Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк», мотивуючи його тим, що 12.03.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого було АТ «УкрСиббанк», а потім ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11126833000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 68000,0 дол. США за курсом НБУ строком до 10.03.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи зі ставки 13% річних. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Договором кредиту № 11126833000, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 12.03.2007 року, за яким [PERSON] передав в іпотеку домоволодіння та земельну ділянку за адресою: м. Тлумач, вул. Богуна, 92, належні йому на праві власності. [PERSON] одержав кредитні кошти, але прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення належним чином не виконував, допустив виникнення заборгованості станом на 28.07.2015 року в розмірі 767150,16 грн., яка складається з наступного: 615460,23 грн. заборгованість по тілу кредиту; 151689,93 грн. - заборгованість по відсотках. Просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки: домоволодіння та земельну ділянку за адресою: Івано-Франківська область, м. Тлумач, вул. Богуна, 92, шляхом визнання права власності на ці обєкти за ПАТ «Дельта Банк». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити на підставі доказів, які є у матеріалах справи. Пояснив, що [PERSON], зобовязання якого за кредитним договором були забезпечені договором іпотеки, укладеним з відповідачем [PERSON], було надано кредит в сумі 68 тисяч доларів США, які він отримав в касі банку. Однак, надати суду документ, який це підтверджує, не може. Також зазначив, що будь-яких інших доказів на підтвердження позовних вимог надати суду не може. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причин відсутності не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Під час судових засідань проти задоволення позову заперечував. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у запереченні на позов. Зокрема зазначив, що позивачем вибрано не вірний спосіб захисту свого права, оскільки Законом України «Про іпотеку» та ЦК України такий спосіб захисту не передбачено. Визнання права власності на іпотечне майно є позасудовим способом захисту порушеного права. Крім того, вважає, що позивачем не підтверджено факту передачі права вимоги ПАТ «Дельта Банк» як кредитору та іпотекодержателю до [PERSON], оскільки, не зважаючи на ухвалу суду про витребування документів, належний документ (акт приймання-передачі прав вимоги за кредитом) так і не наданий позивачем. Вимога суду про надання документів для огляду позивачем не виконана. Також зазначив, що позивачем не доведено: отримання кредиту [PERSON] та наявність заборгованості за цим кредитом; направлення повідомлень [PERSON] про зміну кредитора та вимог про наявність заборгованості [PERSON] перед банком. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] в судове засідання не зявився, причин відсутності не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого іпотекою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). Судом встановлено, що 12.03.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого було АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] (третя особа) було укладено Договір кредиту № 11126833000 (Т.1 а.с. 61-71), згідно якого банком надано [PERSON] кредит (грошові кошти) на споживчі потреби у формі кредитної лінії в іноземній валюті у розмірі 68000,0 дол. США, що за курсом НБУ на день укладення договору становила 343400,0 грн., строком до 10.03.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних (п. 1.3.1. Договору кредиту). Відповідно до п.1.2.2. Договору кредиту [PERSON] зобовязався повернути банку кредит в повному обсязі у терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту, а.с. 72-74), але не пізніше 10.03.2014 року. Згідно п.1.3.3, 1.3.4 нарахування процентів за договором кредиту здійснюється щомісячно в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ та чинного законодавства України, а також встановлено строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким банком були нараховані такі проценти. Відповідно до п. 1.2.2 Договору кредиту [PERSON] зобовязався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту, який є Додатком № 1 до зазначеного договору. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] (третя особа) за Договором кредиту № 11126833000 від 12.03.2007 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] (Відповідач ) був укладений договір іпотеки від від 20.03.2007 р. (Т. 1 а.с. 55-60). Згідно вказаного договору іпотекодавець ([PERSON]І.) передав в іпотеку домоволодіння (житловий будинок загальною площею 304,1 кв.м, погріб, вбиральня) та земельну ділянку (площа 1200 кв.м, цільове призначення для обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства) за адресою: м. Тлумач, вул. Богуна, 92, які належали йому на праві власності. Вартість предмету іпотеки (домоволодення та земельна ділянка) сторони визначили в сумі 688484,0 грн. (п. 1.1. Договору іпотеки). Пунктом 5.2 Договору іпотеки сторонами погоджені способи задоволення вимог Іпотекодержателя: шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя та шляхом звернення на предмет іпотеки. При цьому п. 5.3. Договору іпотеки регламентується порядок та умови добровільної передачі іпотекодавцем предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, а п. 5.4 - звернення на предмет іпотеки за рішенням суду. Отже, ні законом, ні договором іпотеки такий спосіб захисту порушеного права як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, який обраний позивачем, не передбачено. Відповідно до розрахунку позивача від 28.07.2015 року доданого до справи, [PERSON] одержав кредитні кошти, проте свої зобовязання перед банком належним чином не виконував, допустив виникнення заборгованості станом на 28.07.2015 року в розмірі 767150,16 грн., яка складається з наступного: 615460,23 грн. заборгованість по тілу кредиту; 151689,93 грн. - заборгованість по відсотках (Т. 1 а.с. 23). 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (Т.1 а.с. 52-53). Згідно з даним договором ПАТ «УкрСиббанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитами, зазначеними в додатку № 1 «Перелік Прав вимоги за кредитами», про що свідчить нотаріально посвідчена виписка з зазначеного договору (Т.1 а.с. 188). Згідно Додатку № 1 «Перелік Прав вимоги за кредитами», за № 1012 числиться Договір кредиту № 11126833000 від 12.02.2007 року, укладений з [PERSON] кредит на суму 68000,0 дол. США з кінцевим терміном повернення кредиту 10.03.2014 року. Також зазначено, що зазначений кредит забезпечений договорами поруки, укладеними 12.03.2007 року з [PERSON] та [PERSON], а також договором іпотеки від 12.03.2007 року, укладеним з [PERSON] Під час розгляду справи було задоволено клопотання представника відповідача та протокольною ухвалою суду було зобовязано позивача надати суду для огляду: оригінал договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», разом зі всіма додатками (І Х); акт приймання-передачі Прав вимоги за кредитами за формою, передбаченою Додатком ІІІ до цього договору; звіт про оцінку іпотечного майна; докази видачі кредиту [PERSON] та докази проведених ним платежів за цим договором; повідомлення, направлені [PERSON] та [PERSON] про перехід прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки до ПАТ « Дельта Банк», з доказами їх направлення та вручення; детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором з обовязковим відображенням дат та сум погашення кредиту, у разі проведення розрахунків. У звязку з цим розгляд справи неодноразово відкладався, оскільки представником позивача зазначені документи не подавались. Позивачем вимоги ухвали суду були виконані лише частково: надано нотаріально посвідчену виписку з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та виписку з Додатку № 1 до цього договору «Перелік прав вимоги за кредитами» (Т.1 а.с. 188-189); копію [PERSON] від 31.01.2012 року прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року (Т.1 а.с. 224); копії заявок на одержання кредиту (Т.1. а.с. 190-194), копія виписки по кредитному договору [PERSON] за період з 12.03.2007 року по 23.01.2012 року (Т.1 а.с. 196-202), копію розпорядження відділу контролю кредитних операцій фізичний осіб від 13.03.2007 року (Т.1. а.с. 203), розрахунок заборгованості за договором кредиту [PERSON] за період з 04.09.2013 року по 28.07.2015 року (Т.1 а.с. 212-215), повідомлення ПАТ «Дельта Банк» від 20.01.2012 року про передачу йому прав вимоги за кредитним договором, направлене рекомендованим листом [PERSON] (Т.1. а.с. 223, 225-227), Звіт про оцінку будинку та земельної ділянки, які належать [PERSON], станом на 27.01.2017 року (Т.2 а.с. 7-70). Однак, зазначені вище документи належним чином не підтверджують отримання кредитних коштів [PERSON], проведення ним розрахунків за цим договором, наявність заборгованості у сумі, зазначеній позивачем, фактичну передачу прав вимоги за цим кредитним договором, належне повідомлення боржника та іпотекодавця про укладення такого договору. Так, представник позивача в судовому засіданні ствердив, що кредит [PERSON] надавався шляхом видачі грошових коштів в касі банку, згідно розпорядження. Однак, розпорядження відділу контролю кредитних операцій фізичний осіб від 13.03.2007 року не є належним та допустимим доказом видачі коштів [PERSON], оскільки не містить його підпису про отримання цих коштів. Крім того, копія виписки по кредитному договору [PERSON] містить інформацію за період з 12.03.2007 року по 23.01.2012 року , а розрахунок заборгованості за договором кредиту [PERSON] охоплює період з 04.09.2013 року по 28.07.2015 року, тобто будь-яка інформація щодо кредиту у період з 24.01.2012 року по 04.09.2013 року у матеріалах справи відсутня. Також судом критично оцінюються твердження представника позивача про те, що за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, з врахуванням виписки з Додатку І до цього договору «Перелік прав вимоги за кредитами» та [PERSON] від 31.01.2012 року прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON], та право вимоги за договором іпотеки, укладеним з [PERSON] З нотаріально посвідченої виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року вбачається, що в Додатку № 1 має міститись загальний Перелік прав вимог за кредитом, однак фактична передача має засвідчуватись [PERSON] приймання-передачі Прав вимог за кредитами, який передбачений Додатком ІІІ до договору. Однак саме такий [PERSON] приймання-передачі Прав вимог за кредитами в матеріалах справи відсутній та на вимогу суду для огляду не наданий. В свою чергу [PERSON] від 31.01.2012 року прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, містить інформацію про передачу документів щодо стягнення заборгованості з [PERSON], що відповідає ІV додатку до договору. Крім того, згідно ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно зі ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Тому, у разі наявності нотаріально завіреного договору забезпечення кредиту (іпотеки), на виконання припису ч.1 ст.513 ЦК України, додатково укладається договір відступлення права вимоги іпотекодержателя за відповідним договором забезпечення. Крім того, відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, моментом виникнення права на нерухоме майно та його обтяження є державна реєстрація. Позивачем не надано доказів виконання вимог ст.513 ЦК України. В матеріалах справи відсутні нотаріально посвідчений договір відступлення прав за договором іпотеки, а також відомості про внесення даних до реєстру державної реєстрації обтяжень в частині зміни іпотекодержателя, як і докази його повідомлення про відступлення прав іпотекодержателя. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Тобто, набуття ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки у разі наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки повинно відбуватися в позасудовому порядку, на підставі погодженого застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Разом з тим, матеріали справи не містять згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотеко держателя. Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15 та від 14 вересня 2016 року у справі №6-1219цс16, які були прийняті за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які є обов'язковими для всіх судів відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України. Крім того Верховний Суд України неодноразово розглядав касаційні скарги з підстав неоднакового застосування законодавства по зазначеній категорії справ та дотримувався вказаної правової позиції (Ухвали ВСУ від 28.03.2017 року по справі № 761/35121/14-ц, від 22.03.2017 року по справі № 522/12709/14-ц) З огляду на все вище викладене, оцінівши в сукупності докази по справі, суд прийшов до переконання, що позовна заява Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності не підлягає задоволенню. Враховуючи те, що в задоволенні позову слід відмовити, а позивач на момент подачі позову був звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України судовий збір слід покласти на рахунок держави. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 14, 16, 328, 335, 376, 392, 512-519, 526, 530, 599, 610, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 1, 7, 24, 33, 36, 37-39 ЗУ «Про іпотеку»,

Outcome: dismissed