Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Наприкінці липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав на те, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 березня 2015 року за позовом [PERSON] до ДП Украерорух та Міністерства оборони України про зобовязання вчинити дії, позов задоволено. Визнано бездіяльність ДП Украерорух щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 198932 гривень 75 копійок протиправною та стягнуто на користь [PERSON] заборгованість з виплати даної допомоги. Дане рішення суду набуло чинності 22 квітня 2015 року. Після набрання рішенням суду законної сили, відповідач 29 травня 2015 року здійснив виплату присуджених сум грошової допомоги у розмірі 197938 гривень 09 копійок шляхом перерахунку вказаної суми на розрахунковий рахунок позивача. [PERSON] вважає, що окрім сум грошової допомоги, які мали бути виплачені на день звільнення, і які стягнуті з відповідача в примусовому порядку, останній також зобовязаний був сплатити суму індексації грошового забезпечення, нараховану на дату фактичного розрахунку. Таким чином, враховуючи, що з дати звільнення і по дату фактичної сплати грошової допомоги минуло 5 місяців. [PERSON] вказує на те, що ДП Украерорух мав нарахувати і виплатити йому компенсацію за час затримки розрахунку як компенсацію втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати. Тому просить стягнути з ДП Украерорух компенсацію втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати грошової допомоги як військовослужбовцю під час звільнення у розмірі 79784 гривень 06 копійок. Крім цього, позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача, які полягають у неправомірній не виплаті належних йому сум заборгованості по грошовій допомозі, зокрема при звільненні, йому спричинена моральна шкода, яку [PERSON] оцінює у розмірі 10000 гривень та просить стягнути на його користь з ДП Украерорух. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позову та просили суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказали на те, що [PERSON] не міг перебувати і не перебував у трудових відносинах з ДП Украерорух, оскільки будучи відрядженим до Украерорух продовжував проходити службу у лавах Збройних Сил України. Крім цього, представники відповідача вказали, що позивач хибно посилається на вимоги Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати». Така хибність зумовлена, тим, що під доходами, у розумінні цього Закону, слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру. Тому представники відповідачів вважають позовні вимоги законодавчо необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні предявленого позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 березня 2015 року в адміністративній справі за позовом [PERSON] до ДП Украерорух, Міністерства оборони України про зобовязання вчинити дії, позов задоволений. Визнано бездіяльність ДП Украерорух щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 198932 гривень 75 копійок, протиправною, а також стягнуто з ДП Украерорух на користь [PERSON] заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 198932 гривень 75 копійок (а.с.6-9). З довідки ПАТ «Державний ощадний банк» №147 від 16 червня 2015 року вбачається, що 29 травня 2015 року на рахунок [PERSON] відкритий в АТ «Ощадбанк» було зараховано 197938 гривень 09 копійок (а.с.13). У відповідності до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно з положенням ст.2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Судом встановлено, що позивач отримав присуджену йому суму заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 197938 гривень 09 копійок. Виплата вказаної суми заборгованості на підставі вищевказаного рішення суду має разовий характер, а тому відповідно вимог ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» вказана грошова сума не підлягає компенсації. Зазначене підтверджується також правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові №21-270а14 від 15 липня 2014 року, відповідно до якої у разі звільнення військовослужбовців з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях, вищих навчальних закладах, куди вони були відряджені для подальшого проходження служби із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби покладається на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи. Зважаючи на викладене, суд вважає, що у позивача відсутні правові підстави для стягнення з ДП Украерорух компенсації втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати грошової допомоги. Крім цього, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування спричиненої йому моральної шкоди також підлягають залишенню без задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до положення ч.1 та п.2 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; Проте, всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, позивачем жодним чином не обґрунтувано та не підтверджено належними та допустимими доказами. Тому в задоволенні даної позовної вимоги суд вважає за необхідне відмовити. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем, присуджуються йому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовні вимоги [PERSON] залишено без задоволення, тому підстави для відшкодування йому судових витрат відсутні, сплачений ним судовий збір у розмірі 797 гривень 85 копійок слід звернути в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed