Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Наприкінці січня 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вказаним позовом, який обґрунтували тим, що на підставі рішення виконкому Бориспільської районної ради народних депутатів №224 від 01 серпня 1983 року [PERSON] на сім`ю у складі п`ятьох осіб був виданий ордер №172 від 13 серпня 1983 року на вселення в чотирьох кімнатну квартиру за [ADDRESS] . Розпорядженням БРПТМ «Тепломережа» №92 від 25 лютого 2013 року квартиру [ADDRESS] передану в спільну приватну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В цей же день БРПТМ «Тепломережа» видала свідоцтво про право власності на житло. В подальшому спірний квартирі було присвоєно нову поштову адресу: [ADDRESS] . 18 червня 2018 року на підставі договору дарування [PERSON] та [PERSON] відчужили на користь [PERSON] 2/3 частини спірної квартири. Таким чином єдиним власником квартири є [PERSON] . Проте, приватизація квартири була здійснена з порушенням закону. Оскільки, позивачі також були зареєстровані та фактично проживали у спірній квартирі з моменту народження та по даний час. Однак зважаючи на свій вік, на дату винесення органом приватизації рішення про передачу у власність квартири, [PERSON] та [PERSON] виповнилось по 13 років. Тому їх неправомірно усунили від участі у приватизації квартири. За вказаних обставин [PERSON] та [PERSON] просять визнати недійсним та скасувати розпорядження БРПТМ «Тепломережа» №92 від 25 лютого 2013 року; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло №92 від 25 лютого 2013 року, а також визнати недійсним договір дарування від 18 червня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Пєшою Т.М., зареєстрований в реєстрі за №791. У судовому засіданні позивачі та представник позивачів [PERSON] підтримали пред`явлений позов та просили суд його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні визнали пред`явлений позов у повному обсязі та не заперечували проти його задоволення. Представник Ревненської сільської ради Бориспільського району направив лист, яким просив проводити розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, БРПТМ «Тепломережа» у судове засідання не з`явився та про своє ставлення до пред`явленого позову суд не повідомив. Провівши підготовче судове засідання, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання відповідачами позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 13 серпня 1983 року виконавчим комітетом Бориспільської районної ради народних депутатів [PERSON] . був виданий ордер №172 на вселення в квартиру [ADDRESS] а родину з трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Рішенням Ревненської сільської ради Бориспільського району №107 від 30 листопада 2012 року [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Розпорядженням Бориспільського РПТМ «Райтепломережа» №92 від 25 лютого 2013 року вказану квартиру передану у спільну приватну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.16-18). На підставі цього розпорядження відповідачі по справі отримали свідоцтво про право власності на житло №92 від 25 лютого 2013 року (а.с.15), а також здійснили державну реєстрацію права власності на квартиру в рівних частках, тобто по 1/3 частці кожному, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.19). Згідно рішення Ревненської сільської ради Бориспільського району «Про перейменування вулиць та провулків на території Ревненської сільської ради» №19-2-VIII від 19 листопада 2015 року було змінено назву вулиці с. Ревне з «Радянська» на «Квартальна», а також номер будинку з «5а» на «27» (а.с.20). Таким чином спірній квартирі присвоєно поштову адресу: квартира [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. За змістом ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. За положеннями ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках), або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] відповідно з 26 жовтня 1999 року та 01 грудня 1999 року зареєстровані та по теперішній час проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.21,22). Аналогічні відомості щодо зареєстрованих осіб у квартирі містяться також у довідці (виписці з погосподарської книги про склад сім`ї та реєстрацію) №371 від 16 грудня 2012 року, приєднаній до матеріалів приватизаційної справи щодо приватизації квартири [ADDRESS] (а.с.23-27). За змістом п.4 Положення передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється у приватну власність (спільну сумісну, спільну часткову) за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах, кімнатах у комунальній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається житло. За неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновителі). Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх і неповнолітніх дітей. Незважаючи на це, в матеріалах приватизаційної справи відсутня письмова згода [PERSON] та [PERSON] на приватизацію спірної квартири, з урахуванням того, що в спірній квартирі проживають та мають право на приватизацію [PERSON] та [PERSON] , які на час приватизації не досягнули повноліття. Зважаючи на це, суд вважає, що з метою відновлення законності належить скасувати розпорядження БРПТМ «Райтепломережа» №92 від 25 лютого 2013 року та визнати недійсним свідоцтво про право власності №92 від 25 лютого 2013 року. 18 червня 2018 року відповідачі по справі уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Пєшою Т.М. Згідно якого [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] 2/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.28-30). На підставі цього договору за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.31-32). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності на житло №92 від 25 лютого 2013 року є недійсним, тому [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не стали власниками квартири. На цій підставі відповідачі не мали права на власний розсуд розпоряджатися даним нерухомим майном. Вказана обставина свідчить, що договір дарування від 18 червня 2018 року суперечить вимогам ч.1 ст.319 ЦК України. Тому, договір дарування від 18 червня 2018 року належить визнати недійсним, а також скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved