Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просить в рахунок погашення заборгованості в розмірі 37718,57 доларів США, що еквівалентно 301484,53грн. за договором про надання споживчого кредиту №11181980000 від 20.07.2007р., укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки №б/н від 20.07.2007 року, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 68,90 кв.м., житловою площею 37,60 кв.м. шляхом передачі іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права власності на вказане майно; визнати за ним право власності на дану квартиру; зобов'язати відповідачів передати йому правовстановлюючі документи на дану квартиру, ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на квартиру) та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»; виселити та зняти з реєстрації місце проживання та перебування відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та проживають в спірній квартирі, дані про яких внесені до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи; стягнути з відповідачі судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно з кредитним договором №11181980000 від 20.07.2007р. АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», надав відповідачу [PERSON] споживчий кредит на суму 25 000 доларів США, що еквівалентно 126 250грн., зі сплатою процентної ставки за кредитом 13,5% річних з кінцевим терміном повернення до 18 липня 2014 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20.07.2007 р. між банком та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідачі передали в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 68,90 кв.м., житловою площею 37,60 кв.м, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Позивач добросовісно виконав свої зобов'язання за кредитним договором, однак [PERSON] свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 37718,57 доларів США, що еквівалентно 301484,53грн., відповідно для захисту своїх прав та погашення заборгованості позивач звертається до суду для звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи наведене та відсутність заперечень зі сторони позивача, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 20.07.2007р. між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №11181980000, згідно якого позивач надав відповідачу споживчий кредит на суму 25 000 доларів США, що еквівалентно 126 250грн., зі сплатою процентної ставки за кредитом 13,5% річних з кінцевим терміном повернення до 18 липня 2014 року. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] порушив зобов'язання по кредитному договору, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів у зв'язку з чим, станом на 22.11.2013 року загальна сума заборгованості перед позивачем за кредитним договором №11181980000 становить 37718,57 доларів США, що еквівалентно 301484,53грн., з яких 172668,39грн. - заборгованість по тілу кредиту; 128816,15грн. - заборгованість по відсотках. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20.07.2007р. між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідачі передали в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 68,90 кв.м., житловою площею 37,60 кв.м., що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п.1.2 іпотечного договору ринкова вартість предмет іпотеки становить 344 814грн. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду. Оцінюючи обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов'язань щодо сплати кредиту позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. В розділі 5 іпотечного договору міститься таке застереження. Так, відповідно до п.5.1 іпотечного договору іпотекодержатель самостійно визначає один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Згідно з п.п. 2.1.2. договору іпотеки, у разі порушення іпотекодавцями обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до п.5.4 договору іпотеки у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Приймаючи до уваги, що такий порядок звернення стягнення передбачений умовами укладеного між сторонами договору, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. За ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У відповідності до ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Судом встановлено, що у квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстровані та проживають відповідачі. З матеріалів справи вбачається, що 04.12.2013 року на адресу відповідачів направлялися вимоги про звільнення квартири, яка є предметом іпотеки для можливості звернення на неї стягнення. Однак, вказані вимоги залишені відповідачами без реагування. Оскільки проживання відповідачів у спірній квартирі, перешкоджатиме зверненню на неї стягнення, суд приходить до висновку про необхідність виселення відповідачів з спірної квартири. Відповідно до ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Разом з тим вимога позивача про виселення інших осіб, які зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS], дані про яких внесені до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що в спірній квартирі зареєстровані та проживають інші особи. Крім того, вимога про зняття з реєстрації відповідачів у спірній квартирі не підлягає до задоволення, так як у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Право особи на судовий захист передбачено ст.16 Цивільного кодексу України, частиною 2 цієї ж норми визначені способи захисту порушеного, невизнаного чи оспорюваного права особи. Вказаний перелік способів є не вичерпним, однак, інший спосіб, що може бути застосований, має бути встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 Цивільного кодексу України). Враховуючи наведене, вимога позивача про зобов'язання відповідачів передати позивачу правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS], ключів від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на квартиру) та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» не відповідає передбаченим законом або договором способам захисту порушеного права, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів солідарно слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 3258,45 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed