Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 359 891,69 грн., та судовий збір у розмірі 3 441,00 грн. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 17.10.2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/532-Н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 11 200,00 доларів США з виплатою процентної ставки 10,00 % річних строком до 15.10.2024 року. Позивач зазначає, що зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, а відповідач, в порушення умов договору, не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановленні кредитним договором терміни, в результаті чого станом на 30.07.2013 року виникла заборгованість у розмірі 45 025,86 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 30.07.2013 року (7,993 гривень за 1 долар США) складає 359 891,69 грн., яка складається з: основного боргу у розмірі 10 912,77 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 30.07.2013 року (7,993 гривень за 1 долар США) складає 87 225,77 грн., відсотків у розмірі 4 818,23 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 30.07.2013 року (7,993 гривень за 1 долар США) складає 38 512,11 грн., пені у розмірі 25 969,81 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 30.07.2013 року (7,993 гривень за 1 долар США) складає 207 576,69 грн., штрафу у розмірі 1 120,00 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 30.07.2013 року (7,993 гривень за 1 долар США) складає 8 952,16 грн., комісії у розмірі 2 205,05 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 30.07.2013 року (7,993 гривень за 1 долар США) складає 17 624,96 грн. Крім того, 17.10.2006 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого остання поручилася перед банком за виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору. Також, 17.10.2006 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого остання поручилася перед банком за виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору. Посилаючись на вимоги ч.2 ст. 554 ЦК України щодо солідарного обов'язку за виконання умов кредитного договору, ПАТ КБ «Надра» просить стягнути з позичальника і поручителів заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просить задовольнити у повному обсязі. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити виходячи з наступного. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.07.2013 року позичальник припинив погашати кредит з 30.10.2007 року, сплачувати відсотки за кредитом 16.11.2011 року, комісію 13.11.2008 року. А тому позивач пропустив трирічний строк позовної давності, звернувшись з позовом до суду 15.08.2013 року. Окрім цього, всупереч вимогам ст.524 ЦК України сторони в кредитному договорі не визначили зобов'язання в національній грошовій одиниці України - гривні, що є істотною умовою договору, не додержання якої тягне за собою визнання такого договору недійним. Також, кредитним договором строк основного зобов'язання не встановлений, так як строк виконання визначений лише для частини зобов'язання (кінцевого терміну погашення кредиту, який спливає 15.10.2024 року), та не визначений для сплати відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 10% річних, сплати інших платежів, передбачених кредитним договором, сплати можливих штрафних санкцій (штраф, пеня). Згідно вимог ст.559 ЦК України, якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В порушення даних вимог, позивач не пред'явив позов до поручителя до 17.10.2007 року, та, таким чином, пропустив строк, визначений законом для пред'явлення вимоги кредитора за договором поруки. Також, відповідачі посилаючись на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зазначають що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). А оскільки грошові кошти поручителя є майном, то відповідно, на них не може бути звернуто стягнення, так як поручитель поручився за виконання договору кредиту, виданого для придбання житла, площа якого складає 31 кв.м., тобто відповідає вимогам цього закону. В наступне судове засідання відповідачі не з'явилися, надали письмові заперечення проти позову. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Згідно кредитного договору № 8/2006/840-К/532-Н від 17.10.2006 року ВАТ КБ «Надра» надав [PERSON] кредит у розмірі 11 200,00 доларів США з виплатою процентної ставки 10,00 % річних строком до 15.10.2024 року (а.с.4-6). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що ВАТ КБ «Надра» зі своєї сторони виконало умови взятого на себе зобов'язання і надало [PERSON], кредит у зазначеному вище розмірі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 826 від 17.10.2006 року (а.с.8). Відповідно до нової редакції статуту Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Відкритого акціонерного товариства Комерційного банку «Надра» (а.с.19, 20-21). Разом з тим, в порушення умов договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за ним станом на 30.07.2013 року виникла заборгованість у розмірі 45 025,86 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 30.07.2013 року (7,993 гривень за 1 долар США) складає 359 891,69 грн., яка складається з: основного боргу у розмірі 10 912,77 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 30.07.2013 року (7,993 гривень за 1 долар США) складає 87 225,77 грн., відсотків у розмірі 4 818,23 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 30.07.2013 року (7,993 гривень за 1 долар США) складає 38 512,11 грн., пені у розмірі 25 969,81 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 30.07.2013 року (7,993 гривень за 1 долар США) складає 207 576,69 грн., штрафу у розмірі 1 120,00 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 30.07.2013 року (7,993 гривень за 1 долар США) складає 8 952,16 грн., комісії у розмірі 2 205,05 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 30.07.2013 року (7,993 гривень за 1 долар США) складає 17 624,96 грн., що стверджується розрахунком заборгованості (а.с.16-17). Судом встановлено, що 17.10.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого остання поручилася перед банком за виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору(а.с.7). Згідно свідоцтва про шлюб, укладеного 19.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] змінила прізвище з «Чуприна» на «Шульгіна» (а.с.31). Також, 17.10.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого остання поручилася перед банком за виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору (а.с.11). У відповідності до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Стосовно доводів відповідачів з приводу пропуску позивачем строку позовної давності, то суд ставиться до них критично, адже згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що [PERSON] останній раз здійснив оплату за кредитним договором 16.11.2011 року (а.с.16-17), однак, кошти були зараховані на погашення тіла кредиту після проплати за останній раз 30.10.2007 року. Тому, дана обставина не може свідчити про порушення позивачем строків позовної давності (де строк обчислення якого на думку позивача починається з 30.10.2007 року), адже позичальник до 16.11.2011 року включно щомісяця здійснював оплату по кредитному договору, про що свідчить розрахунок заборгованості наданий позивачем. Також, не обґрунтованими являються заперечення відповідачів стосовно пропуску позивачем строків позовної давності щодо пред'явлення позовних вимог до поручителів виходячи з наступного. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Строк повернення кредиту згідно кредитного договору спливає 15.10.2024 року, а тому саме до цієї дати встановлений строк погашення зобов'язання. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а строк виконання основного зобов'язання, як зазначалося вище, встановлений до 15.10.2024 року включно. Тому даний позов банку поданий в межах строків позовної давності. Не обґрунтованими на думку суду є й посилання відповідачів на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», адже предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, а не звернення стягнення на предмет іпотеки. У той же час, суд вважає необґрунтованим нарахування штрафу у розмірі 1 120,00 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 30.07.2013 року (7,993 гривень за 1 долар США) складає 8 952,16 грн., з наступних підстав. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 5.2. Кредитного договору, у разі прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту/кредитної лінії, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно п. 5.3. Кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п. 4.3. за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору, за кожен випадок. Однак позивач не зазначає та з матеріалів справи не вбачається у чому ж виявилося порушення відповідачем вимог п. 4.3. Кредитного договору та чи мало воно взагалі місце. До того ж, позивач вказує лише на єдине порушення відповідачем вимог кредитного договору - несвоєчасне погашення кредиту та процентів за ним, а вказаний пункт 4.3. Договору (окрім п.п. 4.3.3., який згідно п. 5.3. Договору не застосовується при нарахуванні санкцій за цим пунктом) взагалі цього не стосується. Що ж до п.п. 4.3.2. Кредитного договору, який зобов'язує відповідача «Суворо дотримуватися положень цього Договору, а також Договору іпотеки, визначеного п. 2.1. цього Договору», то вказаний пункт, з огляду на встановлені судом обставини справи, а також на те, що позивачем не доведено інше, може поширюватися лише на порушення відповідачем вимог щодо своєчасного погашення кредиту та процентів за ним. Але ж цивільно-правова відповідальність за вказане порушення передбачена п. 5.2. Кредитного договору у вигляді стягнення пені за прострочення позичальником строку сплати платежів з погашення кредиту та процентів. Отже позивач фактично просить стягнути як пеню, так і штраф за одне і те ж порушення умов договору. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин, встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, але підлягає частковому задоволенню, з відповідачів на користь позивача, повинна бути стягнена заборгованість за кредитним договором № 8/2006/840-К/532-Н від 17.10.2006 року у розмірі 43 905,86 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 30.07.2013 року (7,993 гривень за 1 долар США) складає 350 939,53 грн. Що ж стосується визначення (нарахування) позивачем заборгованості у вигляді штрафу у розмірі 1 120,00 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 30.07.2013 року (7,993 гривень за 1 долар США) складає 8 952,16 грн., то в цій частині у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, відповідачі повинні відшкодувати на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до задоволених вимог, а саме, сплачений судовий збір у розмірі 3 441,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial