Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

ПАТ ВіЕс Банк звернулося в суд із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту, зазначивши, що 13.06.2005 року між сторонами був укладений договір кредиту №КF333569, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитом з остаточним терміном погашення не пізніше 12.06.2012 року. 14.04.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору, згідно якої сторони змінили строк користування кредитом позичальником, а саме на 15 років та встановили його термін погашення не пізніше 12.06.2020 року. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між сторонами 14.06.2005 року був укладений іпотечний договір, згідно якого відповідач [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно житловий будинок, загальною площею 100,1 м.кв., житловою площею 46,1 м.кв., що на плані значиться в літері А, котельня літери Б, огорожа літери 1-2, тротуар літери І та знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Берегово, вул. Стефаника 15, який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського нотаріального округу [PERSON] Оскільки [PERSON] всупереч умовам договору кредиту не сплачує щомісячні кошти на його погашення, відсотки за користування кредитом, пеню за несвоєчасність погашення кредиту, тому його заборгованість складає 13 509,82 доларів США, що по курсу НБУ станом на 03.04.2014 року становить 151 872 грн. У звязку з цим позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмети іпотек домоволодіння, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Берегово, вул. Стефаника 15, шляхом продажу майна Публічним акціонерним товариством ВіЕс Банк та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. Так, 13.06.2005 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір кредиту №КF333569, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитом з остаточним терміном погашення не пізніше 12.06.2012 року (а.с. 5-7). 14.04.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору, згідно якої сторони змінили строк користування кредитом позичальником, а саме на 15 років та встановили його термін погашення не пізніше 12.06.2020 року (а.с. 10). В забезпечення виконання зобовязання за договором кредиту між сторонами був укладений іпотечний договір, згідно якого відповідач [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно житловий будинок, загальною площею 100,1 м.кв., житловою площею 46,1 м.кв., що на плані значиться в літері А, котельня літери Б, огорожа літери 1-2, тротуар літери І та знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Берегово, вул. Стефаника 15, який належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №7304 (а.с. 22-26). Відповідно до п.п 5.3.1 договору кредиту № КF33569, банк має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) (а.с. 6). Згідно розрахунку, заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 03.04.2014 року становить 13 509,82 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 03.04.2014 року становить 151 872 грн., з яких 12821,18 доларів США, що дорівнює 144130,58 гривень заборгованість по кредиту; 475,89 доларів США, що дорівнює 5349,77 гривень заборгованість по відсотках; 212,75 доларів США, що становить 2391,65 гривень пеня (а.с. 4). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на встановлених умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.4 іпотечного договору, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору. Згідно п. 15 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснювати на підставі рішення суду (а.с. 22-23). Відповідно до ст. 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] отримав згідно кредитного договору кредит в розмірі 15 000 доларів США, однак вчасно його не повертає та не сплачує по ньому проценти, тому вимога ПАТ ВіЕс Банк про звернення стягнення на предмет іпотеки житлового будинку є підставною і підлягає задоволенню. Слід зазначити, що у даному випадку відсутні підстави для відмови у позові на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, оскільки установлений законом мотаторій на стягнення майна не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання зобовязань боржником, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Так, даним законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права. На підставі наведеного та

Outcome: approved