Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в вересні 2015 року звернулось до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 322182,30 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19.05.2008 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та між [PERSON] було укладено кредитний договір №29-205/08-А, відповідно до умов якого остання отримала від позивача в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, оплатності кредитні ресурси в сумі 19329 дол.США. на придбання автомобіля Cherry Tiggo, 2008 року випуску. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 19.05.2008 між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №2-205/08-А-П. У зв'язку із тим, що відповідачі не виконували належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 30.07.2015 за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 364334,88 грн., а відтак позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом, відповідно до вимог якого просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором №29-205/08-А від 19.05.2008 у загальному розмірі 322182,30 грн., а також понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 3221,82 грн. Ухвалою суду від 22.01.2016 провадження у справі в частині розгляду позовних вимог до відповідача [PERSON] було закрито, у зв'язку із його смертю. 22.01.2016 Деснянським районним судом м.Києва у справі було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені, та відповідно стягнуто з останньої на користь позивача заборгованість у розмірі 322182,30 грн., а також понесені судові витрати в сумі 3221,82 грн. В подальшому, ухвалою суду від 02.11.2017 вищевказане заочне рішення, за заявою відповідача про його перегляд, було скасовано судом, та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2018, дана справа була передана на розгляд новому складу суду - головуючому Зотько Т.А. В ході підготовчого розгляду справи, відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого остання, заперечуючи проти пред'явленого до неї позову, зазначила, що наданий стороною позивача розрахунок заборгованості не відповідає дійсним обставинами справи, оскільки нею у період з 18.02.2013 по 18.08.2015 сплачувались кошти у розмірі 9376,22 дол.США. При цьому пояснила, що оскільки строк погашення тіла боргу закінчився 18.08.2015, а позивач з позовними вимогами звернувся до суду 04.09.2015, то заборгованість не могла розділятися на фактичну та прострочену, оскільки станом на 04.09.2015 заборгованість по тілу кредиту була тільки простроченою, а строкова - відсутня. Відповідач також просила суд застосувати строки позовної давності за вимогами позивача щодо нарахованої останнім суми пені, у зв'язку із їх пропуском. Ухвалою суду від 10.05.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її для розгляду по суті в судовому засіданні. Представник позивача - Холодова Л.А. у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила суд про його задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні від 08.08.2018 проти позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог Банку, пославшись на обставини, що були викладені стороною відповідача у поданому ними відзиві. Додатково пояснив, що позивачем безпідставно нараховано штрафні санкції в рахунок боргу позивача, оскільки відповідач зареєстрована та проживає на нині тимчасово окупованій території в м.Горлівка Донецької області, а тому на підставі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» позивач зобов'язаний скасувати нараховану відповідачу пеню та/або штрафи, на основну суму заборгованості із зобов'язання, що виникло з виконання укладеного між сторонами кредитного договору у період проведення антитерористичної операції. У призначені судові засідання в подальшому, представник відповідача не з'явився, та направив до суду заяву, згідно змісту якої просив суд закінчити розгляд справи за його відсутності. Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19.05.2008 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено кредитний договір №29-205/08-А, відповідно до умов якого відповідачу було надано в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 19329 дол.США, з оплатою за процентними ставками, встановленими п.4.1 даного Договору (а.с.20-25). Пунктом 4.1 вищевказаного Кредитного договору було визначено, що позичальник повинен був сплачувати банку проценти за користування Кредитними ресурсами у валюті кредиту, за такими наведеними процентними ставками: протягом першого фактичного року кредитування (з першого по дванадцятий місяць включно користування кредитними ресурсами, починаючи з дати укладення цього договору та закінчуючи 18.05.2009) - за процентною ставкою 15,4% річних; протягом другого фактичного року кредитування (з 19.05.2009 по 18.05.2010) - 15,1% річних; протягом третього фактичного року кредитування (з 19.05.2010 по 18.05.2011) - 15% річних; протягом четвертого фактичного року кредитування (з 19.05.2011 по 18.05.2012) - 14,8% річних; протягом п'ятого фактичного року кредитування (з 19.05.2012 та по кінцеву дату повернення кредитних ресурсів) - за процентною ставкою 14,4% річних. Згідно положень п.2.3, кредитні кошти позичальнику надавалися для придбання автомобіля Cherry Tiggo, 2008 року випуску. При цьому, п.3.2 позичальник зобов'язався повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим Договором до 18.05. 2013, шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок, у визначеному п.п.3.2.1, 3.2.2 розмірі щомісячних платежів по погашенню позичкової заборгованості, які визначені у Додатку №1 даного Договору. Встановлено, що 18.02.2013 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №29-205/08-А, відповідно до умов якого сторони виклали п.3.2 Кредитного договору у новій редакції, визначивши нові розміри ануїтентних платежів, що підлягали щомісячній сплаті відповідачем (а.с.28). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути повернутим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивач виконав свої зобов'язання за укладеним договором, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 97611,45 дол.США (а.с.29). Разом з тим, відповідач порушив свої зобов'язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, що випливає із наданого суду розрахунку заборгованості. Згідно наданого розрахунку загального розміру заборгованості по Кредитному договору №29-205/08-А від 19.05.2008, згідно курсу НБУ на дату проведення розрахунку, загальний розмір заборгованості, яка утворилась за відповідачем, станом на 30.07.2015 становить у гривневому еквіваленті - 364334,88 грн., та складається з наступних складових: -19074,46 грн. - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; -122975,12 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; -2189,22 грн. - сума строкової заборгованості по відсоткам; -16851,65 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; -203243,73 грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам. Що стосується позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення з відповідача 203243,73 грн. пені, нарахованої за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам, то слід зазначити наступне. Так, п.6.1 Кредитного договору, сторонами було погоджено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник повинен сплатити банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.3.2, 3.2.1, 3.2.2, 3.5, 4.3, 4.4., 4.6 цього Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим Договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування Кредитними ресурсами. Однак, суд критично відноситься до здійснення позивачем нарахування відповідачу заборгованості такої пені у розмірі 203243,73 грн., з наступних підстав. Згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (дата набрання чинності - 15.10.2014) на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Як визначено у прикінцевих та перехідних положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (стаття 11) дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, в якому міститься м. Горлівка Донецької області. Як вбачається зі справи відповідач зареєстрована у м.Горлівка, а тому відносно неї відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Національний банк України своїми листами від 13.10.2014 № 47-411/58939 та від 05.11.2014 № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 щодо ненарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Як вбачається зі змісту заявлених позивачем позовних вимог, він просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, до складу якої увійшла пеня, що нарахована за період з 31.07.2014 по 30.07.2015 у загальному розмірі 203243,73 грн. Таким чином вбачається, що позивачем з 15.10.2014 нараховувалась відповідачу пеня за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №29-205/08-А від 19.05.2008 в період дії ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Згідно ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд вважає, що сума пені нарахована позивачем за період з дня набрання чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не підлягає стягненню у відповідності до вимог чинного законодавства. Разом з тим, за правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано, її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню, за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Частиною 2 ст.258 ЦК України встановлена скорочена позовна давність в один рік для стягнення неустойки (штрафу, пені). При цьому, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, позовна давність починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами, які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами Кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. В ст.253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Отже, аналіз норм ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня, за яким вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Разом з тим, згідно з ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. Позивач звернувся до суду з позовними вимогами в частині стягнення з відповідачів нарахованої ним пені - 31.08.2015, тобто за межами встановленого ч. 2 ст.258 ЦК України спеціального строку позовної давності для пред'явлення таких вимог, що є в свою чергу самостійною підставою для відмови у позові. Доказів, які б підтверджували причини пропуску процесуальних строків для звернення до суду з позовом позивач не надав. Крім того, відсутні вимоги про поновлення пропущених строків. Водночас, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (п.51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.11.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача щодо стягнення пені підлягає задоволенню, як обґрунтована, а відтак у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в цій частині слід відмовити. А відтак, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку щодо часткового задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнення з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №29-205/08-А від 19.05.2008 року в загальному розмірі 161091 грн. 15 коп., яка включає в себе строкову заборгованість по основному боргу кредиту в розмірі 19074,46 грн., прострочену заборгованість по основному боргу кредиту в сумі - 122975,12 грн., 2189,22 грн. - суми строкової заборгованості по відсоткам, а також суму простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 16851,65 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 3221 грн. 82 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial