Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області в особі Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області звернувся до суду з позовом до[PERSON] , в якій просив позбавити відповідача батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , відомості про батька записані в свідоцтві про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. З другої половини 2019 року вихованням та утриманням [PERSON] займається її бабуся - [PERSON] , з якою проживає дитина. Спочатку [PERSON] підтримувала зв`язок з донькою шляхом листування через соціальну мережу, але до доньки жодного разу не приїздила, кошти на утримання дитини не надсилала, декілька разів змінювала місце проживання (міста), а потім почала приховувати адресу проживання. З 2021 року [PERSON] взагалі припинила спілкування з донькою, не цікавиться її життям, не телефонує, матеріально не утримує, вихованням дитини не займається. На даний час [PERSON] досягла віку отримання паспорту громадянина України, але оскільки для оформлення документу необхідна присутність законного представника неповнолітньої, у неї немає можливості оформити та отримати документ. Також без паспорту [PERSON] не матиме можливості взяти участь у зовнішньому незалежному оцінюванні у 2022 році та отримати атестат про освіту, що порушує права дитини. 26 серпня 2021 року судом постановлено ухвалу, якоюприйнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. 20 вересня 2021 року судом постановлено ухвалу, якою підготовче провадження у зазначеній цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково пояснила, що до другої половини 2019 року неповнолітня [PERSON] проживала з матір`ю [PERSON] . Потім дитина стала проживати разом з бабусею [PERSON] , яка виконує всі обов`язки щодо її утримання та виховання. Відповідач з того часу перестала приймати участь у вихованні, утриманні та житті дитини. Відповідач деякий час виходила на зв`язок з бабусею дитини, але з початку 2021 року взагалі перестала це робити. Номер телефону дитини [PERSON] відповідач знає, але з дитиною не спілкується. У Служби у справах дітей не має можливості зв`язатись з відповідачем, оскільки за місцем проживання вона відсутня, а її телефонний номер не обслуговується. Дитина повідомила їй особисто як представнику Служби у справах дітей, що за час проживання з матір`ю у Російській Федерації до другої половини 2019 року мати приділяла їй мало уваги, більше уваги приділяла співмешканцю, з яким розпивала спиртні напої. Співмешканець дитину ображав, обзивав. На питання чи хоче вона прийти у судове засідання та дати пояснення суду неповнолітня [PERSON] повідомила, що не хоче згадувати все. Дитина залишилась без батьківського піклування, не має законного представника. В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги. Пояснила, що відповідач [PERSON] є її донькою, яка в 2006 році народила дочку [PERSON] як мати одиначка. Спочатку донька з онукою жили разом з нею. Коли [PERSON] виповнилось 3 роки, відповідач поїхала до Російської Федерації, там працювала. В 2015 році відповідач повернулась, забрала [PERSON] та знову поїхала до Російської Федерації. Дитина там навчалась. Оскільки відповідач зловживала алкоголем та вела неправильний спосіб життя, вона в червні-липні 2019 року поїхала до Російської Федерації та забрала онуку до себе. Відповідач не заперечувала, щоб вона забрала [PERSON] , надавши дозвіл на вивезення дитини. Онука розповідала їй, що мати випивала, а співмешканець її ображав. З того часу онука живе разом з нею, вона її виховує, лікує, навчає та повністю утримує. З 2019 року відповідач зрідка їй телефонувала, але жодного разу не приїздила. В 2021 році жодного разу відповідач не зателефонувала їй або дитині, не повідомила про те, де вона знаходиться. На даний час онука знає, що позов про позбавлення батьківських прав її матері знаходиться у суді, не заперечує проти його задоволення. У [PERSON] і раніше був відсутній тісний зв`язок з матір`ю, а зі спливом часу тим більше. Про матір дитина не говорить, не згадує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, у зв`язку із чим судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини зазначені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Неповнолітня [PERSON] зареєстрована разом з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Центру надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 5735 від 22.03.2021. Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов від 16.03.2021 та 19.10.2021, складених за участі представників позивача, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2019 року. Вихованням, утриманням, розвитком неповнолітньої [PERSON] займається її бабуся [PERSON] . Стосунки між дитиною та бабусею засновані на любові, повазі та турботі один до одного. Бабусею створені всі необхідні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку її онуки. [PERSON] з дитиною не проживає, не повідомляє про місце свого знаходження, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З інформації, наданої 11.03.2021 головою правління ОСББ «Б.Хмельницького -79», вбачається, що разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проживає її онука [PERSON] , 2006 року народження. Відповідно до характеристики учениці 8 класу [PERSON] , наданої 16.03.2021 року Комунальним навчально-виховним комплексом «Рубіжанський ліцей» Рубіжанської міської ради Луганської області, [PERSON] до вересня 2019 року жила та навчалась у м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації разом з матір`ю [PERSON] . На даний момент [PERSON] проживає у місті Рубіжне разом з бабусею [PERSON] , яка займається її вихованням. Бабуся бере безпосередню участь у житті дитини, спілкується з вчителями, класним керівником, хвилюється за її навчання та виховання, приймає участь у батьківських зборах, допомагає дівчинці морально та фізично. [PERSON] відповідає бабусі взаємністю. За час навчання [PERSON] в КНВК «Рубіжанський ліцей» її мати [PERSON] не проявляла жодного інтересу до долі дитини. Все піклування взяла на себе бабуся. Відповідно до інформації Управління охорони здоров`я» Рубіжанської міської ради Луганської області № 01-25-269 від 13.04.2021, у період з 2019 року по теперішній час [PERSON] жодного разу на прийом педіатра та інших лікарів свою доньку [PERSON] не супроводжувала, ніякої участі у питаннях її лікування не приймала. На прийом до лікаря дитину супроводжує бабуся [PERSON] . З інформації, наданої 18.03.2021 мешканцями будинку [ADDRESS] вбачається, що з 2019 року з [PERSON] проживає її онука [PERSON] , [INFO] . Матір дитини [PERSON] не приїжджає до дитини з 2019 року, не приймає участі у її вихованні, матеріальної допомоги своїй доньці не надає. [PERSON] повністю виконує обов`язки по відношенню до своєї онуки. Згідно письмових пояснень неповнолітньої [PERSON] від 01.04.2021, її мати [PERSON] за період проживання з бабусею [PERSON] з 2019 року не цікавиться її життям, не телефонує, не приїздить, матеріально не утримує. Раніше вона проживала з мамою в м.Санкт-Петербург Російської Федерації. В 2019 році бабуся змушена була забрати її до себе, оскільки новий співмешканець матері погано до неї відносився, вживав алкоголь, вчиняв бійки, бив маму. На даний момент мама приховує своє місце проживання, декілька місяців не виходить на зв`язок. Оскільки в неї немає батька, а бабуся не може представляти її інтереси, вона не має можливості отримати паспорт. Тому вона не бачить іншого виходу як позбавити її матір по відношенню до неї батьківських прав. Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області у своєму висновку № 015-062/4531 від 29.07.2021 зазначила, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] , є можливим, доцільним та відповідатиме інтересам дитини. В обґрунтування зазначеного висновку, зокрема, посилається на те, що [PERSON] тривалий час не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, не приймає участі у її вихованні, лікуванні та утриманні, не забезпечує здобуття нею освіти, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не спілкується з донькою взагалі та у тому обсязі, який необхідний для нормального самоусвідомлення дитини, закладення певних моральних норм та цінностей. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч.2-3 ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до пунктів 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зі змісту вищенаведених письмових доказів, а також зі змісту пояснень представника позивача, третьої особи вбачається, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу (з другого півріччя 2019 року) взагалі не бере участі у процесі виховання дитини, зокрема, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться створенням умов для її освіти, підготовки до самостійного життя, не спілкується з донькою, матеріально не забезпечує. Доказів зворотного або об`єктивної неможливості відповідача брати участь у процесі виховання доньки суду надано не було. Також суду не надано доказів того, що бабуся дитини [PERSON] , з якою проживає неповнолітня [PERSON] , чинить будь-які перешкоди спілкуванню матері з дитиною. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , і її слід позбавити батьківських прав відносно доньки, яку передати позивачу для подальшого влаштування. Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам у справі положення ст.169 СК України, відповідно до якої мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про їх поновлення до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно вимог ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 3 ст.166 СК України аліменти необхідно перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, зобов`язавши позивача відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк із дня набрання законної сили рішенням суду. Час, з якого присуджуються аліменти на дітей визначається відповідно до вимог ст.191 СК України від дня пред`явлення позову, тобто, з 13 серпня 2021 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позову в інтересах малолітньої особи. Згідно із ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2019 по справі № 161/4985/17 зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», а також задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved