Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в судовому засіданні 28 грудня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 31 серпня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 30 серпня 2012 року укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода), яка за згодою сторін складає Кредитний договір між позивачем та відповідачем. Згідно з Кредитним договором [PERSON] було видано кредит у сумі 10639 грн. 81 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі на строк 36 місяців, а саме, з 30 серпня 2012 року по 31 серпня 2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] порушив умови Кредитного договору і має прострочену заборгованість. Станом на 15 серпня 2016 року сума заборгованості, складає 22211 грн. 03 коп., де заборгованість за кредитом - 8205 грн. 66 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 4342 грн. 37 коп., заборгованість за пенею за користування кредитом - 7220 грн. 84 коп., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 2442 грн. 16 коп.. Відповідач в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушене було звернутись до суду із вищевказаним позовом. Одночасно позивач прохав вирішити питання про розподіл понесених ним судових витрат. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, про дату, час і місце його проведення повідомлений належним чином (а.с.143), у письмовій заяві, що надійшла до суду 27 грудня 2016 року, повноважний представник позивача на підставі довіреності [PERSON] вказав, що позивач позов підтримує у\~повному обсязіпо тих підставах, які були викладені в позовній заяві. Разом з тим, представник позивача справу прохав розглянути без його участіта не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.144-146). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час і місце його проведення повідомлений належним чином (а.с.142), про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності до суду не надходило. Разом з тим, справа в судовому засіданні розглянута за участі повноважного представника відповідача адвоката [PERSON] (а.с.53-54), що не суперечить вимогам ЦПК України. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідача [PERSON]. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] повідомив судові, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає частково, посилаючись на те, що включення позивачем для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами річного строку позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону, та одночасно заявив про застосування позовної давності до нарахованої позивачем пені. Суд, зясувавши позицію позивача, викладену в письмовій заяві, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] склалися кредитні правовідносини. При цьому, в матеріалах справи наявний пакет документів, який підтверджує, що сторони, діючи вільно та відповідно стст.6,627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) уклали договір кредиту. Згідно зі стст.207,1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. Зміст кредитного договору, укладеного між сторонами, зафіксований в кількох документах, договір підписаний сторонами: від імені банку уповноваженою на це особою та скріплений печаткою юридичної особи, а від імені позичальника особисто [PERSON]. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.\~\~ Відповідно до чч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до стст.1049,1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 30 серпня 2012 року укладено Генеральну угоду, яка за згодою сторін складає Кредитний договір між сторонами. Згідно із зазначеним Кредитним договором [PERSON] було видано кредит у сумі 10639 грн. 81 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі на строк 36 місяців, а саме, з 30 серпня 2012 року по 31 серпня 2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-31,62-65,73-75,78-80,85-86,90,93-94,103-104,113-114,138). Відповідно до Генеральної угоди відповідач [PERSON] зобовязався в період з 01 по 25 число кожного місяця надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 386 грн. 01 коп. з метою погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, а також з інших платежів відповідно до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Умови) (п.2.1. Генеральної угоди). Разом з тим, при укладанні Генеральної угоди відповідач [PERSON] погодився з Умовами, а також Тарифами банку, та своїм підписом на Генеральній угоді підтвердила факт надання йому повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.6). Крім того, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, при порушенні строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді та Умовах більше ніж на 31 день, по зобовязанням, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується на 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 2442 грн. 16 коп. (а.с.6). Також, згідно п.2.8 Генеральної угоди, при порушенні позичальником строків зобовязань по погашенню заборгованості , позичальник сплачую Банку пеню, розмір якого зазначений в Умовах за кожен день прострочення (а.с.6). Позичальник [PERSON] користувався коштами, разом з цим, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с.4,118-119). Станом на 15 серпня 2016 року сума заборгованості, складає 22211 грн. 03 коп., де заборгованість за кредитом - 8205 грн. 66 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 4342 грн. 37 коп., заборгованість за пенею за користування кредитом - 7220 грн. 84 коп., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 2442 грн. 16 коп.. Зазначена сума заборгованості за Кредитним договором відповідачем [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у добровільному порядку на час розгляду цієї справи у суді не сплачена. Разом з тим, розглянувши заяву представника відповідача про застосування позовної давності до нарахованої позивачем пені, суд прийшов до висновку, що надані позивачем розрахунки мають неточності та розраховані за різний період. Так, відповідно до розрахунку, який подано разом із позовною заявою як 31 серпня 2016 року, так і 06 грудня 2016 року, нарахування пені здійснено за період з 01 жовтня 2014 року по 15 серпня 2016 року, та сума пені складає 7220 грн. 84 коп., при цьому позивач фактично вказав розмір пені без надання відповідних розрахунків. Проте, під час розгляду справи в суді, представником позивача було визначено суму нарахованої пені в межах річного строку позовної давності за інший період, а саме, з 31 серпня 2015 року по 31 серпня 2016 року в розмірі 3610 грн. 42 коп. без надання будь-яких конкретних розрахунків, що фактично позбавляє суд можливості перевірити правильність визначеної позивачем суми нарахованої пені. При цьому, судом враховано, що позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості станом на 15 серпня 2016 року, а не станом на 31 серпня 2016 року. Разом з тим, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами Генеральної угоди, а саме пунктом 2.8, а також пунктом 1.1.5.25 Умов передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с.6,17). У той самий час, умовами Генеральної угоди передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, а саме при порушенні строків погашення заборгованості, вказаної в цій Генеральній угоді та Умовах більше ніж на 31 день, по зобовязанням, строк яких не настав (п.2.2) (а.с.6). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). В даному випадку штраф і пеня, нараховані в один і той же період, на переконання суду, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення пені, відповідно до пункту 2.8 Генеральної угоди, а також пунктом 1.1.5.25 Умов, а саме, пеня в розмірі 7220 грн. 84 коп., не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не наданий розрахунок пені із зазначенням суми заборгованості, кількості днів прострочення, процентної ставки, суми пені за відповідні періоди та суми пені разом. За таких обставин суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути штраф відповідно до пункту 2.2. Генеральної угоди. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається ПАТ КБ «ПриватБанк» як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON], а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором станом на 15 серпня 2016 року в сумі 14990грн. 19 коп., у тому числізаборгованість за кредитом 8205 грн. 66 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 4342 грн. 37 коп., а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди 2442 грн. 16 коп.. В іншій частині в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд, згідно положень ст.88 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, з [PERSON] в сумі 930 грн. 01 коп., виходячи з розрахунку: (14990 грн. 19 коп. (розмір задоволених позовних вимог) * 1\~378 грн. 00 коп. (сума сплаченого судового збору) / 22211 грн. 03 коп. (розмір заявлених позовних вимог) = 1274 грн. 21 коп..

Outcome: partial