Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача, в якому вказує, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.08.2008 року, який був укладений ним з ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON], остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2., 3.3 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Позивач зазначає, що відповідач порушив свої зобовязання, в звязку з чим станом на 18.01.2016 року утворилась заборгованість розмірі 16606,29 грн., яка складається з : -1253,91 грн. заборгованість за кредитом; -6126,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -7958,44 грн. заборгованість за пенею та комісією; -500 грн. - штраф (фіксована частина); -766,97 грн. штраф (процентна складова). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просить суд його задовольнити, та пояснив, що 30.08.2008 року ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк», надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] 1.09.2018 року отримала готівкові кошті в сумі 3000 гривень, і з наступного дня повинна була погашати кредит рівними частками протягом 12 місяців, чого вона не дотримувалась, внаслідок чого у неї утворилась зазначена в позові заборгованість, останній платіж від неї надійшов 29.09.2011 року. Пояснити, чому в позові вказане призвіще [PERSON] не може, як і не має можливості підтвердити первинними обліковими документами факт отримання коштів відповідачем. З приводу пропуску строку позовної давності нічого пояснити не може, просить суд позов заадовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, просить відмовити в його задоволенні, та пояснив, що на їх вимогу позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт надання кредиту та його розмір. Факт надання кредиту та його розмір може підтверджуватися лише первинними бухгалтерськими документами. Матеріали справи не містять жодних документів, які б підтверджували факт видачі готівки через касу банку або списання кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, а відтак не доведено факту виконання грошових зобовязань за кредитним договором кредитором. Крім того, позивач вказує, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак позивач не надав примірник договору банківського рахунку, картки зі зразками підписів або заяви про відкриття банківського рахунку. Також представник відповідача вказує, що із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за вказаним кредитним договором був зазначений датою 29.09.2011 року, з вказаного часу платежі відсутні, в звязку з чим починається перебіг трирічного строку на право звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів. Тому представник позивача просить суд застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у задоволенні позову. Вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.08.2008 року [PERSON]. отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% на місяць, 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується заявою відповідача про оформлення кредиту, в якій вона своїм підписом засвідчила про ознайомлення з Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які їй були надані в письмовому вигляді, довідкою про стандартні умови кредитування та сукупну вартість кредиту, довідкою про зміну кредитного ліміту. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 3.2, 3.3 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 умов та правил. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ «Акцентбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Пунктом 5.3 умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користуванян платіжною карткою. Відповідно п. 6.3 умов та правил надання банківських послуг до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань, у нього станом на 18.01.2016 року утворилась заборгованість перед ПАТ «Акцент Банк» у розмірі 16606,29 грн., яка складається з: -1253,91 грн. заборгованість за кредитом; -6126,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -7958,44 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: -500,00 грн. штраф (фіксована частина); -766,97 грн. штраф (процента складова). Це підтверджено доданим до позову і наданим в судовому засідання на вимогу відповідача розрахунком заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента. Ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч. ч. 1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права та виконати обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів. Загальна позовна давність встановлено тривалістю у три роки. Відповідач, скориставшись правом, наданим йому чинним законодавством, через свого представника просить застосувати строк позовної давності. За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відсутність будь-яких проплат з боку відповідача з часу, коли такі проплати мали бути зроблені, зумовлювала настання у позивача права на звернення до суду з вимогою про сплату неповернених грошових сум у разі, якщо такі були нараховані. Натомість, здійснюючи щомісячні нарахування пені, позивач не звертався до суду протягом тривалого часу, який значно перебільшує встановлений законом строк позовної давності. Оскільки позивачем не надано суду графік погашення боргу відповідачем, а лише зазначено, що поргашення повинно було відбуватися протягом 12 місяців внесенням щомісячних платежів в рівних частках, то початок перебігу загального строку позовної давності мав настати за останнім платежем 01.09.2009 року, а, оскільки відповідачем за межами цього строку 29.09.2011 року було здіснено черговий платіж, тобто вчинені дії, які свідчать про визнання боргу, то саме з цього часу, суд вважає, і слід відраховувати початок перебігу строку позовної давності, який закінчився 01.09.2014 року, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права в 2016 році, про поновлення пропущеного строку не заявив, поважних причин пропуску строку позовної давності суд не вбачає. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, відповідно до п. 31 постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 30.03.2012 р. № 5 та п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів , у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, у зв'язку з чим у позові належить відмовити.

Outcome: dismissed