Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) в сумі 5975,81 гривень за прострочення сплати аліментів, стягнутих рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.04.2016 року. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. [PERSON] є донькою [PERSON] . В судовому порядку відповідачу, на підставі ст. 199 СК України, було встановлено зобов`язання щодо утримання доньки після досягнення повноліття в зв`язку з продовженням навчання шляхом сплати аліментів в щомісячному розмірі 400,00 гривень до двадцятирічного віку позивача або припинення навчання. За позицією [PERSON] , від надання матеріальної допомоги [PERSON] злісно ухилявся, тому станом на 31.10.2018 року виникла заборгованість в сумі 5675,81 гривень. За переконанням позивача, нерегулярна сплата аліментів має тягти відповідальність в виді встановлення відповідачу неустойки (пені) у розмірі 1 % від вказаної суми боргу за кожен день прострочення, що дорівнює, за підрахунками позивача, за період з 01.12.2016 року по 28.11.2018 року 7488,00 гривень. В порядку ст. 196 СК України позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в 100 відсотковому розмірі суми заборгованості по аліментам. Судом порушено справу, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] , її представник адвокат Острікова Ж.О. на виклик в судове засідання не з`явилися, суду адресовано заяву, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримано в повному обсязі. Відповідач [PERSON] на позовну заяву, з дотриманням ст. 274 ЦПК України, подав відзив з викладенням заперечень проти заявлених [PERSON] вимог. Так, за позицією відповідача від сплати аліментів не ухилявся, одразу після набранням рішенням Красноармійським міськрайонним судом Донецької області від 27.04.2016 року (за наслідками перегляду рішенням апеляційного суду Донецької області від 27.07.2016 року залишено без змін) почав перераховувати на користь позивача присуджену на утримання щомісячну грошову суму, та здійснив в вересні 2016 року, жовтні 2016 року, листопаді 2016 року платежі в розмірі 400,00 гривень. В подальшому відповідач тимчасово припинив надавати допомогу на утримання позивача, оскільки оскаржив рішення про стягнення аліментів та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29.09.2016 року відкрито провадження за скаргою, при цьому зупинено виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.04.2016 року. 25 вересня 2017 року відповідач отримав ухвалу про відхилення касаційної скарги, тому продовжив сплату аліментів в розмірі 400,00 гривень щомісячно до повного погашення заборгованості. За таких обставин, відповідач переконаний, що вини у виникненні заборгованості для стягнення пені відповідно до ст. 196 СК України немає. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. \~ \~ \~ \~Сторони по справі перебувають в родинних відносинах, [PERSON] є донькою [PERSON] (підтверджено свідоцтвом про народження а.с. 6). \~ \~ \~ \~Згідно довідки № 16/006442 від 27.06.2018 року [PERSON] є студенткою Державної бюджетної професійної установи Ростовської області «Новочеркаський коледж промислових технологій і керування», період навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2020 року (а.с. 19). \~ \~ \~ \~Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] , відповідно до ст. 199 СК України, стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 400,00 гривень щомісячно, починаючи з 30.03.2016 року до досягнення двадцяти трьох років, тобто до [INFO] з позбавленням права на утримання у разі припинення навчання в учбовому закладі (а.с. 10). \~ \~ \~ \~Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 07.07.2016 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.04.2016 року в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів залишено без змін (а.с. 12). \~ \~ \~ \~29 липня 2016 року державним виконавцем Красноармійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції відкрито виконавче провадження № 51792344 з примусового виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.04.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів (а.с. 11). \~ \~ \~ \~Згідно довідки-розрахунок № 51792344/2 від 08.11.2018 року заборгованість [PERSON] по аліментам на користь [PERSON] за період з 30.03.2016 року по 31.10.2018 року включно складає 5675,81 гривень (а.с. 20). \~ \~ \~ \~Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивач [PERSON] , посилаючись на факт ухилення відповідача [PERSON] від встановленого в судовому порядку обов`язку батьків утримувати повнолітню доньку, - в судовому порядку заявляє вимогу стягнення пені за прострочення аліментів. Розрахунок суми неустойки позивач [PERSON] зводить до наступного: за 2016 рік: - грудень: 400,00 грн. х 1% х 31 = 124,00 грн. за 2017 рік: - січень: 400,00 грн. х 1 % х 31 = 124,00 грн. - лютий: 400,00 грн. х 1 % х 28 = 112,00 грн. - березень: 400,00 грн. х 1 % х 31 = 124,00 грн. - квітень: 400,00 грн. х 1 % х 30 = 120,00 грн. - травень: 400,00 грн. х 1 % х 31 = 124,00 грн. - червень: 400,00 грн. х 1 % х 30 = 120,00 грн. - липень: 400,00 грн. х 1 % х 7 = 28,00 грн. В подальшому, посилаючись на Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, - позивач наводить наступний розрахунок: - липень: 400,00 грн. х 1 % х 509 = 2036,00 грн. - серпень: 400,00 грн. х 1 % х 485 = 1940,00 грн. - вересень: 400,00 грн. х 1 % х 454 = 1816,00 грн. - жовтень: 400,00 грн. х 1 % х 424 = 1696,00 грн. Всього за розрахунковий період, за підрахунками позивача, з 01.12.2016 року по 28.11.2018 року розмір пені склав 8364 гривень. Розглядаючи спірні відносини сторін, суд виходить з наступного. Порядок стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання врегульовано ст. 199 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1\~ст. 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не\~більше 100 відсотків заборгованості. При цьому, право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~(п. 22) роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, - повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач [PERSON] . ґрунтує позицію захисту по справі відсутністю своєї вини у виникненні (утворенні) заборгованості за аліментами. Суд надає оцінку викладених відповідачем обґрунтувань заперечень проти позовної заяви з позиції слушності аргументів, належності і достатності доказів та приписів норм права, що підлягають застосуванню до спірних відносин сторін. З довідки-розрахунок № 51792344/2, виданої 08.11.2018 року Покровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] складає: за 2016 рік 2425,81 гривень (березень за 2 дні 25,81 гривень, квітень, травень, червень, липень, серпень по 400,00 гривень щомісячно, грудень 400,00 гривень), за 2017 рік 3550,00 гривень (січень жовтень по 400 гривень щомісячно). При цьому, з довідки вбачається, що [PERSON] сплачено аліменти в вересні, жовтні, листопаді 2016 року по 400 гривень щомісячно, в листопаді 2017 року 850 гривень, грудні 2017 року 400,00 гривень. За поясненням відповідача, які викладено у відзиві, аліменти на користь доньки одразу після ухвалення Красноармійським міськрайонним судом Донецької області від 27 квітня 2016 року не почав сплачувати, оскільки подав апеляційну скаргу. Відповідач почав перераховувати грошові кошти на утримання позивача в вересні 2016 року після перегляду справи № 235/2270/16-ц в апеляційному порядку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.09.2016 року відкрито касаційне провадження з перегляду справи № 235/2270/16-ц, при цьому зупинено виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2016 року до закінчення касаційного розгляду (а.с. 13). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2017 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.04.2016 року у частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду Донецької області від 07.07.2016 року залишено без змін (а.с. 14 16). За таких обставин, суд приймає до уваги позицію відповідача, що в період часу з 29.06.2016 року по 12.07.2017 року не сплачував аліментів з огляду на зупинення виконання рішення суду. Даних про звернення відповідача до Покровського міськрайонного відділу ДВС з заявою про зупинення виконавчого провадження № 51792344, зокрема відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» (зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа) матеріали справи не містять. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07.11.2017 року по справі № 235/5318/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто пеню за несвоєчасну сплату аліментів за липень 2016 року, серпень 2016 року у розмірі 248 гривень (а.с. 17-18). Постановою Апеляційного суду Донецької області від 28.12.2017 року вказане рішення суду від 07.11.2017 року залишено без змін. В листопаді 2018 року [PERSON] ініціювала позов про стягнення з батька [PERSON] неустойки (пені), оскільки, за переконанням позивача, після перегляду справи про аліменти в касаційному порядку відповідач свідомо ухилився від надання матеріальної допомоги на утримання. Суд вважає позовні вимоги безпідставними. Так, за правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. З довідки-розрахунок № 51792344/2, виданої 08.11.2018 року Покровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вбачається, що після закінчення касаційного розгляду справи № 235/2270/16-ц, на час якого було зупинено виконання рішення про стягнення аліментів, - в серпні, вересні, жовтні 2017 року відповідач на користь позивача грошові кошти не перераховував, в подальшому здійснив такі платежі: в листопаді 2017 року - 850,00 гривень, грудні 2017 року 400,00 гривень, з січня по жовтень 2018 року по 400 гривень щомісячно. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Приймаючи до уваги вказане, суд звертає увагу, що несплата аліментів в серпні, вересні 2017 року відповідачем пояснюється тим, що лише 25 вересня 2017 року отримав поштою копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2017 року, якою рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.04.2016 року про стягнення аліментів залишено без змін. Такі доводи відповідача, за переконанням суду, заслуговують на увагу, як такі, що не оспорені стороною позивача, і є логічно узгодженими з документальними матеріалами по справі. Згідно долучених до відзиву квитанцій про перерахунок аліментів, - відповідачем перераховано на користь позивача, зокрема: 11.10.2017 року 400,00 гривень, 03.11.2017 року 400,00 гривень, 28.11.2017 року 450,00 гривень, 28.11.2017 року 248,00 гривень. Така сплата відповідачем аліментів може свідчити про його свідомість щодо обов`язковості рішення суду, яке набрало законної сили та перестали існувати обставини для зупинення виконання. З урахуванням вказаного, підстав для нарахування неустойки (пені) за несплату аліментів за серпень 2017 рік, вересень 2017 року суд не вбачає з огляду відсутності об`єктивних підстав вважати, що заборгованість в зазначені місяці утворена з вини відповідача. З матеріалів справи вбачається, що обов`язок [PERSON] щодо сплати аліментів припинено 20 листопада 2018 року за досягненням [PERSON] 23-річного віку, при цьому заборгованість у відповідача перед позивачем відсутня, затримки в перерахуванні присуджених грошових щомісячних платежів відповідачем допущено не було, переплата по аліментах складає 300,00 гривень. Вказане, за переконанням суду, додатково підтверджує про своєчасність сплати відповідачем аліментів без вжиття спроб ухилення від виконання рішення суду (приховування доходів, зміна місця проживання тощо). Враховуючи вищевикладене, суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша компенсується за рахунок держав. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином, судові витрати по справі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановлену Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 195, 196 СК України,

Outcome: dismissed