Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 21 174 грн. 98 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б\\н від 11.03.2011 року, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на виконання зобов'язань перед банком підписавши заяву та Умови і правила надання банківських послуг. Однак договірних зобов'язань відповідач не дотримався, внаслідок чого станом на 30.06.2017 року виникла заборгованість в сумі 21 174 грн. 98 коп. Покликаючись на викладені обставини, просить позов задоволити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглядати без його участі, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, але подав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б\\н від 11.03.2011 року, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на виконання зобов'язань перед банком підписавши заяву та Умови і правила надання банківських послуг. Однак договірних зобов'язань відповідач не дотримався, внаслідок чого станом на 30.06.2017 року виникла заборгованість в сумі 21 174 грн. 98 коп., яка складається з: 472 грн. 86 коп. - заборгованість за кредитом; 15 817 грн. 60 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 400 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 984 грн. 52 коп. - штраф (процентна складова). Укладений із банком кредитний договір відповідач в судовому порядку не оспорив, у зв'язку з чим він відповідно до правил ст.204 ЦК України він є правомірним. Згідно ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором, або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань (неналежне виконання), відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що зобов'язання не виконано, що відповідачем не оспорено. На час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Статтею 616 ЦК України передбачено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки встановлений законом може бути збільшений у договорі (ст. 551 ЦК України). За загальним правилом період за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України) (постанова ВСУ № 6-100цс14 від 03.09.2014 року, постанова ВСУ № 6-474цс16 від 18.05.2016 року). Згідно наданого банком розрахунку заборгованість по тілу кредиту становить 472 грн. 86 коп., а розмір нарахованої пені - 3 400 грн. При невиконанні позичальником умов, передбачених договором, банк зобов'язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. Будучи обізнаним, що позичальник тривалий час фактично перестав сплачувати належні за кредитним договором платежі на погашення боргу, у зв'язку із чим зростала сума заборгованості, банк з 12 листопада 2014 року (з дати останньої проплати заборгованості по кредитному договору) не вживав ніяких заходів щодо зменшення розміру збитків близько трьох років, що свідчить про те, що своїми діями банк сприяв збільшенню розміру пені. З урахуванням положень ст.10 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивач своїми діями сприяв збільшенню розміру пені, а тому наявні підстави для зменшення її розміру. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме передбачених п.6 ч.1 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, з врахуванням встановлених обставин у справі - розміру збитків та дій позивача, суд вважає за можливе зменшити розмір пені із суми 3 400 грн. до 500 грн. Між тим, у позовних вимогах ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача штрафів, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, необхідно відмовити з огляду на таке. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов' язковою для всіх судів України. Оскільки даним рішенням стягується пеня за несвоєчасність сплати боргу, як вид цивільно-правової відповідальності за порушення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів необхідно відмовити, оскільки одночасне застосування пені та штрафів за одне й те саме порушення не допускається. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути загальну суму в розмірі 16 790 (шістнадцять тисяч сімсот дев'яносто) грн. 46 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати по справі, що документально підтверджені в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. Враховуючи вищевикладене та на підставі ст.ст.204, 526, 527, 551, 599, 610-612, 616, 623, 624, 629 ЦК України, ст.ст.10, 57, 59, 88, 213-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved