Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вимогами постановити рішення, яким звернути стягнення заборгованості за кредитним договором №ODH0GF02092051 від 13.06.2005 року в розмірі 12808,69 дол.США (або344553,76 грн) на 1\\3 частину квартири [ADDRESS] що належить на праві власності [PERSON] на підставі рішення Київського райсуду м.Одеси від 19.10.2007 року. Представник позивача вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, про час слухання справи сповіщений, надав заперечення на позов, в якому зазначив, що правові підстави для задоволення вимог банку відсутні. Представник Служби у справах дітей Одеської міськради залишив вирішення спору на розгляд суду, зазначивши, що в іпотечній квартирі неповнолітні особи не проживають і на підтвердження, надав акт виходу на місце. Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне: 13.06.2005 року ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] уклали кредитний договір №ODH0GF02092051, за умовами якого Банк надав, а [PERSON] отримала 33630 дол.США. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов'язалась у термін до 11.06.2020 року повернути суму кредиту та сплачувати щомісяця відсотки у розмірі 11,04% річних за користування кредитом. В якості забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань за договором кредиту між банком і [PERSON] 13.06.2005 року було укладено договір іпотеки , за умовами якого [PERSON] надала Банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] загальною площею 80,80 кв.м. в тому числі житловою - 55,9 кв.м. що належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору станом на червень місяць 2013 року утворилась заборгованість у сумі 86 246,24 дол.США, що дорівнювало 689 107,46 грн. Заочним рішенням Київського райсуду м.Одеси від 26.11.2014 року частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] Рішенням суду звернено стягнення на 2\\3 частини вказаної квартири, оскільки рішенням Київського райсуду м.Одеси. ухваленим 19.10.2007 року за позовом [PERSON] про розподіл спільного майна за [PERSON] визнано право власності на 1\\3 частину квартири [ADDRESS] Представник позивача, посилаючись на положення ст..23 ЗУ «Про іпотеку», доводить, що до [PERSON] право власності на 1\\3 частину квартири - предмет іпотеки- перейшло від іпотекодавця, тому іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Станом на 20.03.2017 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 170439,04 дол.США. З огляду на викладене, представник позивача вимагає ухвалити рішення про звернення стягнення боргу за договором кредиту в сумі 12808,69 дол.США на 1\\3 частину квартири [ADDRESS] належну на праві власності [PERSON] Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до вимог ст.81 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Верховний Суд України в постанові по справі №6-1026св10 наголосив, що саме сторона повинна доводити існування тих чи інших обставин належними та допустимим доказами, оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах д испозитивності та змагальності. Право громадянина на власність закріплено в Конституції України, в якій установлено форми власності (статті 13, 41, 142, 143), закріплено рівність усіх суб'єктів права власності (статті 1, 13), гарантії права власності та обов'язки власників (статті 13 і 41). Право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 19.10.2007 року в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя [PERSON] за відповідачем [PERSON] визнано право власності на 1\\3 частину квартири [ADDRESS] яку подружжя набуло у спільну власність в період перебування в зареєстрованому шлюбі. Судом встановлено, що [PERSON] і ПАТ КБ «ПриватБанк» не перебували в договірних відносинах. Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 26.11.2014 року і рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.03.2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення боргу [PERSON] за кредитним договором на іпотечну квартиру задоволено частково - звернено стягнення на 2\\3 частини квартири, що належали іпотекодавцю на праві власності. Окрім того, в судових рішеннях зазначено, що дія іпотеки на 1\\3 частину квартири не поширюється. Суд погоджується з доводами відповідача, що він набув права власності на 1\\3 частину квартири не від іпотекодавця [PERSON], тому положення ст.23 ЗУ «Про іпотеку» у даному випадку не можуть бути застосовані. Доводи представника позивача про відповідальність [PERSON], як поручителя, перед кредитором за порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, судом не приймаються до уваги, оскільки Банк до позову договір поруки не надав. Окрім того, в 2014 році Банк, звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, [PERSON] у якості співвідповідача до участі у справі не залучав, що зазначено в рішенні суду від 26.11.2014 року.

Outcome: dismissed