Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, діючи в інтересах малолітнього [PERSON], звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] р.. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.02.2018р. відповідачі позбавлені батьківських прав відносно дитини і вона тимчасово влаштована до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР. До цього дитина проживала разом з батьками та сестрою за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира не приватизована, малолітній [PERSON] в квартирі не зареєстрований. Разом з тим, він набув право користування цією квартирою, оскільки проживав в ній з народження. У зв'язку з позбавленням відповідачів батьківських прав та відібранням дитини органом опіки прийнято рішення про збереження за малолітнім [PERSON] права користування житлом, але через те, що дитина в квартирі не зареєстрована і відсутні документи, які б підтверджували таке право, органі опіки та піклування вимушений звернутися до суду з цим позовом. Просить визнати за малолітнім [PERSON], [INFO], право користування житлом - квартирою [ADDRESS] Ухвалою суду від 13.06.2018р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. Представник позивача в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, відзиву на позов або зустрічного позову не подали. Виходячи з вимог ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачів на підставі наявних доказів. Представник третьої особи в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню через таке. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. (арк..6). Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.02.2018р., яке набрало законної сили 07.04.2018р., відповідачі [PERSON], [PERSON] позбавлені батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. (арк..14-17). З 22.08.2017р. малолітній [PERSON], [INFO]., перебуває на повному державному забезпеченні в КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР (арк..12). Згідно довідки ЦОА №6 Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради №1940 від 18.09.2015р. квартира [ADDRESS] є неприватизованою, основним наймачем є [PERSON] В квартирі зареєстровані [PERSON], 1960р.н., [PERSON], 1969р.н., які є батьками відповідачки [PERSON], а також її донька [PERSON], 2011р.н. Син відповідачки [PERSON], 2014р.н., в квартирі не зареєстрований (арк..11). Згідно актів обстеження умов проживання, складених в період 2015-2017р. (арк..20-24), інформації КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» (арк..18-19) малолітній [PERSON], [INFO], з дня народження і до дня його відібрання від батьків мешкав за адресою: [ADDRESS], без реєстрації. Відповідно до ст.3,21,24 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Ст.47 Конституції України та ст.1,9 ЖК України гарантує громадянам право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.4,5 ст.9ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у правікористування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Крім того, відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-XII і набула чинності для України 27.09.1991р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ст.247 СК України, дитина, над якою встановлено опіку або піклування, дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Ч.1,3 ст.25 Закону України «Про охорону дитинства», ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», також визначено, що діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. У разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв'язку з точки зору достатності, достовірності, належності та допустимості, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог. При цьому, суд виходить з того, що малолітній [PERSON] проживав в спірній квартирі як член сім'ї основного наймача - своєї матері [PERSON] з дня свого народження та до моменту його відібрання від батьків, набувши право користування житлом в установленому законом порядку. Вказані обставини підтверджуються сукупністю наданих суду належних та допустимих доказів, які відповідачами в установленому порядку не спростовані. Останні в судове засідання не прибули і жодних заперечень проти позовних вимог з відповідним обґрунтуванням не подали. Разом з тим, в порушення вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»відповідачі як батьки дитини не зареєстрували його місце проживання в установленому законом порядку, що на даний час позбавляє орган опіки та піклування вирішити питання про збереження за малолітньою дитиною, яка позбавлена батьківського піклування та перебуває тимчасово в дитячому закладі, права користування житловим приміщенням, в якому дитина законно проживала до цього згідно з вищевикладеними вимогами законодавства. Отже, з метою підтвердження наявного у малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], права користування зазначеним житловим приміщенням, виходячи насамперед з інтересів дитини та з метою захисту гарантованого державою права на житло, суд вважає необхідним визнати за малолітнім [PERSON], [INFO]., право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при поданні даного позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. в рівних частках.

Outcome: approved