Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просили стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 18649,94 грн. та судові витрати, посилаючись при цьому на те, що відповідно до укладеного 11.12.2014 р. між сторонами кредитного договору № б/н [PERSON] отримав кредит у розмірі 18649,94 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 13.06.2017 р. [PERSON] має заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 18649,94 грн. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з*явився, при подачі позову подане також клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином. Від відповідача нього також не надійшло відзиву на позов. У звязку з цим (повторною неявкою відповідача за викликом) суд, зі згоди позивача, постановляє рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає вимогам ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази: копії анкети - заяви позичальника від 11.12.2014 р., витяг з тарифів ослуговування кредитних карт «Універсальна» «універсальна, 55 днів пільгового періоду», витягу з Умов і правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості [PERSON] станом на 13.06.2017 року та інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] кредитного договору № б/н від 11.12.2014 р. відповідач отримав у позивача (ПАТ КБ «ПриватБанк») кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Договір складається із анкети - заяви клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Підписана відповідачем заява разом з вказаними документами становлять між банком та клієнтом договір, про що зазначено у заяві з підписом [PERSON] При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, підтвердив факт отримання загальної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк». З наданого банком розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] порушував умови договору, не сплачував нараховані банком відсотки, не погашав взяту суму кредиту, унаслідок чого у нього станом на 13.06.2017 р. утворилась заборгованість у розмірі 18649,94 грн., яка складається з: -8159,00 грн. заборгованість за кредитом; -3882,71 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -5243,95 грн. заборгованість за пенею та комісією; -500 грн. штраф (фіксована частина); -864,28 грн. штраф (процентна складова). Наданий позивачем розрахунок наявної заборгованості за договором відповідачем не оспорювався, жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості відповідачем суду не надано, свій розрахунок не наведений, судово-економічна експертиза у справі за клопотанням відповідача не призначалась. Тобто, відповідач не спростував докази, надані банком щодо цього факту. Разом з тим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» штрафу. У позовній заяві позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача, серед іншого, заборгованість за пенею у розмірі 5243,95 грн., за штрафами: 500 грн. штраф (фіксована частина); 864,28 грн. штраф (процентна складова). Суд вважає, що вказана сума штрафу не підлягає стягненню з таких підстав. При вирішенні питання про стягнення штрафу суд враховує правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15. У вказаній правовій позиції зазначено, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладену правову позицію Верховного Суду України, суд вважає, що одночасне стягнення пені та штрафу за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором було б порушенням вимог ст. 61 Конституції України. А тому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення штрафу в сумі 2932,44 грн. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобовязання за кредитним договором, укладеним 11.12.2014 р. між сторонами, то з нього на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість за вказаним вище договором в розмірі 17285,66 грн., тобто за виключенням суми штрафу, а також сплачений позивачем судовий збір ( мінімальний, який передбачений законом).

Outcome: partial