Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації звернувся до суду із заявою від 27 листопада 2020 року про звільнення від повноважень опікуна над недієздатною особою - [PERSON] , заінтересована особа - [PERSON] . Мотивуючи тим, що [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 серпня 2001 року визнана недієздатною та перебуває на обліку у відділі опіки та піклування, управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації. Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 08 жовтня 2001 року її опікуном призначено брата - гр. [PERSON] , який помер [INFO] . 26 листопада 2010 року за заявою Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації рішенням Дарницького районного суду м. Києва опікуном недієздатної [PERSON] призначено [PERSON] , [INFO] . Разом із цим наразі у заявника виникла необхідність звернутися до суду із цією заявою про звільнення [PERSON] від повноважень ропікуна над недієздатною [PERSON] , оскільки за час опікунства над [PERSON] [PERSON] не має доступу до житла підопічної, заходів, спрямованих на захист прав її підопічної не вживала. Відповідно до актів обстеження умов проживання [PERSON] , складених працівниками відділу Органу опіки та піклування, а також соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації встановлено зі слів мешканців будинку про те, що [PERSON] двері квартири нікому не відчинала, осіб, які її відвідували, мешканці будинку не помічали. [PERSON] повідомила, що мешкає у квартирі одна, у побуті її ніхто не допомагає, сама сплачує комунальні послуги, купує продукти харчування, окрім того повідомила, що не потребує допомоги опікуна й соціального працівника. Заявник вважає, що [PERSON] як опікун [PERSON] не виконує своїх обов`язків опікуна, а тому просить звільнення її від повноважень опікуна над недієздатною особою [PERSON] , посилаючись на положення ч.3 ст. 75 ЦК України та ч.2 ст. 300 ЦПК України. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] , діюча на підставі довіреності від 22 січня 2021 року, заяву підтримала та просила її задовольнити. В судове засідання заінтересована особа - [PERSON] повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті судової влади (суду). Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Суд розглядає питання про звільнення опікуна або піклувальника в судовому засіданні з повідомленням заінтересованих осіб. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про звільнення опікуна або піклувальника (п.2 ч.2 ст. 300 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності заінтересованої особина підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням заявника, що відповідає положенню ч.ч. 3, 4 ст. 294 та п.2 ч.2 ст. 300ЦПК України. Вислухавши пояснення представника заявника, його доводи та заперечення, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду такої заяви і її вирішення по суті, суд приходить до висновку, що про те, що вимоги заяви підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. А відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного провадження. Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу. Частиною 6 ст. 300 ЦПК України, яка набула чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. А відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Водночас судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 серпня 2001 року визнана недієздатною, тобто таке рішення судом приймалось до введення змін до ЦПК України, які набули чинності 15 грудня 2017 року. Натомість п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 серпня 2001 року, яким [PERSON] визнана недієздатною за правилом ч. 6 ст. 300 ЦПК України у редакції від 15 грудня 2017 року не може перевищувати визначеного законодавцем строку - двох років, відтак строк дії такого рішення станом на час звернення заявника до суду із цією заявою та її розгляду судом минув, а тому за положенням ч. 6 ст. 300 ЦПК України [PERSON] недієздатною не вважається. Тому, з часу припинення дії рішення суду про визнанння [PERSON] недієздатною, припиняє свою дію опіка над такою особою, адже лише над недієздатною особою встановлюється опіка, що відповідає вимозі ч. 1 ст. 41 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною особою встановлюється опіка. Окрім того, як вбачається із доводів заяви, відповідно до актів обстеження умов проживання [PERSON] , складених працівниками відділу Органу опіки та піклування, а також соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, заявником зібрані докази про те, що зі слів мешканців будинку [PERSON] двері квартири нікому не відчинала, осіб, які її відвідували, мешканці будинку не помічали. Також [PERSON] повідомила, що мешкає у квартирі одна, у побуті її ніхто не допомагає, сама сплачує комунальні послуги, купує продукти харчування, окрім того повідомила, що не потребує допомоги опікуна й соціального працівника, тобто її дії та поведінка вказують на те, що вона розуміє значення своїх дій та керує ними, а за правилом ч.1, 2 ст. 39 ЦК України така особа не може бути недієздатною. Відповідно до ч.1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керуватися ними. Судом також встановлено, що заявник до суду із клопотанням у порядку ч.7 ст. 300 ЦПК України про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною до суду не звертався, що визнається заявником. Так, клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті (ч.7 ст. 300 ЦПК України). За таких правових підстав, встановлених правовідносин, суд приходить до висновку про те, що заява задоволенню не підлягає. Зважаючи на наслідки розгляду заяви, відповідно до Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України,

Outcome: dismissed