Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивувало тим, що 13.07.2011 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № BLаЖГА00051966, на умовах якого відповідачу надано кредит в розмірі 36000,00 грн. зі сплатою процентів в розмірі 10,00 % річних та щомісячної комісії за управління кредитом в розмірі 1,75 % від суми кредиту терміном до 13.07.2014 року. Відповідач зобовязувався щомісячно поповнювати свій поточний рахунок та погашати заборгованість відповідно до умов договору. Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання, а тому станом на 03.08.2015 року виникла заборгованість у розмірі 196\~020,18 грн., з яких: 25065,42 грн. тіло кредиту, 6821,46 грн. заборгованість за відсотками, 12600,00 грн. заборгованість по комісії, 151533,30 грн. плата за пропуск платежів (пеня). Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості. У судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву відповідно до якої просив розгляд справи провести у його відсутність, позов підтримав на підставах, викладених в позовній заяві, просив його задовольнити. В одному із судових засідань, проведених в режимі відеоконференції, представник позивача пояснив, що плата за пропуск платежів є пенею відповідно до умов договору. Відповідач [PERSON] в одному із судових засідань позов визнав частково в частині сплати тіла кредиту, відсотків та комісії, то пояснив, що заборгованість виникла в результаті закриття відділень банку у м.Вінниці та неможливості проведення проплат. Щодо сплати пені заперечував. Надалі його представником були подані заяви про застосування строків позовної давності та зменшення розміру пені. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 526, 530, 610-611, 625, 629, 1049, 1050, 1054, а також нормах гл.72 ЦК України. Відповідно до ст.ст.1066,1069 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобовязуєтсья приймати та зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові грошові кошти, що йому надходять. Якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів, банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу; права та обовязки сторін повязані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст.546,549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 13.07.2011 року сторонами укладений договір банківського обслуговування № BLаЖГА00051966. Згідно цього договору банк зобовязався відкрити відповідачу поточний рахунок та надати відповідачу грошові кошти в сумі 36000,00 грн. з терміном повернення до 13.07.2014 року, зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 10,0 % річних, комісії за управління кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту, а відповідач зобовязався повертати кредит відповідно до узгодженого між сторонами графіку. За неналежне виконання умов договору відповідно до п. 4.3 та п.4.2 договору передбачена сплата штрафу в розмірі 25 % від суми кредиту та пені в розмірі 0,50 % за кожен день прострочення виконання зобовязань (а.с. 4-17). Позивач свої зобовязання виконав. Однак, відповідач свої зобовязання не виконав, станом на 03.08.2015 року виникла заборгованість: по тілу кредиту 25065,42 грн., по відсоткам - 6821,46 грн., по комісії - 126000,00 грн. Даний розмір заборгованості встановлений в судовому засіданні, визнається відповідачем та відповідно підлягає стягненню з останнього. Щодо стягнення неустойки (плата за пропуск платежів, так зазначає позивач у позовній заяві), то суд враховує, що позивач повний розрахунок розміру пені не надав. Разом з тим, суд бере до уваги неналежне виконання відповідачем умов договору та право позивача відповідно стягувати пеню, визначену умовами договору, в разі порушення його умов. При цьому суд враховує заяву відповідача про застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Даний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 19.11.2014 року (справа №6-160цс14) Зважаючи, що строк позовної давності за основною вимогою не сплив, позивач 03.08.2015 року звернувся до суду, а тому враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, розмір пені в межах строку позовної давності становитиме 80076,38 грн. (( 25065,42 грн. (тіло кредиту) + 6821,46грн (відсотки) +12600,00 грн.(комісія)) х0,50% х 360 днів). При цьому визначаючись щодо стягнення визначеної в межах строку позовної давності розміру пені, суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Вказана норма з урахуванням положень ст.3 ЦПК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 03.09.2014 року (справа №6-100цс14). Тому, зважаючи на значне перевищення суми пені, а також заяву відповідача щодо цього, суд вважає за можливе зменшити її розмір до 31886,88 грн.. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач свої договірні зобовязання не виконує належним чином, існує порушення виконання своїх зобовязань, право позивача порушене, тому порушене право підлягає захисту, відповідач повинен нести відповідальність відповідно до умов договору та сплатити на користь позивача суму заборгованості в розмірі 76\~373,76 грн., з яких: 25\~065,42 грн. тіло кредиту, 6 821,46 грн. заборгованість за відсотками, 12 600,00 грн. комісія, 31\~886,88 грн. пеня На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]». Отже, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 763,74 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial