Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № ZPN0GA00001151 від 15.05.2007 року станом на 23.08.2016 року в сумі 90000,00 грн., в тому числі 19795,13 грн. основної суми кредиту, 38997,01 грн. процентів за користування кредитом, 3376,34 грн. комісії за користування кредитом, 27831,52 грн. пені на несвоєчасне виконання договірних зобовязань. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач, отримавши за вказаним Кредитним договором кредит в розмірі 20000,00 грн. на строк до12.05.2017 року, належним чином своїх зобовязань не виконує, внаслідок чого станом на 23.08.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 143638,24 грн., яка складається із вказаних вище сум тіла кредиту процентів та комісії за використання кредитних коштів, а також 81469,76 грн. пені. Тому позивач, користуючись своїм правом самостійно розпоряджатись позовними вимогами, просить стягнути вказану заборгованість лише частково, зменшивши суму пені, яка підлягає стягненню, до 27831,52 грн. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача також 90000,00 грн., однак по іншому визначив складові цієї суми, а саме: 1800,00 грн. основної суми кредиту, 38481,47 грн. процентів за користування кредитом, 3376,34 грн. комісії за користування кредитом, 46342,19 грн. пені на несвоєчасне виконання договірних зобовязань. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав повністю, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що позовні вимоги сформульовані з урахуванням того, що Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 03.02.2010 року у справі № 2-993/09 з відповідача вже була стягнута з відповідача заборгованість за цим Кредитним договором у розмірі 18511,29 грн., в тому числі 17995,13 грн. основної суми кредиту, 515,54 грн. процентів за користування кредитом, 0,62 грн. пені. Виконавчий лист на виконання цього рішення до примусового виконання не подавався через пропущення відповідних строків, добровільно відповідач це рішення також не виконав. Однак при поданні позову у тій справі була допущена помилка у розмірі неповернутої основної суми кредиту 17995,13 грн. замість правильних 19795,13 грн., що в подальшому відобразилось й у рішенні апеляційного суду. Тому сума неповернутого й нестягнутого тіла кредиту складає 1800,00 грн., які позивач й просить стягнути разом з процентами, комісією та пенею. Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, подавши заяву про розгляд справи без їх участі, а також надавши письмові заперечення проти позову. Суть заперечень зводиться до того, що позивач безпідставно просить стягнуто тіло кредиту у розмірі 1800,00 грн., тоді як вся сума заборгованості за Кредитним договором була встановлена й стягнута вказаним вище рішенням апеляційного суду. Щодо решти позовних вимог відповідач через представника [PERSON] подав письмову заяву про застосування до них позовної давності, в тому числі скороченої позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з вимог\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. Судом встановлено, що 15.05.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № ZPN0GA00001151, за яким відповідач отримав кредит у сумі 20000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,34% на місяць (16,08% річних) на суму залишку заборгованості, 1,5% комісії від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та щомісячної комісії за ставкою 0,2% від суми виданого кредиту, із кінцевим терміном повернення до 15.05.2017 року (п. п. 1.1, 7.1 Кредитного договору). Кредит мав погашатись шляхом внесення щомісячного платежу у розмірі 378,82 грн., що включав заборгованість по кредиту, процентам та комісії, в період з 22 по 28 число кожного місяця (п. 7.1). Відповідач не оспорював фактичне одержання вказаної суми кредиту. Крім того, факт її одержання встановлений Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 03.02.2010 року у справі № 2-993/09, а тому не підлягає доказуванню в силу вимог ст. 61 ЦПК України. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідач своїх зобовязань за Кредитним договором належним чином не виконував, тому позивач, діючи на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, вимагав від відповідача достроково повернути всю суму кредиту разом з супутніми платежами. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 03.02.2010 року у справі № 2-993/09 такі вимоги були задоволені, та з відповідача було стягнуто заборгованість за цим Кредитним договором у розмірі 18511,29 грн., в тому числі 17995,13 грн. основної суми кредиту, 515,54 грн. процентів за користування кредитом, 0,62 грн. пені. Позивач своєчасно не до подав виконавчий лист на виконання вказаного рішення апеляційного суду, на підставі чого постановою державного виконавця Оріхівського ВДВС України у Запорізькій області від 18.02.2013 року йому було відмовлено у відкритті виконавчого провадження. Крім того, ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 07.11.2013 року позивачу було відмовлено у видачі дубліката цього виконавчого листа. Добровільно відповідач також рішення апеляційного суду не виконав. Як розяснюється у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається не виконаним. Водночас суд виходить з того, чинне законодавство не передбачає можливості стягувати з боржника суми, які до цього вже стягнуті іншими судовими рішеннями, незалежно від того, чи виконані ці судові рішення, чи ні. Відтак, суд вважає необґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача основної суми кредит у розмірі 1800,00 грн., оскільки наявність цієї заборгованості позивачем не доведена. Зокрема, суд не може погодитись та відхиляє доводи представника позивача щодо того, що в цілому сума неповернутого кредиту складає 19795,13 грн. На підтвердження цього представник позивача послався лише на розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, який не є первісним документом. Крім того, позивачем була надана виписка по кредитному рахунку відповідача, із змісту якої випливає, що з травня по грудень 2007 року відповідач своєчасно вносив щомісячний платіж за Кредитним договором, всього на суму 2656,00 грн. Це виключає можливість того, відповідач погасив лише 205,00 грн. з тіла кредиту, та навпаки, узгоджується з розміром заборгованості по тілу кредиту, стягнутої Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 03.02.2010 року. З того часу відповідач іншим сум кредиту не отримував, а тому вона не могла збільшитись. Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача основної суми кредиту в розмірі 1800,00 грн. не підлягають задоволенню. Разом з цим, оскільки стягнута за рішенням апеляційного суду сума кредиту у розмірі 17995,13 грн. позивачу не повернута, він має право на отримання процентів за користування цією сумою, комісії за надання кредиту та пені за неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань. Відповідач скористався своїм правом на подання заяви про застосування позовної давності до цієї частини позовних вимог, яка в силу ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є обовязковою для суду, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження пропущення позовної давності або її переривання. З огляду на це, а також в силу вимог ст. ст. 257, 258, 261, 267 ЦК України позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом та комісії за надання відповідачу фінансового інструменту можуть бути задоволені лише в межах трирічного строку позовної давності, що передував поданню позову, а вимога про стягнення пені в межах однорічного строку позовної давності. Виходячи з встановленої Кредитним договором кредитної ставки 16,08% річних, сума заборгованості за останні три роки перед поданням позову складає 8680,86 грн. (17995,13 грн. х 16,08% х 3). Виходячи з встановленої Кредитним договором ставки комісії за надання відповідачу фінансового інструменту 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця, сума заборгованості за комісією останні три роки перед поданням позову складає 1440,00 грн. (20000,00 х 0,2% х 36). Крім того, відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобовязання з передбачених п. п. 2.2.2, 2.2.3 цього Договору, позичальник зобовязується сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше однієї гривні, за кожний день прострочки. Оскільки простроченим платежем за Кредитним договором є щомісячний платіж у розмірі 378,82 грн., то саме з цієї суми підлягає нарахуванню пеня, яка з розрахунку 0,15% складає 0,57 грн. в день, а тому відповідач зобовязаний сплатити пеню у розмірі одна гривня за кожний день прострочки, що за останній рік перед поданням позову складає 365,00 грн. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 10485,86 грн. (8680,86 грн. + 1440,00 грн. + 365,00 грн.). Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ст. 88 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial