Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Національна академія внутрішніх справ (м.Київ, площа Соломянська, 1, ЄДРПОУ 820172) 29 грудня 2016 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування витрат в сумі 27385 грн.50 коп., повязаних з утриманням відповідача у вказаному навчальному закладі. В позовній заяві представник позивача [PERSON] (діє відповідно до довіреності №46/983 від 09 березня 2016 року) вказав, що 27 вересня 2010 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, реорганізованим у Національну академію внутрішніх справ, та відповідачем [PERSON] укладено договір №10-466 про підготовку фахівця, відповідно до якого, відповідач зобовязався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років\~після закінчення навчання - відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі. Відповідач [PERSON] навчався в Київському національному університеті внутрішніх справ в період з 01 вересня 2010 року по 15 березня 2014 року і вартість витрат, повязаних з його утриманням у навчальному закладі, склала 27385 грн.50 коп. Після здобуття вищої освіти відповідно до умов Договору, відповідач [PERSON] був направлений для подальшого проходження служби до ГУ МВС України\~\~в Одеській області, однак відповідно до наказу №298о/с від 20 травня 2015 року був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням відповідно до поданого рапорту, у звязку з чим за умовами договору №10-466 повинен відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі у розмірі 27385 грн.50 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявленого позову не визнав та пояснив, що дійсно в період з 01 вересня 2010 року по 15 березня 2014 року навчався в Київському національному університеті внутрішніх справ, після закінчення якого проходив службу в ГУ МВС України в Одеській області. У березні 2015 року він звернувся до керівництва ГУМВС України в Одеській області з рапортом про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ у звязку з важкими сімейними обставинами, зокрема через потребу здійснення догляду за матірю [PERSON], яка є інвалідом другої групи, проживає за межами України та потребувала стороннього догляду. Наказом №298о/с від 20 травня 2015 року його було звільнено з органів внутрішніх справ України за власним бажанням. Таким чином, вважає, що звільнився з роботи у звязку з необхідністю здійснення догляду за непрацездатною матірю, що відповідно до п.2 ч.9 постанови Кабінету міністрів України №992 від 22 серпня 1996 року є підставою для його звільнення від обовязку відшкодувати витрати, повязані з навчанням. Окрім цього, постановою Кабінету міністрів України від 15 квітня 2015 року №216 було виключено обовязок відпрацювання трирічного терміну за випускниками, навчання яких здійснювалось за рахунок державного бюджету та залишено такий обовязок лише за випускниками вищих медичних навчальних закладів, навчання яких здійснювалось за рахунок державного бюджету. Звернув увагу також на те, що відповідно до п.4.3 договору №10-466 від 27 вересня 2010 року та п.1 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №313 від 01 березня 2007 року, витрати на навчання підлягають зарахуванню до державного бюджету України, а не на користь навчального закладу, про що просить позивач. У звязку з цим у задоволенні позову просив відмовити. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ №562 від 05 серпня 2010 року відповідача [PERSON] прийнято на службу до органів внутрішніх справ України та з 1 вересня 2010 року зараховано курсантом першого курсу вказаного навчального закладу. 27 вересня 2010 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, правонаступником якого є Національна академія внутрішніх справ, як виконавцем, Головним управлінням МВС України в Одеській області (замовником) та відповідачем [PERSON] був укладений договір №10-466 про підготовку фахівця, предметом якого є підготовка відповідача за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямом (спеціальністю) «Правознавство» (п.1 договору). За умовами укладеного договору позивач, як виконавець, взяв на себе обовязок забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням, а після закінчення навчання видати документ про освіту, направлення на роботу, нагрудний знак та передбачені законом виплати (п/п.2.1.1, 2.1.3, 2.1.7 п.2.1 договору). Відповідач [PERSON] зобовязався виконати в повному обсязі навчальну програму, сумлінно ставитись до навчання, виконувати правила внутрішнього розпорядку, після закінчення навчання прибути до місця призначення та приступити до виконання службових обовязків за посадою, на яку призначено замовником, і відпрацювати не менше трьох років, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі (п/п.2.3.1-2.3.6 п.2.3 договору від 27 вересня 2010 року). Наказом ректора Національної академії внутрішніх справ №341 від 15 березня 2014 року відповідачу [PERSON] видано диплом бакалавра з відзнакою про закінчення вказаного навчального закладу та здобуття базової вищої освіти за напрямком підготовки «Правознавство». Наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області від 20 травня 2015 року №298 о/с відповідача [PERSON] відповідно до п.64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №141 від 29 липня 1991 року, звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Таким чином, спір у справі, що розглядається, стосується відшкодування витрат, повязаних із утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, особою, яка за власним бажанням звільнена із органів внутрішніх справ. Підстави та порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України врегульовані\~Законом України «Про міліцію»\~(в редакції, чинній на час укладення договору про навчання) та\~постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року №313, якою затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до статті 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Згідно зі статтею 3 цього Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Сторонами такого договору є: виконавець - навчальний заклад, замовник - Головне управління або управління Міністерства внутрішніх справ, особою - курсант. Відповідно до ч.1 ст.6 Порядку у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх здійснюється в судовому порядку. Отже, вказаний спір випливає з договірних правовідносин, а договірні правовідносини між сторонами, однією з яких є фізична особа, регулюються\~Цивільним кодексом України, тому вказаний позов територіально та предметно підсудний Кодимському районному суду Одеської області та підлягає розглядові в порядку цивільного судочинства. Пунктом 2.3.6 договору про підготовку фахівця у передбачено, що в разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п.3 цього договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, згідно з затвердженим розрахунком. Згідно з п.4.1 договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, а саме: витрат на грошове, продовольче, речове забезпечення; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Пунктом 3 договору передбачено дві підстави відшкодування фактичних витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, а саме: -у разі дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у звязку з відрахуванням особи з Київського національного університету внутрішніх справ та звільненням з органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність; за порушення дисципліни (п. 3.1 Договору), -у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (п. 3.2 Договору). Такі ж підстави відшкодування витрат на утрмиання були передбачені і п.1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, в редакції, чинній на день укладення договору про навчання. При цьому, додатковий договір №1 від 05 жовтня 2012 року, яким Главу 3 договору від 27 вересня 2010 року доповнено новою підставою для відшкодування витрат на утримання у навчальному закладі, зокрема - звільнення за власним бажанням зі служби в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання, в порушення вимог п.7.3 договору від 27 вересня 2010 року відповідачем [PERSON] не підписаний, тому є нікчемним. Відтак, враховуючи, що відповідач достроково не розривав договір про підготовку фахівця, відповідно до положень цього договору закінчив навчання та здобув вищу освіту, єдиною підставою для відшкодування витрат на утримання може бути його відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання (п.3.2 Глави 3 договору від 27 вересня 2010 року, п.1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, в редакції, чинній на нень укладення договору про навчання). За змістом п.2.3.5 гл.2.3 договору від 27 вересня 2010 року відмовою від проходження служби після закінчення навчання є неприбуття до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, та відмова приступити до виконання службових обовязків і відпрацювати не менше трьох років. При цьому, звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, як самостійна підстава відшкодування витрат на підготовку позивача, не була передбачені ані договором від 27 вересня 2010 року, ані ст.18 Закону України «Про міліцію» чи п.1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, в редакції цих правових актів, чинній на нень укладення договору про підготовку фахівця. Відтак, судом встановлено, відповідач [PERSON] відповідно до умов договору від 27 вересня 2010 року пройшов навчання у повному обсязі, здобув вищу освіту, не відмовився від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ, був працевлаштований та звільнений за власним бажанням вже під час проходження служби, а тому у позивача не виникло права на відшкодування витрат на підготовку фахівця. При цьому, заявлена відповідачем підстава для відмови у задоволенні позову як звільнення з органів внутрішніх справ у звязку з доглядом за матірю, яка є інвалідом другої групи, не береться судом до уваги, оскільки відповідач був звільнений за загальними підставами, зокрема за власним бажаням. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed