Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Орган опіки та піклування Новоселицької райдержадміністрації звернувся до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідачі як батьки малолітнього [PERSON] безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов'язків, ухиляються від виховання сина, матеріально не підтримують його, не цікавляться його життям та навчанням, залишили дитину на виховання та утримання дідуся [PERSON]. Просив суд відібрати малолітнього [PERSON] від відповідачів без позбавлення останніх батьківських прав, оскільки подальше перебування сина у них, загрожує його здоров'ю. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Прокурор також підтримав позовні вимоги, пояснивши, що подальше перебування малолітнього [PERSON] у відповідачів може негативно вплинути на його здоров'я, становлення його як особистості. Відповідачі в судове засідання не з'явилися та не повідомили суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення їм судових повісток. Зі згоди представника органу опіки та піклування суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] показав суду, що є батьком відповідача [PERSON]. Відповідачі вихованням сина [PERSON] не займаються, умов для проживання не мають та подальше перебування малолітнього [PERSON] у відповідачів загрожує його здоров'ю. Аналогічні покази дав допитаний як свідок сільський голова с. Жилівка Новоселицького району [PERSON]. Вислухавши пояснення представника органу опіки та піклування та прокурора, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження. В даний час малолітній [PERSON] фактично перебуває на утриманні та вихованні своїх дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON], що підтверджується довідкою Жилівської сільської ради Новоселицького району № 188 від 24 травня 2014 року. З акту обстеження матеріально-побутових умов господарства відповідачів від 03 квітня 2014 року вбачається, що відповідачі за місцем своєї реєстрації - в с. Жилівка Новоселицького району близько 2 років не проживають, будинок потребує капітального ремонту, проживання в ньому неможливе, електроенергію відключено, земельна ділянка не обробляється. З довідок характеристик Жилівської сільської ради Новоселицького району вбачається, що відповідачі за місцем проживання характеризуються з негативної сторони, зловживають спиртними напоями, не займаються вихованням малолітнього сина [PERSON], який фактично перебуває на утриманні та вихованні дідуся [PERSON]. Рішенням органу опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області № 15 від 15 квітня 2014 року визнано доцільним відібрання малолітнього [PERSON] від своїх батьків без позбавлення останніх батьківських прав, оскільки вони розійшлися та залишили свою дитину на дідуся [PERSON], який повністю доглядає та утримує дитину, створює необхідні умови для нормального її розвитку та проживання. За вказаних обставин, оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше перебування малолітнього [PERSON] з відповідачами загрожує його здоров'ю, нормальному фізичному та духовному розвитку дитини. Згідно шостого принципу декларації ООН прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею дев'ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків не позбавляючи їх батьківських прав, якщо залишення дитини у них є небезпечним для їх життя, здоровя та виховання та передати їх органу опіки та піклування. За таких умов суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог органу опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області та відібрання малолітньої дитини від відповідачів без позбавлення їх батьківських прав. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судові витрати по справі. На підставі ст. 170 Сімейного кодексу України, суд

Outcome: approved