Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Ужгородське РУ звернулося до суду з вищевказаним позовом. Посилається, на те що 17.07.2007 р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2007/840-МК/64, згідно якого останній взяв на себе зобов`язання з повернення отриманого кредиту у сумі 40000 доларів США та відсотків за його використання у розмірі 15 % річних, строком до 16.07.2014 р. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит та нараховані відсотки згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід`ємною частиною цього договору. Отримання кредитних коштів у сумі 40000 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки № NL-1від 18.07.2007 р. В якості забезпечення виконання позичальником вищевказаних зобов`язань згідно вищевказаного кредитного договору [PERSON] та [PERSON] зобов`язалися відповідати перед банком за неналежне виконання позичальником зобов`язань, що витікають з даного кредитного договору. Відповідно до п. 1.2. договорів поруки передбачено, що поручитель і позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов`язань, вказаних у п. 1.1. цього договору, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителів разом, так і від кожного окремо. 30.09.2010 р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 2007/840-МК/64 від 17.07.2007 р., згідно якої позичальник взяв на себе зобов`язання з повернення отриманого кредиту у сумі 40000 доларів США та відсотків за його використання у розмірі 15 % річних, строком до 17.04.2014 р. шляхом щомісячної сплати мінімально необхідного платежу відповідно з графіком повернення кредиту, який є невід`ємною частиною цього договору. Згідно умов зазначеного кредитного договору та розрахунку боргу, загальна заборгованість відповідачів із сплати кредиту, відсотків за користування кредитом та пені станом на 11.06.2014 р. складає 53455.21 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 621748.29 грв., з них по кредиту 30772.91 доларів США; відсотках 16400.75 доларів США; пені за порушення строку сплати платежів 55165.70 грв., що за курсом НБУ еквівалентно 4742.91 доларів США; штраф 17896.29 грв., що за курсом НБУ еквівалентно 1538.65 доларів США. Просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість по додатковій угоді № 1 від 30.09.2010 р. до кредитного договору та судові витрати. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Надала суду клопотання про відмову в задоволенні позовних вимог заявлених до неї у зв`язку з спливом позовної давності. Представник [PERSON] - [PERSON] надав суду заперечення на позов. Пояснив, що в якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] та [PERSON] уклали договори поруки відповідно до п. 1.2. яких поручитель і позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Надра», в частині стягнення заборгованості з [PERSON] не підлягають до задоволення з наступних підстав. З додаткової угоди № 1 від 30.09.2010 р. та графіка погашення кредиту слідує, що щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 778 доларів США, а останнім днем погашення заборгованості є 16.07.2014 р. З наданого позивачем розрахунку заборгованості (загальна сума платежів клієнта по кредитному договору) вбачається, що позичальник [PERSON] востаннє сплатив заборгованість по тілу кредиту 05.10.2010 р. та по відсотках 27.02.2012 р. 08.07.2014 р. позивач звернувся за захистом своїх прав (про що свідчить відмітка на позовній заяві), тобто поза межами строку позовної давності до окремих вимог. Згідно зі ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту), про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності щодо кожного з платежів (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 19.03.2014 р. у справі №6-20цс14). Таким чином, строк позовної давності до вимог, які виникли до 08.07.2011 р. сплив, а тому підстав для стягнення суми заборгованості з [PERSON] включаючи заборгованість що утворилася до вищевказаної дати немає. Окрім цього, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, - вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежам) (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 р.). Отже, нарахування [PERSON] , як поручителю по кредитному договору, заборгованості за кредитом, за період до 08.01.2014 р., є безпідставним. Вважає, що нарахування пені та штрафу по кредитній заборгованості суперечить вимогам ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Щодо відсутності підстав звернення до суду з позовними вимогами до [PERSON] , слід зазначити, що згідно договору поруки від 17.07.2007 р., вона зобов`язалася відповідати перед банком за кредитним договором 17.07.2007 р., а позивач просив стягнути заборгованість по додатковій угоді № 1 від 30.09.2010 р., якою встановлено інші умови кредитування ніж кредитним договором. Водночас, згідно п. 1.3. додаткової угоди банк в забезпечення виконання зобов`язань по цьому договору, які полягають у поверненні кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії, сплати неустойки та інших витрат зобов`язався укласти зокрема з [PERSON] договір поруки, а згідно п. 3.3.3. позичальник також взяв на себе обов`язок укласти з банком договори, визначені п. 1.3. цього договору, на узгоджених з банком умовах протягом трьох робочих днів від дати укладення цього договору. При цьому, з підписанням додаткової угоди № 1 від 30.09.2010 р. у [PERSON] ніяких зобов`язань щодо виконання її умов не виникло, оскільки ніж нею та банком так і не було укладено нового договору поруки. Просить у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по додатковій угоді № 1від 30.09.2010 р. до кредитного договору відмовити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позов визнав частково, надав суду заяву про застосування строків позовної давності, та просив стягнути з його довірителя 28746 доларів по кредиту та 4643.54 долари пені. Пояснив, що умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність (п. 2.11. додаткової угоди) за невиконання цього обов`язку (пеню), відтак право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки кредитор звернувся до суду у липні 2014 року, то до стягнення підлягають платежі у межах трьохрічного строку позовної давності, що повинні були бути сплаченими з липня 2011 року по липень 2014 року, всього 36 ануїтетних платежів по 778 доларів США, згідно графіку та останній платіж в сумі 738 доларів США, на загальну суму 28746 доларів США, що по курсу на час звернення позивача до суду дорівнює сумі 334350.47 грв. Щодо стягнення неустойки за порушення сплати ануїтентного платежу, то така підлягає до стягнення у межах останніх 12-ти місяців перед зверненням позивача до суду, тобто з липня 2013 року по липень 2014 року, однак за липень 2014 року позивач не нарахував і не просив стягнути пеню, а відтак до стягнення підлягає сума пені у розмірі 4644.54 доларів США. Відносно сплати штрафу, то як вбачається з поданого позивачем розрахунку, цей штраф визначено за невиконання зобов`язань згідно п. 4.2. кредитного договору, а пункт 4.2. додаткової угоди зазначає про порушення, передбачені п.п. 3.3.1.-3.3.6., 3.3.9., 3.3.12.-3.3.23., 3.3.25-3.3.26. цього договору (крім п.п. 3.3.5., 3.3.7.), однак в чому полягають ці порушення банк у позовній заяві банком не вказано, доказів таких порушень банк не надав. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 17.07.2007 р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2007/840-МК/64, за яким позичальник отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 40000 доларів США, зі сплатою 15 % річних, строком по 16.07.2014 р. включно. В той же день в якості забезпечення зобов`язання за вищевказаним кредитним договором між банком, [PERSON] і [PERSON] було укладено договори поруки. Відповідно до п.п. 1.1. п. 1. договорів поруки «згідно з цим договором поручитель поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] , ... взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 2007/840-МК/64 від 17 липня 2007 р., в тому числі: повернути до 16 липня 2014 р. кредит у сумі 40000 доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами з розрахунку 15 % річних (із розрахунку фактичної кількості днів у період (28-29-30-31/360); сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня); надалі по тексту «зобов`язання». Позичальник повинен виконати зобов`язання в тому ж порядку який встановлено для позичальника кредитним договором». Згідно п.п. 2.1. п. 1. договорів поруки кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору при умові якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-які його частині не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в ті чи іншій його частині). 30.09.2010 р. між банком та [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до кредитного договору № 2007/840-МК/64 від 18.07.2007 р. Предметом вказаної угоди є порядок та умови надання банком позичальнику кредитних коштів у сумі 40000 доларів США, встановлення щомісячної суми мінімального необхідного платежу в розмірі 778 доларів США відповідно до додатку (графіку) до цієї угоди, визначення строку користування кредитом по 20.03.2011 р., а також при умові виконання позичальником умов цього договору, йому протягом 6 місяців з жовтня 2010 року по березень 2011 року надано відстрочку по сплаті частинами необхідного платежу, при цьому розмір необхідного платежу визначається в додатку (графіку) до цієї угоди. [PERSON] умови кредитного договору з внесеними до нього угодою від 30.09.2010 р. змінами станом на день ухвалення рішення не виконав. Згідно розрахунку заборгованості загальна заборгованість по сплаті кредиту, відсотків за користування кредитом та пені станом на 11.06.2014 р. складає 53455.21 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 621748.29 грв., з них по кредиту 30772.91 доларів США; відсотках 16400.75 доларів США; пені за порушення строку сплати платежів 55165.70 грв., що за курсом НБУ еквівалентно 4742.91 доларів США; штраф 17896.29 грв., що за курсом НБУ еквівалентно 1538.65 доларів США. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач [PERSON] мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 12 числа поточного місяця відповідно до графіку 778 доларів США (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Згідно зі статтею 1054 ЦК України (в редакція, яка діяла станом на 20.08.2010 року) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1050 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на 20.08.2010 р.) визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (в редакція, яка діяла станом на 20.08.2010 року) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статтею 526 ЦК України (в редакція, яка діяла станом на 20.08.2010 року) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України (в редакція, яка діяла станом на 20.08.2010 року) порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України (в редакція, яка діяла станом на 20.08.2010 року) боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України (в редакція, яка діяла станом на 20.08.2010 року) зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Матеріалами справи факт порушення виконання зобов`язання позичальником за кредитним договором № 2007/840-МК/64 доведено належними доказами. У постанові Великої Палати Верховного Суду N 444/9519/12 ( Провадження N 14-10 цс 18) від 28.03.2018 р. вказано, що загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути заборгованість по кредитному договору за останні три роки, тобто з 20.07.2011 року по 16.07.2014 р. Відповідно до графіку погашення складеному на підставі додаткової угоди до кредитного договору № 2007/840-МК/64 від 18.07.2007 р. відповідач [PERSON] зобов`язався щомісячно сплачувати 778 доларів США (щомісячний платіж). Загальна заборгованість по ануїтетним платежам становить 28746 долар США (3 роки х 778 сума ануїтетного щомісячного платежу (за період липень 2011 року по червень 2014 року) + 738 за липень 2014 року). Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) . Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № 2007/840-МК/64 від 18.07.2007 р., за порушення строку сплати ануїтетних платежів з 11.06.2013 р. по 20.05.2014 р. [PERSON] було нараховано пеню у розмірі 4742.91 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача. Згідно п.п. 4.2. до додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 2007/840-МК/64 від 18.07.2007 р. у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.1.-3.3.6., 3.3.9., 3.3.12.-3.3.23., 3.3.25.-3.3.26. цього договору (крім п.п. 3.3.5., 3.3.7. договору), позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф 5 %від суми залишку по кредиту, нарахованої на день порушення умов цього договору, за кожен випадок. Так, згідно п.п. 3.3.3. цієї угоди позичальник зобов`язаний, зокрема, «… суворо дотримуватися положення цього договору…» -, під чим слід розуміти в тому числі й погашення чергового щомісячно ануїтетного платежу відповідно до графіку погашення до угоди (а. с. 12 том І). Тому з відповідача слід стягнути штраф у розмірі 1538.65 доларів США за невиконання зобов`язань по кредитному договору. Постановою Великої Палати Верховного суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, провадження № 14-64цс19 визначено, що нарахування пені в іноземній валюті не передбачено законодавством. Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України. Станом на 11.06.2014 р. курс долара США в Україні становив 11.63 гривні. Отже сума пені та штрафу за невиконання зобов`язання (4742.91 +153865 =) 6281.56 доларів США еквівалентна 73061.99 грв. Згідно договору поруки укладеного 17.07.2007 р. між банком, [PERSON] і [PERSON] , позичальник і поручителі перед кредитором відповідають як солідарні боржники. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на 20.08.2010 р.). Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на 20.08.2010 р.) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. З правової позиції викладеної у постанові судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у справі у справі за № 6-1539цс17 від 13 вересня 2017 року вбачається, що згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України. Установлено, що між банком та [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки на забезпечення зобов`язань перед кредитором за кредитним договором від 07 липня 2007 р., цей договір є чинним та не оспорювався сторонами у судовому порядку. Підпунктами 3.3.4. п. 3 та 4.3. п. 4 додаткової угоди визначено, що «... до повного виконання своїх зобов`язань за цим договором позичальник зобов`язаний проводити через поточні рахунки, відкриті у банку, не менше 100 відсотків всіх своїх розрахунків. У випадку невиконання позичальником зобов`язання, визначеного цим пунктом, з календарного місяця, наступного за тим, в якому позичальником невиконане таке зобов`язання, позичальнику встановлюється процентна ставка в розмірі 18 відсотків річних. При цьому, зміна розміру необхідного платежу відбувається автоматично, і не потребує підписання відповідної додаткової угоди. ... У випадку прострочення позичальником виконання зобов`язання, визначеного п. 2.11. цього договору на строк більше 30 календарних днів, позичальник, починаючи з 30-го дня прострочення, зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 процентів від суми несплаченого щомісячного платежу (несплаченої частини щомісячного платежу) за кожен день прострочення». Вказані пункти додаткової угоди до кредитного договору вочевидь означають збільшення обсягу зобов`язань. Підпунктом 1.3. п. додаткової угоди визначено, що в забезпечення виконання зобов`язань по цьому договору, які полягають у поверненні кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, комісії, сплати неустойки (штрафу, пені) та інших витрат банк укладає з [PERSON] та з [PERSON] договір поруки. Отже, укладаючи додаткову угоду від 30 вересня 2010 року до договору кредиту, кредитор та поручителі відповідно до п.п. 1.3. додаткової угоди домовилися про укладення в подальшому договору поруки з кожним з поручителів - як з [PERSON] , так і з [PERSON] . Однак таких договорів банк із [PERSON] та [PERSON] не уклав, так як не надав їхні копії суду. 23.05. та 25.07.2019 р. суд направляв банку листи про надання відомостей чи укладалися договори з відповідачами відповідно до підпункту 1.3. п. 1 додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 2007/840-МК/64 від 18.07.2007 р. від 30.0.92010 р. Вказані запити банком були проігноровані. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку в частині стягнення заборгованості із поручителів [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст. 141 ч. 2 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь банку судові витрати у сумі 3654грв. Враховуючи, що ПАТ КБ «Надра» знаходиться у стадії ліквідації і Ужгородське РУ закрито, суму задоволеного позову слід стягнути на користь ПАТ Комерційний Банк «Надра». За таких обставин,

Outcome: partial