Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

ПАТ «[PERSON] Аваль» звернулося в суд з позовом, в якому просять стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в користь позивача заборгованість за кредитним договором № 010/08-3/2588/в від 15.02.2007 року в розмірі 316189,35 доларів США (еквівалент у гривні 2527301,47 грн.); стягнути солідарно з відповідачів судовий збір в розмірі 3441,00 грн. Позов мотивують тим, що 15.02.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником всіх прав і обов’язків якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №010/08-3/2588/в, згідно якого останній отримав кредитні кошти в сумі 235000,00 доларів США на розвиток бізнесу з процентною ставкою 12 % річних у строк до 14.02.2017 року. 15.02.2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №010/08-3/2588/в/1, відповідно до умов якого остання, на добровільних засадах, взяла на себе зобов’язання у повному обсязі відповідати за зобов’язаннями боржника перед банком, які виникають з умов кредитного договору та усіх додаткових угод, що укладені до нього в повному обсязі цих зобов’язань. Також 15.02.2007 року між Банком та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, остання, у забезпечення вимог позивача, які витікають з умов кредитного договору та усіх додаткових угод, що можуть бути укладені до нього в подальшому, на добровільних засадах, передала в іпотеку нерухоме майно - нежитлове приміщення цегляне, що знаходиться за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, площа Ринок, будинок 31, площею 314,9 кв.м. 31.08.2009 року, з метою зменшення фінансового навантаження на відповідача, в умовах кризових явищ в економіці України було укладено додаткову угоду № 2 про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту, визначених Кредитним договором. Проте, навіть після реструктуризації, [PERSON] свої зобов’язання перед банком належним чином не виконав та у встановлений кредитним договором строк не в повному обсязі здійснив черговий платіж. На адресу відповідачів та третьої особи було направлено вимоги від 13.05.2010 року про усунення порушень, запропоновано у тридцятиденний строк з моменту отримання вимоги в повному обсязі виконати свої зобов'язання, та попереджено, що у випадку невиконання вказаних вимог буде розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. 14.06.2010 року та 10.02.2011 року [PERSON] було подано заяву (адресовану директору Львівської ОД АТ «[PERSON] Аваль») про визнання заборгованості за кредитним договором станом на 14.06.2010 року та 10.02.2011 року і про готовність повного погашення заборгованості за рахунок майна, що перебуває у іпотеці. Станом на 05.08.2010 року неповернених коштів згідно кредитного договору становив: 1720242,37 доларів США – заборгованість за кредитом, 142315,54 доларів США – заборгованість за відсотками, 7136,53 доларів США - пеня за несплату кредитних коштів, 12599,73 доларів США – пеня за несплату відсотків, а всього: 1882294,17 доларів США (вказана сума заборгованості повністю визнана відповідачем згідно заяви від 10.02.2011 року). Станом на 07.06.2013 року розмір заборгованості за кредитним договором № 010/08-3/2588/в від 15.02.2007 року складає 316189,35 доларів США (еквівалент у гривні 2527301,47 грн.), в тому числі: 195529,92 доларів США – основна заборгованість, 78307,05 доларів США – заборгованість за відсотками, 42352,38 доларів США - пеня. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві. Доповнив, що відповідачам неодноразово направлялись вимоги, які залишились без задоволення і реагування. Зазначив, що еквівалент суми, яка підлягає стягненню, у гривні вказується лише виключно для визначення розміру судового збору. Просить позов задоволити повністю. Не заперечив щодо ухвалення повторного заочного рішення у справі. Відповідачі та третя особа в судове засідання повторно не з’явились, не повідомивши про причини своєї неявки, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України, а тому суд вважає, що справу слід розглянути у відсутності відповідачів та третьої особи за наявних доказів при матеріалах справи. Вислухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступних підстав. Згідно зі Статутом Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» від 2009 року, Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» виступає правонаступником всіх прав та обов’язків ВАТ «[PERSON] Аваль». Як вбачається з копії положення про Львівську обласну дирекцію ПАТ «[PERSON] Аваль» від 2009 року, така має право здійснювати претензійно-позовну роботу у встановленому чинним законодавством України порядку, здійснювати повноваження сторони при розгляді справ у судах. Як вбачається з копії кредитного договору № 010/08-3/2588/в від 15.02.2007 року, такий укладений між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] на суму 235000 доларів США, цільове використання якого розвиток бізнесу, строком до 14.02.2017 року і під 12 % річних. З копії додаткового договору № 1 від 18.12.2008 року вбачається, що встановлено нові умови кредитування, згідно яких повернення кредиту відбувається шляхом сплати позичальником платежів, що зменшуються згідно з графіком погашення кредитної лінії до даного додаткового договору. З копії додаткової угоди № 2 від 31.08.2009 року вбачається, що [PERSON] встановлено тимчасову пільгову процентну ставку розміром 11 % річних, строком з 01.09.2009 року до 28.02.2010 року включно. Як вбачається з копії договору поруки від 15.02.2007 року, укладеного між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], остання взяла на себе зобов’язання перед банком відповідати по зобов’язанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 010/08-3/2588/в від 15.02.2007 року, а саме: повернути кредит в розмірі 235000 доларів США, проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі. З копії договору іпотеки від 15.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON], укладеного між ВАТ «[PERSON] Аваль» та фізичною особою-підприємцем [PERSON], вбачається, що остання забезпечує виконання зобов’язань [PERSON] за кредитним договором № 010/08-3/2588/в від 15.02.2007 року і предметом іпотеки є нерухоме майно: цегляне нежитлове приміщення літ А-5, площею 314,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, пл. Ринок, 31. З вимог від 13.05.2010 року про погашення заборгованості за кредитним договором №010/08-3/2588/в від 15.02.2007 року вбачається, що [PERSON], фізична особа - підприємець [PERSON] та [PERSON] повідомлялись про необхідність погашення заборгованості по кредиту і у разі невиконання ними вимоги, банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. З розрахунку заборгованості станом на 07.06.2013 року по кредитному договору № 010/08-3/2588/в від 15.02.2007 року вбачається, що [PERSON] заборгував 316189,35 доларів США (еквівалент у гривні 2527301,47 грн.), з яких: 195529,92 доларів США – основна заборгованість, 78307,05 доларів США – заборгованість за відсотками, 42352,38 доларів США - пеня. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що [PERSON], уклавши договір кредиту з позивачем, тобто будучи боржником, прострочив виконання грошового зобов’язання. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов’язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору та укладених в його межах кредитних договорів, за порушення строків повернення кредиту, процентів за користування кредитом позичальник сплачує кредитору пеню від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5, визначено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов’язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Згідно з ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов’язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки. Згідно п. 4.1. Договору поруки відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов’язань в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов’язання має бути виконане у гривнях, згідно ч. 3 цієї ж статті використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов’язанням допускається у випадках порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до пункту 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що боржник та поручитель не виконують належним чином умови кредитного договору та договору поруки, не дотримуючись їх умов, а тому вимоги позивача є підставними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved