Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

ПАТ Банк «ТРАСТ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що 28 березня 2013 року між ПАТ Банк «ТРАСТ» та відповідачем було укладено договір № R091.007-TEK.0024583. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у сумі 19440 гривень 00 копійок, стоком на 60 місяців, зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 16,49 % річних та щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 1,37 %. Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитом виконує не належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту, яка до теперішнього часу не погашена. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 30017 гривень 83 копійок та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1378 гривень 00 копійок. В судове засідання представник позивача не з'явився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов визнає частково та зазначає, що заявлений розмір пені є неспівмірним з розміром основного боргу. Також просить врахувати її важке матеріальне та сімейне становище, тому просить зменшити суму пені. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і виплати проценти. Відповідно до п. 27 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, положення частини третьої статті 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Як встановлено в судовому засіданні, 28 березня 2013 року між ПАТ Банк «ТРАСТ» та відповідачем було укладено договір № R091.007-TEK.0024583. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у сумі 19440 гривень 00 копійок, стоком на 60 місяців, зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 16,49 % річних та щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 1,37 %. Згідно умов договору, договір складається із заяви про надання кредиту на споживчі цілі, додатків і умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі. При укладенні договору відповідач прийняла на себе зобов'язання повернути кредит в термін, встановлений договором, та сплачувати проценти за користування кредитом. Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі. На виконання договору позивач здійснив видачу кредитних коштів відповідачу в сумі, визначеній у договорі, у повному обсязі, тим самим позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за договором. Пунктом 7.1 договору передбачено, що клієнт зобов'язується належним чином здійснювати погашення заборгованості по кредиту та інших належних до сплати платежів відповідно до умов договору шляхом перерахування коштів на рахунок. Додатком № 1 до договору передбачений графік повернення кредиту. Додатком № 3 до договору визначені тарифи на розрахунково-касове обслуговування поточних рахунків фізичних осіб. Однак, в порушення умов договору відповідач не виконала належним чином зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування ними, має прострочену заборгованість, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань. Згідно п. 4.3 договору, за несвоєчасне виконання зобов'язань з погашення заборгованості по кредиту, кредитор нараховує, а клієнт сплачує йому пеню в розмірі 0,3 % від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення. Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, відповідач станом на 15 квітня 2016 року має заборгованість 30017 гривень 83 копійок, яка складається з наступного: сума в розмірі 14576 гривень 40 копійок заборгованість за кредитом; сума в розмірі 2638 гривень 02 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом; сума в розмірі 4220 гривень 93 копійок заборгованість з комісії; сума в розмірі 8582 гривні 48 копійок пеня. Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, наданого позивачем. При цьому, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, заборгованість за кредитом та процентами за користування ним станом на 15 квітня 2016 року становить 17214 гривень 42 копійок (14576 гривень 40 копійок + 2638 гривень 02 копійок), а розмір нарахованої пені становить 8582 гривні 48 копійок, до того ж ще нарахована заборгованість за комісією в розмірі 4220 гривень 93 копійок. Крім того, з наданих суду матеріалів вбачається, що відповідач має на утриманні неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], а її чоловік та батько дитини [PERSON] разом із родиною не проживає, тривалий час не працював і лише з лютого 2016 року офіційно працевлаштувався. Крім того, протягом не тривалого часу після укладення договору кредиту, у відповідача склалися важкі сімейні та матеріальні обставини, оскільки батько відповідача [PERSON] мав незадовільний стан здоров'я, хворів, в жовтні 2013 року переніс хірургічне втручання, після чого потребував постійного медичного лікування, а 06 травня 2015 року він помер, в зв'язку з чим відповідач понесла додаткові витрати, пов'язані з організацією та проведенням поховання свого батька. Отже, приймаючи до уваги, що заявлена сума пені є значною та не може бути визнана співмірною із розміром основного боргу за кредитом і відсотками, тому суд вважає можливим застосувати правила ч. 3 ст. 551 ЦК України про співмірність вимог із розміром заподіяних збитків, при цьому враховує такі істотні обставини справи, як сімейний і майновий стан відповідача, яка не мала можливості для погашення кредиту в силу об'єктивних причин, збігу тяжких сімейних обставин, які виникли одраз ж після укладення договору та були викликані тяжкою хворобою і смертю рідного батька відповідача, наявність у відповідача на утриманні неповнолітньої дитини, та того факту, що непомірні для сім'ї відповідача грошові зобов'язання негативно відобразяться як на ній самій, так і на утриманцях та членах її родини. Тому суд вважає можливим зменшити суму неустойки (штрафу) до 500 гривень 00 копійок. Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач порушила умови договору, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов договору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 21935 гривень 35 копійок, яка складається з наступного: сума в розмірі 14576 гривень 40 копійок заборгованість за кредитом; сума в розмірі 2638 гривень 02 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом; сума в розмірі 4220 гривень 93 копійок заборгованість з комісії; сума в розмірі 500 гривень 00 копійок пеня. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 21935 гривень 35 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1006 гривень 90 копійок.

Outcome: partial