Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду в особі представника [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №MKG0SЕ00000732 від 13.12.2006 року, відповідачка отримала\~ кредит в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень, з терміном повернення кредиту до 11.12.2009 року. Договором також було передбачено сплату відсотків за користування кредитом. Відповідачка зобовязання по сплаті щомісячно боргу та відсотків за користування кредитом на умовах визначених вище вказаною кредитною угодою не виконувала. На час звернення позивача до суду, за розрахунком заборгованості станом на 26.04.2018 року загальна сума заборгованості відповідачки по кредиту та відсоткам за його користування становить 20028,60 грн. Враховуючи зазначені порушення умов кредитного договору позивач просив задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідачки судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання на розгляд справи не зявився, в позовній заяві просив суд вирішувати питання про розгляд справи без участі представника банку і у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В ході розгляду справи на адресу суду відповідачка надала письмову заяву з\~ клопотанням про розгляд даної справи у її відсутності. У клопотанні відповідачка просила врахувати обставини наведені в її заяві та ухвалити рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, внаслідок застосування наслідків спливу строку позовної давності. Крім цього у своїй заяві відповідачка вказує на те, що вона в межах строку дії кредитного договору здійснювала виконання своїх зобовязань на погашення кредиту, однак позивач відомостей про таке повернення коштів у наданому розрахунку заборгованості свідомо вказав і не надав жодних доказів про переривання строку позовної давності, відлік якого почався після закінчення дії кредитного договору 11.12.2009 року. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, з урахуванням заяв учасників процесу про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розгляд справи проведено у відсутності сторін, відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Зясувавши обставини справи та дослідивши її матеріали, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно до п.1 ст.611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором. Відповідно до умов кредитного договору у випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених умовами кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за користування кредитом. За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. З матеріалів даної справи вбачається, що позивачем не вирішувалося питання дострокового повернення кредитних коштів відповідачкою [PERSON] на підставі кредитного договору №MKG0SЕ00000732 від 13.12.2006 року. Оцінюючи письмові докази додані позивачем до матеріалів справи, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги суд звертає увагу на ту обставину, що сам розрахунок не містить відомостей про те, в який період часу відповідачка проводила погашення кредитного боргу, коли саме проведено останню сплату кредитних коштів. З вказаного письмового доказу неможливо зробити висновок з яких підстав позивач зробив нарахування боргу починаючи з 26.04.2015 року, в той час як термін дії кредитного договору закінчився 11.12.2009 року. При цьому, позивач жодних доказів про зміну умов кредитного договору чи продовження його дій до матеріалів справи не надав. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ст.258 ч.2 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» неможливо зробити однозначний висновок про те, чи проводились виплати по даному кредиту, після закінчення його дії. Наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості по кредиту та відсотках за його користування не свідчить про здійснення платежів по кредиту відповідачкою [PERSON] після кінцевого терміну повернення кредиту з 11.12.2009 року, а тому останній не може вважатись належним та допустимим доказом у справі. Виходячи з вище наведених обставин у позивача загальний перебіг строку позовної давності в даному випадку за кредитним договором №MKG0SЕ00000732 від 13.12.2006 року почався з 12.12.2009 року, тобто з вказаної дати строк повернення кредиту за кредитним договором закінчився, і саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності. Як встановлено в судовому засіданні з даним позовом до Хустського районного суду Закарпатської області згідно штампу вхідної кореспонденції ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося 29.05.2018 року, тобто з пропуском трирічного строку, встановленого ст.257 ЦК України. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо). Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З врахуванням вище наведених обставин, суд вважає, що в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 20028,60 грн., за кредитним договором №MKG0SЕ00000732 від 13.12.2006 року слід відмовити у звязку із спливом строку позовної даності.

Outcome: dismissed