Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до підписаної заяви № б/н від 08 липня 2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 4500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Оскільки позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а останній в порушення норм закону та умов договору свої зобов`язання за договором належним чином не виконав у зв`язку з чим станом на 26 березня 2018 року має заборгованість в розмірі 21189 гривень 15 копійок, в тому числі: заборгованість по кредиту - 1182 гривні 63 копійки, заборгованість по відсотках - 376 гривень 93 копійки, заборгованість по пені - 18144 гривні 39 копійок, також штрафи : фіксована частина - 500 гривень, процентна складова - 985 гривень 20 копійок, звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 21189 гривень 15 копійок та понесені судові витрати. 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» перейменовано на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ч. 2 ст.5 Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VІ від 17 вересня 2008 року, зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2018 року відкрито провадження у справі, учасників якої повідомлено, що розгляд її здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 12 березня 2019 року відповідач надав суду письмові пояснення в яких зазначив, що сума боргу значно завищена та не обґрунтована. Звернув увагу суду на те, що позивач надав суду ксерокопії документів, які належним чином не завірені печаткою банку, як установи та посилається на дані копії, як на належний доказ, що суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідач вважає, що розрахунок заборгованості, який надано в якості доказу, позивач надав з порушенням вимог п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Крім того зазначив, що для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється позовна давність строком в один рік. Даний розрахунок, який надав позивач, викликає сумнів, оскільки з нього не зрозуміло, коли і з якого періоду розпочинається нарахування пені, штрафних санкцій, а також як відраховуються процентна складова від тіла кредиту та як формуються проценти за користування ним, розрахунок зроблено з грубим порушенням порядку вчинення розрахунків і як наслідок, подання штучно створена заборгованість, яка немає жодного підтвердження про її безспірність. Також зауважив, банк вводить суд в оману, а саме 22 липня 2015 року відповідачем зроблено внесок в розмірі 103 гривні, зазначив, що кошти в цій сумі ним не перераховувалися, а банк штучно створює умови, щоб уникнути пропуску позовної давності. Відповідач звернувся до Незалежної Акредитованої Експертної Групи ТОВ «МІГ» для виготовлення та налізу зазначеної у позовній заяві односторонньої нарахованої заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором б/н від 08 липня 2011 року, де загальна сума заборгованості з урахуванням процентної ставки станом на 01 березня 2019 року становить 9141 гривня 90 копійок, з яких: залишок заборгованості по тілу кредиту - 9141 гривня 90 копійок, залишок за відсотками на поточну заборгованість - 184 гривні 20 копійок, залишок за відсотками на прострочену заборгованість - 749 гривень 50 копійок, заборгованість за пенею - 2345 гривень 20 копійок. В якості доказу позивачем надано «Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», який як вважає відповідач, не може бути прийнятий судом до уваги та не може створювати обов`язків для клієнта Банку, оскільки інформація зазначена в ньому стосується більше працівників ніж клієнтів та несе більш інформаційний характер, ніж обов`язок. Відповідач не заперечує той факт, що отримав кредит у банку, однак йому не було відомо чи встановлений кредитний ліміт. Картку відповідач отримав виключно для отримання платежів. Анкету-заяву заповнював працівник банку, де в графі бажаний ліміт зазначено 500 гривень, натомість позивач в позовній заяві зазначає, що йому надано кредитний ліміт 4500 гривень, але не надає жодного доказу використання даної суми, видачі/зняття суми, мемореальних ордерів, тощо. Відповідач звертає увагу суду на те, що в Анкеті-заяві відсутня інформація про те, в якій же сумі встановлений кредитний ліміт і чи встановлений він взагалі, також позивачем не надано документів, які б підтверджували факт встановлення кредитного ліміту, позивач не наводить посилання та не надає докази на той факт, що відповідач дійсно отримав гроші готівкою, або іншим чином використовував кошти банк , не надав ні номеру картки, ні номеру рахунку з якого начебто отримані чи іншим чином використані гроші та на який вони б мали бути повернені. Відповідач зазначив, що договір вчиняється у письмовій формі , у випадку недодержання письмової форми такий договір є нікчемним. Відповідач не підписував «Умови та Правила надання банківських послуг», оскільки дані умови взагалі не стосуються клієнта, дана інструкція є внутрішнім документом для співробітників, і не може бути використана як доказ. Просив застосувати загальний та спеціальний строк позовної давності до основної вимоги та вимоги про стягнення штрафних санкцій. В разі якщо суд не вбачатиме підстав для застосування строків позовної давності просив стягнути з нього на користь АТ КБ «ПриватБанк» 9141 гривню 90 копійок, з яких: залишок заборгованості по тілу кредиту - 9141 гривня 90 копійок, залишок за відсотками на поточну заборгованість - 184 гривні 20 копійок, залишок за відсотками на прострочену заборгованість - 749 гривні 50 копійок, заборгованість за пенею - 2345 гривень 20 копійок. 01 квітня 2019 року представник позивача надав суду відповідь на письмові пояснення в яких зазначив, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 08 липня 2011 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 4500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банком надані докази, які підтверджують факт укладення кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою, чим підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписання заяви позичальником приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованими на сайті банку. Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення, який засвідчується власним підписом на заявці про приєднання. Підписавши заяву банк і клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - договорі банківського обслуговування. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, як вважає представник позивача, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином не суперечить чинному законодавству України. На підставі поданої заяви разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають договір про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] - ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач у заяві. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. Таким чином банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. Тарифи - розмір винагороди за послуги Банку є невід`ємною частиною договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. В якості доказу позивачем надана копія Анкети-заяви від 08 липня 2011 року з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. З неї також вбачається, що відповідач висловив свою згоду про укладення договору та засвідчив все особистим підписом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який час змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. До матеріалів справи в якості доказу, долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісії та штрафів, розмір щомісячного платежу, тощо. Тобто при укладенні кредитного договору сторонами було досягнуто усі істотні умови.. Представник позивача зазначив, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором , що вбачається із виписки з банківського рахунку, де мається інформація про рух коштів. Щодо здійснення проплати 22 липня 2015 року представник позивача зазначив, що погашення заборгованості було здійснено за допомогою терміналу самообслуговування, відповідачем неодноразово поповнювався його мобільний телефон, який він вказав у анкеті-заяві. Представник позивача зазначив, що розрахунок, який надав відповідач від Незалежної Акредитованої Експертної Групи ТОВ «МІГ» не може бути прийнятий судом в якості належного доказу, оскільки в ньому містяться арифметичні помилки, які ставлять під сумнів компетентність оцінюючої компанії «МІГ». Щодо строків позовної давності представник позивача зазначив, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, отже строк картки до останнього дня травень 2015 року, позивач же звернувся до суду - 31 березня 2018 року до спливу строку позовної давності. Щодо строків давності по пені, представник позивача вважає, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває. Просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч. 3 ст. ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват- Банку та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9). Як вбачається з п.2.1.1.5.5 Умов і Правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною укладеного між сторонами кредитного Договору, клієнт зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання та ін.(а.с. 24). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків . Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, частина перша статті 634 ЦК України визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. При системному аналізі зазначених норм чинного цивільного законодавства України з врахуванням тих правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем, суд приходить до висновку, що Анкета-заява відповідача разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами Банку, дійсно складають кредитний договір, який вважається укладеним 08 липня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , оскільки саме в цей день він був ознайомлений із фінансовими умовами надання кредиту у зв`язку з чим до відносин, які склалися між сторонами підлягають застосуванню норми ст.ст. 1054-1056-1 Параграфа 2 ЦК України (Кредит). Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку, встановлені договором. Так ст.1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Сторони в 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право Банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Крім того, згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статті 546, 548 ЦК України визначають, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання ) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання . Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання . Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи приписи вищезазначених норм ЦК України та положення договору, які погоджені сторонами, а також ту обставину, що судом встановлено факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, суд приходить до висновку про доведеність також позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на їх користь штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 гривень і штрафу (процентна складова - 5% від суми заборгованості) в розмірі 985 гривень 20 копійок. Наданий в якості доказу відповідачем розрахунок актуальної заборгованості за договором № б/н від 08 липня 2011 року Оціночної компанії ТОВ «МІГ» не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки складений з арифметичними помилками. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання він зобов`язаний сплатити неустойку. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Проте, статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, в розумінні ст. 263 ЦПК України є усталеною судовою практикою, а тому враховується судом. Враховуючи обов`язок боржника сплатити неустойку в разі порушення ним зобов`язання, а також неможливість одночасного застосування штрафу та пені, суд вважає доцільним стягнути з відповідача неустойку у виді штрафу, враховуючи наступне. Відповідно до висновків, що містяться у абз. 3 п.п.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг, відповідно до яких держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. З урахуванням цих підстав, на засадах розумності і пропорційності, враховуючи розмір отриманого позивачем кредиту та нараховану пеню, здійснені відповідачем періодичні погашення заборгованості, які першочергово списувались банком в рахунок сплати пені та штрафів, з метою дотримання рівності прав та інтересів учасників справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача саме штраф, а у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені відмовити. З огляду на ці обставини суд вважає, що з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» належить стягнути борг за кредитним договором у розмірі 3044 гривні 76 копійок. Щодо застосування строків позовної давності заявленої відповідачем суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, зобов`язання з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Як вбачається із матеріалів справи 28 травня 2015 року відповідачем було здійснено погашення заборгованості по кредитному договору. Після зазначеної дати будь-які дії відповідачем спрямовані на сплату заборгованості по кредиту не вчинялися. Представник позивача звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 08 липня 2011 року - 10 квітня 2018 року. Відтак, суд приходить до беззаперечного висновку про те, що позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, а тому вимоги відповідача про застосування строку позовної давності застосуванню не підлягають, оскільки останнім днем погашення заборгованості по кредитному договору є 28 травня 2015 року з якого починається перебіг строку позовної давності пред`явленням вимоги про виконання зобов`язання. Таким чином, враховуючи положення наведених норм закону, та на підставі аналізу зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч.2 ст.16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку внатурі. Оскільки позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1762 гривні, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 253 гривні 18 копійок на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial