демонтажі навісу з металевим каркасом зроблено через неповне з`ясування обставин справи та не дослідження доказів наданих нею (апелянтом); відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов помилкового висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] (відповідачки) та завданням їй моральних страждань; суд, задовольняючи зустрічний позов, не звернув увагу, що [PERSON] вимагаючи відшкодування понесених затрат за комунальні послуги, послалась на ст.360 ЦК України, яка не регулює спірні правовідносини та фактично застосувавши ст.156 ЖК України, виправив помилку, допущену [PERSON]; суд, проводячи розрахунок витрат на комунальні послуги, вийшов за межі позовних вимог. Крім викладеного зазначає, що судом не враховані роз`яснення Пленуму ВСУ від 12.06.09р. «Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відповідно до яких визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру витрат на правову допомогу змінити, стягнувши з [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 2 100грн. через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінку п.1.1 Договору про надання правової допомоги № 37/1 від 20.03.13р. та не звернуто увагу, що правова допомога надавалася [PERSON] (апелянту) в межах первісного та зустрічного позову, при цьому у задоволенні первісного позову було відмовлено; судом залишено поза увагою, що її представник приймав участь у розгляді даної справи 6год. 8хв., тому сума витрат, яка підлягає відшкодуванню, з урахуванням п.6.1 договору складає 2 100грн. Представники позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, апеляційну скаргу [PERSON] відхилити. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи своєї апеляційної скарги, просили її задовольнити, апеляційну скаргу [PERSON] - відхилити. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга [PERSON] відхиленню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] на підставі рішення апеляційного суду Донецької області від 09.10.06р. належить на праві приватної власності 1/3 частина жилого будинку [ADDRESS]. [PERSON] належить на праві приватної власності 2/3 частини даного жилого будинку відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом №2-241 від 14.02.2002р. (а.с.5-7, 45) Рішенням апеляційного суду Донецької області від 30.04.10р. встановлено порядок користування вказаним будинком, а саме: [PERSON] було виділено у користування кімнату розміром 11,5 м2, а [PERSON] - кімнату площею 22,1 м2 та службове приміщення розміром 6,6 м2. У загальному користуванні залишено прихожу площею 11,5 м2, веранду площею 20,4 м2, коридор площею 4,8 м2, складову площею 2,2 м2, кухню площею 12 м2. Даним рішенням також вирішено виділити у користування [PERSON] літню кухню Літ. Б-1, літню кухню літ. В-1 виділено у користування [PERSON]; інші господарські споруди: сараї, гараж, вбиральню, душ, водопровідну колонку, ворота, огорожу залишено у загальному користуванні (а.с.8, 9). Рішенням Червоногвардійського районного суду м.Макіївки від 11.05.11р. [PERSON] виділено у користування земельну ділянку розміром 629м2, [PERSON] - 1257м2. Земельна ділянка розміром 999м2 залишена у загальному користуванні (а.с.13). Судом також встановлено, що в спірному будинку постійно мешкають п'ять осіб, які є споживачами комунальних послуг, у тому числі [PERSON], яка має пільгу 50%., що підтверджується довідками КП «Макіївський міськводоканал» (а.с.143, 135). Проте витрати по утриманню жилого будинку [ADDRESS] несе [PERSON] Відмовляючи у задоволенні первісного позову [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] після пред`явлення позову добровільно задоволено вимоги про повернення ключів від вхідної двері спірного будинку та прибрано з подвір`я будинку дрова, вугілля та два мотоцикла. Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] (зобов`язання демонтувати піч, металевий каркас, зобов`язання відремонтувати підлогу та ліквідувати отвори у стінах), а також відшкодування моральної шкоди, суд виходив з недоведеності факту порушення прав позивачки за первісним позовом з боку [PERSON] Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено, суд першої інстанції відмовив останній у стягнення з [PERSON] судових витрат: судового збору та витрат на правову допомогу. Задовольняючи частково зустрічний позов [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] є власницею частини жилого будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстрована у спірному будинку, є споживачем комунальних послуг, та пославшись на ст.360 ЦК України, якою визначено обов`язок співвласників брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна відповідно до своєї частки у спільній частковій власності, стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на утримання спільного нерухомого майна у розмірі 29грн. 37коп., а також витрати на правову допомогу відповідно до задоволеної частини позовних вимог. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні частини первісного позову [PERSON] (з урахуванням добровільного виконання [PERSON] частини позовних вимог) та не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення на користь [PERSON] судових витрат з [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України закріплено, що апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вбачається з матеріалів справи, встановлених в суді обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем за первісним позовом [PERSON] (як того вимагає ст.60 ЦПК України) обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, і правомірно відмовив у задоволенні позову з підстав зазначених в рішенні. Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано роз`яснення Пленуму ВСУ від 12.06.09р. «Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», через що він дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні з [PERSON] судових витрат за її позовом, є необґрунтованими, оскільки ст.88 ЦПК України передбачено присудження стороні на користь якої ухвалено рішення, понесених судових витрат. Враховуючи відмову в задоволені позову [PERSON] в цілому, суд вірно відмовив у стягненні судових витрат. Апеляційний суд також погоджується з висновком суду про часткове задоволення зустрічного позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] витрат на утримання спільного нерухомого майна з наступних підстав. Згідно ст.360 ЦПК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і зробив вірний висновок про часткове задоволення позову [PERSON] зі стягненням з [PERSON] витрат на утримання спільного нерухомого майна у розмірі 29грн. 37коп. Рішення суду в цій частині ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Між тим, заслуговує на увагу довід апеляційної скарги [PERSON] в частині порушення судом норм процесуального права під час стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу. Так, згідно ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.47 цього Кодексу учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу. Згідно із ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що 20.03.13р. між [PERSON] та ТОВ «Юридична компанія «Правозахист Україна» укладено договір про надання правової допомоги №37/1 (а.с.55). Крім того, в матеріалах справи міститься довіреність на представлення інтересів [PERSON], за якою остання уповноважує представляти її інтереси в суді [PERSON] та [PERSON] з зазначенням обсягу їх повноважень (а.с.28). Також на а.с.59 міститься копія наказу про прийняття на роботу в ТОВ «Юридична компанія «Правозахист Україна» на посаду юриста [PERSON]. Однак в матеріалах справи відсутні дані чи є [PERSON] адвокатом, чи є вона фахівцем у галузі права і чи була вона допущена до участі у розгляді справи саме як особа, яка надає правову допомогу (що повинно бути відображено в ухвалі суду). Разом з тим, з журналів судових засідань вбачається, що [PERSON] приймала участь у справі як представник [PERSON] Суд першої інстанції не врахував зазначених обставин та помилково прийшов до висновку про стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь [PERSON] витрат на правову допомогу пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 179,97грн. Тому рішення суду першої інстанції в цій частині не можна визнати законним й обґрунтованим і, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. В решті частині рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Outcome: partial