Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю.П. звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт з нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху №9-:-28; 2-го поверху №1-:-20; 3-го поверху №1-:-26 в літ. «А-3», загальною площею 1390,5 кв.м., що в будинку під номером [ADDRESS] , що належать на праві приватної власності Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит». Свої вимоги обґрунтовує тим, що відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в рамках виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника. На заяву позивача про зняття арешту з майна державний виконавець відмовив у знятті арешту з майна. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. У відповідності до ст.ст.\~13,81 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно іпотечного договору від 23.04.2008 року відповідач передає позивачу в іпотеку нежитлові приміщення №9-:-28; 2-го поверху №1-:-20; 3-го поверху №1-:-26 в літ. «А-3», загальною площею 1390,5 кв.м., що в будинку під номером [ADDRESS] , як забезпечення повернення кредитних ресурсів за договором про відновлювану кредитну лінію №163/06-Ф від 22.06.2007 року. Згідно свідоцтва зареєстрованого в реєстрі за №443 зазначені приміщення, оскільки майно не реалізовано/ торги не відбулися і стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало боржнику, прав власності підлягає реєстрації. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлові приміщення 1-го поверху №9-:-28; 2-го поверху №1-:-20; 3-го поверху №1-:-26 в літ. «А-3», загальною площею 1390,5 кв.м., що в будинку під номером [ADDRESS] знаходяться під обтяженням, а саме: відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області №31612056 від 20.05.2019 року. Нежитлові приміщення на праві приватної власності з 21.05.2019 року належать позивачу. Згідно відповіді заступника начальника Управління начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в провадженні відділу перебуває зведене виконавче провадження №59150158 про стягнення грошових к5оштів з боржника [PERSON] . Згідно ч.1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~\~\~ Частиною 3\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»\~з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Частиною 4\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»\~також передбачено, що у разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу для зняття арешту. В той же час, згідно ч. 5\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»\~у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. При цьому, арешт знімається шляхом прийняття постанови про зняття арешту. Згідно ч. 9\~статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»\~постанова та акт с підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно. Відповідно до\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріуси видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони)не відбулися. Згідно з вимогами\~ст. 72 Закону України «Про нотаріат», пункту 1, глави 13 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ віл 22.02.2012 № 296/5, якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення борг) на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, ще прилюдні торги (аукціон) не відбулися. Згідно\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За положенням\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що\~власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійснені їм права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах прі зняття арешту з майна» встановлено, що позов про зняття арешту з майна може буті пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку»\~ у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Частиною 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що\~пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів\~Закону України «Про іпотеку»\~випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17. Враховуючи викладене, оскільки\~\~накладення арешту на квартиру - предмет іпотеки порушує права іпотекодержателя, така квартира підлягає звільненню з-під арешту, накладеного органом ДВС.

Outcome: approved