Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № К069-06\\Ф від 23.10.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 34600 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном погашення кредиту 22.10.2010 року. В забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором відповідач [PERSON] поручилася за належне виконання зобовязання за вказаним договором. В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним договором не виконав і станом на 12.01.2015 року його заборгованість перед банком становить 252736.98 дол. США, з яких 34600 дол. США основна заборгованість за кредитом, 56308.44 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 7183.54 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом та 154645 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь «ПриватБанку» заборгованість за кредитним договором в сумі 252736.98 дол. США, що за курсом 15.75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.01.2015 року становить 3980607.43 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився , так як згідно до поданої письмової заяви позов підтримав і просив розглянути справу у його відсутності , позов підтримав, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково посилаючись на викладені у письмовому запереченні обставини, у якому зазначив, що, на його думку, позивачем незаконно нараховано йому комісію і тому просить скасувати предявлену йому до сплати пеню. А також просить застосувати спеціальну позовну давність по стягненню пені в один рік та зменшити розмір пені, оскільки він значно перевищує розмір збитків та за заявності обставин, які мають істотне значення. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № К069-06\\Ф від 23.10.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 34600 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном погашення кредиту 22.10.2010 року. В забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором відповідач [PERSON] поручилася за належне виконання зобовязання за вказаним договором. В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним договором не виконав і станом на 12.01.2015 року його заборгованість перед банком становить 252736.98 дол. США, що по заявленому позивачем курсу еквівалентно 3980607.43 гривень, з яких 34600 дол. США основна заборгованість за кредитом, що еквівалентно 544900 гривень, 56308.44 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, що еквівалентно 886857.93 гривень, 7183.54 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом,що еквівалентно 113140.75 гривень, 154645 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, що еквівалентно 2435800.5 гривень. Згідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. А згідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Разом з цим, згідно ст..256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлений загальний трирічний строк позовної давності, а ч.2 п.1.ст. 258 цього Кодексу встановлено спеціальну позовну давність для стягнення неустойки( штрафу, пені) в один рік.. В п.1.1 кредитного договору № К069-06\\Ф від 23.10.2006 року зазначено, що кредит надається Позичальнику строком по 23 жовтня 2010 року включно (а.с.20). Отже, оскільки у вказаному кредитному договорі чітко встановлено, що зобовязання повинно бути виконано не пізніше 23 жовтня 2010 року. Як встановлено в судовому засіданні з даним позовом до Тячівського районного суду Закарпатської області згідно штемпелю вхідної кореспонденції суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 6 березня 2015 року і даних про переривання позовної давності за рік до звернення до суду позивачем не наведено. В судовому засіданні відповідач [PERSON] наполягає на застосуванні позовної давності в частині позову про стягнення пені в один рік, а позивач не ставив питання про поновлення цього строку. З урахуванням наведеного, суд вважає, що до правовідносин сторін в частині позовних вимог про стягнення пені слід застосувати позовну давність в один рік. Крім цього,суд враховує, що згідно до ст. 551 ч.3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду , якщо він значно перевищує розмір збитків , та за наявності інших обставин , які мають істотне значення. А згідно до ст. 616 ч.2 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника , якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків , завданих порушенням зобовязання , або не вжив заходів щодо їх зменшення. Беручи до уваги , що позов предявлено через значний час з моменту закінчення строку виконання основного зобовязання та розмір пені фактично в рази перевищує основну заборгованість, суд вважає , що до правовідносин сторін слід також застосувати норми ст.ст. 551 ч.3 , 616 ч.2 ЦК України в частині, що стосується пені і зменшити розмір пені до 5000 дол. США, що в гривневому еквіваленті по заявленому позивачем курсу становить 78750 гривень. Що стосується заперечення відповідачем позову в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, то доводи в цій частині є необґрунтованими і до задоволення не підлягають, оскільки така умова передбачена кредитним договором. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ст.559 ч.4 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. В п.1.1 договору поруки за №К069-06\\Ф від 23 жовтня 2006 року, укладеного між позивачем і відповідачкою [PERSON] зазначено, що Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору №К069-06\\Ф від 23 жовтня 2006 року, тобто поручитель повинен виконати зобовязання в тому ж порядку, який встановлений для позичальника кредитним договором. Беручи до уваги те, що позивач звернувся з позовом в суд до відповідачки [PERSON] як солідарного боржника (поручителя) про стягнення заборгованості за кредитним договором за межами встановленого ст. 559 ч.4 ЦК України строку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення солідарної відповідальності за кредитним договором на поручителя [PERSON]. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково і стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 103091 дол.. США 98 центів, що еквівалентно 1623698 гривень 68 копійок заборгованості за кредитним договором №К069-06\\Ф від 23.10.2006 року, з яких 34600 дол. США, що еквівалентно 544950 гривень основна заборгованість за кредитом, 56308 дол. США 44 центи, що еквівалентно 886857 гривень 93 копійки заборгованість по процентам за користування кредитом, 7183 дол. США 54 центи, що еквівалентно 113140 гривень 75 копійок заборгованість по комісії за користування кредитом, 5000 дол. США, що еквівалентно 78750 гривень пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. В решті позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. А в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідача [PERSON]

Outcome: partial