Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Гайворонського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що відповідно до заяви № б/н від 17.04.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28.01.2018 року має заборгованість 12871,88 грн., яка складається з наступного: 1207,48 грн. - тіло кредиту; 5561,98 грн. нараховано відсотків, за користування кредитом; 5013,28 грн. нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). 589,14 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Зазначила, що дійсно користувалася кредитними коштами позивача, однак вважає, що наданий кредит повністю погасила і банк незаконно звернувся до суду, чим спричинив їй матеріальну і моральну шкоду. Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до заяви № б/н від 17.04.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 9). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с. 5-8). У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28.01.2018 року має заборгованість 12871,88 грн., яка складається з наступного: 1207,48 грн. - тіло кредиту; 5561,98 грн. нараховано відсотків, за користування кредитом; 5013,28 грн. нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). 589,14 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по кредитному договору, а саме: 1207,48 грн. - тіло кредиту, 5561,98 грн. нарахованих відсотків, за користування кредитом, 589,14 грн. - штрафу (процентна складова) підлягають задоволенню. Позовні вимоги по стягнення 5013,28 грн. нарахованої пені, 500.00 грн. - штрафу (фіксована частина) не підлягають задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Позивач встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної пені та комісії за управління кредитом, не зазначив, які саме послуги надаються відповідачу. Зазначена правова позиція викладена в\~постанові Верховного\~Суду України від 16 листопада 2016 року № 234/169/15-ц і згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф в частині пені фіксованої та процентної складової є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відтак, вимоги Банку про стягнення штрафу в частині пені та фіксованої складової задоволенню не підлягають. Тому, вимоги ПАТ «Приватбанк» про стягнення 5013,28 грн. нарахованої пені, 500.00 грн. - штрафу (фіксована частина) є незаконними. Твердження відповідача про погашення суми боргу та стягнення з банку на її користь спричиненої шкоди, суд не бере до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на доказах. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог. За таких підстав позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial