Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

ПАТ «КБ «Надра» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором №216/МК/06/2007/840 від 27.06.2007 року в розмірі 125211,23 доларів США (еквівалент у гривнях станом на 27.02.2013 року становить 1000813,34 грн.). Ухвалою суду від 29.04.2014 року приєднано до сумісного розгляду зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «КБ «Надра», третя особа: [PERSON] , про розірвання договору кредитної лінії. Ухвалою від 11.09.2014 року приєднано до сумісного розгляду зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: [PERSON] , про визнання недійсним договору поруки. Ухвалою суду від 28.04.2016 року зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ «КБ «Надра», третя особа: [PERSON] , про визнання недійсним договору поруки залишена без розгляду. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 28.04.2016 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» суму заборгованості за договором кредитної лінії від 27 червня 2007 року у розмірі 113 708 доларів 50 центів США. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.07.2016 року вказане рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.09.2017 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.04.2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13.07.2016 року в частині позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення пені за кредитним договором скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва [PERSON] від 07.12.2017 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2018 року, справа за єдиним унікальним номером 754/5735/13-ц, номер провадження 2/754/1903/18, передана судді Скрипці О.І. у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 22.01.2018 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. 23.05.2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ «КБ «Надра», третя особа: [PERSON] про визнання недійсними умов кредитного договору, відповідно до якої [PERSON] просить визнати недійсними п.п.8.1, 8.2 договору кредитної лінії № 216/МК/06/2007/840, посилаючись на те, що викладені у вказаних пунктах умови договору щодо пені та штрафу суперечать чинному законодавству. 26.06.2018 року до суду надійшов відзив представника позивача [PERSON] , в якому представник позивача вважає вимоги зустрічного позову необґрунтованими і безпідставними. 26.06.2018 року до суду надійшла відповідь представника [PERSON] - [PERSON] на відзив. 27.06.2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ «КБ «Надра», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним договору поруки. Вказану зустрічну позовну заяву [PERSON] мотивує тим, що договір поруки від 27.06.2007 року вона не підписувала. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 27.07.2018 року витребувано у ПАТ «КБ «Надра» оригінал договору поруки від 27.06.2007 року. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 27.12.2018 року призначено судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 08.07.2019 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 24.06.2020 року замінено первісного позивача ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником ТОВ «Фонд гарантування інвестицій». Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 07.07.2021 року провадження по цивільній справі за позовом ТОВ «Фонд гарантування інвестицій» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в частині вимог про стягнення пені закрито в зв`язку з відмовою від позову. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги свого позову підтримала та просила про їх задоволення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги свого позову підтримала та просила про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] вимоги позову [PERSON] визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Проти позову [PERSON] заперечувала, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним. Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог [PERSON] та відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] , виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 27.06.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді кредитної лінії в сумі до 143 тис. доларів США зі сплатою 14,4 % річних строком на 84 місяці до 20.06.2014 року. Згідно з додатковою угодою № 1 до вказаного кредитного договору 27.08.2007 року [PERSON] отримала транш у розмірі 143 тис. доларів США терміном до 20.06.2014 року. Для забезпечення виконання боржником зобов`язання за кредитним договором, 27.06.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки. Позивач [PERSON] просить визнати недійсними п.п.8.1, 8.2 договору кредитної лінії № 216/МК/06/2007/840, посилаючись на те, що викладені у вказаних пунктах умови договору щодо пені та штрафу суперечать чинному законодавству. Позивач [PERSON] просить про визнання недійсним договору поруки, посилаючись на те, що договір поруки від 27.06.2007 року вона не підписувала. Що стосується вимог позову [PERSON] . Відповідно до п.п.8.1, 8.2 кредитного договору, у разі порушення позичальником строків повернення кредиту позичальник зобов`язаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов`язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. За порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 % від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати відсотків, вказаних у графіку і визначених на дату прострочення. Представником відповідача вимоги позову [PERSON] про визнання вказаних пунктів кредитного договору визнано. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З урахуванням наведеного, суд приймає визнання відповідачем позову та приходить до висновку про можливість задоволення вимог [PERSON] . Що стосується вимог позову [PERSON] . За змістом ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу: - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання договору поруки недійсним, [PERSON] вказувала на те, що спірний договір поруки вона не підписувала. В той же час, як вбачається з висновку експерта КНДІСЕ № 2262-2264/19-32 від 26.06.2019 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, підпис від імені [PERSON] , що міститься у графі «Поручитель [PERSON] » ліворуч від друкованого тексту «( [PERSON] )» в договорі поруки від 27.06.2007 року, виконаний [PERSON] . Таким чином, вказаним висновком спростовано твердження позивача [PERSON] в обґрунтування її позову, а тому відсутні підстави для задоволення її вимог. Інших доказів [PERSON] не надано. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] та відмову задоволенні позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved