Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

На праві приватної власності [PERSON] належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири від 25.03.2010, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Терещенко М.С., зареєстрованого в реєстрі за №327 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25890429 від 16.04.2010 (а.с. 9, 10). Відповідно до довідки КОМ ДІС «НОВА КОМ» №3 від 06.06.2018 та довідки про реєстрацію місця проживання особи, з 03.08.2000 та по теперішній час за вказаною вище адресою значиться зареєстрованим місце проживання [PERSON], [INFO] (а.с. 13, 18). Крім того, як вказувала позивач, що підтверджується довідкою КОМ ДІС «НОВА КОМ» №3 від 06.06.2018, [PERSON] є рідним батьком позивача. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом його сім'ї, у зв'язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 319, ч.1 ст. 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст. ст. 391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як вказував позивач, [PERSON] в житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], не проживає тривалий час, оскільки зібрав усі свої особисті речі, залишив квартиру та його місце проживання їй не відоме. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується Актом мешканців будинку [ADDRESS], відповідно до якого відповідач в квартирі [NUMBER] вказаного будинку не мешкає з 2001 року (а.с. 11, 12). Так судом встановлено, що відповідач по справі не мешкає в квартирі [ADDRESS], фактичне місце проживання останнього не відоме. Останній добровільно залишив дану квартиру та змінив місце мешкання. Зазначені докази в розумінні ст.79 ЦПК України суд вважає достовірними, оскільки вони підтверджують дійсні обставини справи та доводи позивача стосовно відсутності відповідача [PERSON] понад 1 року за місцем його реєстрації. Оскільки відповідач в належному позивачеві житлі не проживає з 2001 року, в той час як добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а його реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні належною їй власністю, обмежуючи майнові права [PERSON], яка вимушена сплачувати за відповідача [PERSON] додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явлених нею вимог та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 704,80 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved