Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Наприкінці січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 05 липня 2017 року передав [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 17905 гривень, які вона зобов'язалася повернути до 05 вересня 2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів від позивача [PERSON] надала власноручно написану розписку від 05 липня 2017 року. [PERSON] звертався до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, проте відповідач ігнорує вказані вимоги. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу за договором позики від 05 липня 2017 року у розмірі 17905 гривень та відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 12533 гривень 50 копійок, а всього у розмірі 30438 гривень 50 копійок. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився. Проте, надав до суду заяву, в якій вказав, що на позові наполягає, просить його задовольнити, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася та не повідомила суд про причини неявки. Про дату, час та місце розгляду справи вона повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідками про доставку смс-повідомлення (а.с.21,23,28). Відзив на позов [PERSON] не надала. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 17905 гривень, а [PERSON] зобов'язалася повернути грошові кошти до 05 вересня 2017 року. Вказана обставина підтверджується копією розписки від 05 липня 2017року (а.с.5). У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 05 липня 2017 року був укладений договір позики. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконала свої зобов'язання за договором позики та повернула грошові кошти. Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути борг за договором позики у розмірі 17905 гривень. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Встановлено, що у розписці від 05 липня 2017 року сторони між собою погодили розмір процентів за користування грошовими коштами у розмірі 10% від суми позики за кожен місяць користування коштами. Таким чином, розмір процентів за користування грошовими коштами станом на день пред'явлення позову становить 12533 гривень 50 копійок (17905 гривень ? 10% ? 7 місяців). Тому, розмір процентів за користування грошовими коштами, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача становить 12533 гривень 50 копійок. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики, що у загальному розмірі складає 30438 гривень 50 копійок. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції №3 від 31 січня 2018 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок. Пред'явлений ним позов задоволений у повному обсязі. Тому, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 704 гривні 80 копійок. Крім цього, за змістом ч.1 та ч.2 ст.137 ЦПК України сторони несуть також витрати, пов'язані з правничою допомогою. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що [PERSON] поніс також витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень. Вказана обставина підтверджується квитанцією №874234 від 04 грудня 2017 року (а.с.11). Тому з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved