Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

На підставі Ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2019 р. матеріали вищевказаної позовної заяви надійшли для розгляду, за підсудністю, до Подільського районного суду м. Києва. В позовній заяві позивач просить, розірвати зареєстрований з відповідачем 04.11.2016 року шлюб, в якому сторони мають одну малолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через несумісність, суперечливість характерів, різні погляди на сімейне життя, втрати порозуміння між подружжям, внаслідок чого виникали в подружжя суперечки, шлюбні відносини між ними припинилися з листопада 2018 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просила розірвати шлюб та повернути дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Просила також стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 03.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. До початку підготовчого судового засідання позивач подала письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністі. На позовних вимогах наполягає. Вказує в заяві, що шлюбні відносини між сторонами припинені з листопада\~2018 р., спорів про майно та місце проживання дітей не має, проти надання судом строку для примирення позивач категорично заперечує. Відповідач до початку підготовчого судового зсідання надав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі: визнав позов в частині розірвання шлюбу, підтвердивши період та причини припинення шлюбних відносин та в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини погодився сплачувати аліменти в розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до\~ст. 1 Сімейного Кодексу України\~побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 листопада 2016 року Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1479, що підтверджено оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 04.11.2016 р. Від подружніх відносин сторони мають одну малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинені з листопада 2018 року через відсутність взаєморозуміння та втрати почуттів один до одного. На час розгляду справи малолітня дитина мешкає з позивачем, проти чого не заперечує відповідач. Спору про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи не має. Відповідно до ч. 1\~ст. 51 Конституції України, ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1\~ст. 24 СК України\~встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті\~36\~та статті\~51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені\~Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2\~статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені вже тривалий час, обидва подружжя просять розірвати шлюб та про надання строку на примирення суду не заявили. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. В зв`язку з чим, суд вважає необхідним відновити відповідачу, яка висловила в заяві свій намір на повернення прізвища, дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з такого. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України,\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17\~постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1\~ст.183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приписами ч. 2\~ст.182 СК України\~(в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є людиною працездатного віку, здоровий, мешкає окремо від позивача та дочки, інших утриманців не має, документів про розмір свого офіційного щомісячного доходу не надав. Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік»\~встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін у справі, становить: з 1 липня 1 699 гривень, з 1 грудня 1 779 гривень. \~\~Відповідно до\~ст.141 СК України\~мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в т.ч. і обов`язку її утримання. \~\~\~\~ Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 03.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, не суперечить чинному законодавству. Визнання позову відповідачем в цій частині також не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, а також чинному законодавству. В зв`язку з чим приходить суд до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ч. 1\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 03.10.2019 року, і до повноліття дитини. Таким чином, визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до\~ст.200 ч.3 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення в разу визнання позову відповідачем. А відтак, наявні правові підстави для постановлення рішення в підготовчому судовому засіданні. Також з відповідача згідно\~ст.141 ЦПК України\~підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 768,40 грн. за вимоги про стягнення аліментів. На підставі п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України\~суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 2\~ст. 115 СК України\~рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 04.11.2016 року №1479, складеному Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. На підставі\~ст.51 Конституції України, ст.ст. ст. ст.\~3,\~24, ч. 3 ст.\~105,\~112,\~115,\~141,\~180-184,\~191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved