Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Орган опіки й піклування Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області звернувся в суд з позовом, в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є матір`ю дітей, відомості про батька дітей записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Діти відповідача - [PERSON] , [PERSON] перебувають на обліку у служби у справах дітей Старовижівської РДА Волинської області з 20 січня 2017 року, як діти, які опинилась у складних життєвих обставинах, та на даний час знаходяться у Волинському обласному будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх належного самоусвідомлення. Крім того з відповідачкою неодноразово проводилась профілактична робота щодо забезпечення належного виховання дітей, створення їй відповідних умов для проживання, однак відповідач належних висновків не зробила, фактично самоусувалась від виконання обов`язків щодо виховання своїх малолітніх дітей. Органом опіки та піклування Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області 19 квітня 2019 року складено висновок, яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [PERSON] . В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала з підстав наведених в ньому. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомляла, відзиву і заперечень не подала. Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2019 року постановлено розгляд даної справи проводити у відсутності відповідачів, ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 18 Конвенції про права дитини регламентовано, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей..., зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом даної норми закону, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Пунктом 16 абзацу 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до роз`яснень пункту 15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з`ясовувати позицію й обґрунтування відповідача. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (аркуш справи 7-8). Відомості про батька дітей записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України зі слів матері (аркуш справи 9-10). На час звернення із позовом до суду сім`я проживала в [ADDRESS] (аркуш справи 12). З 29 грудня 2016 року відповідач перебуває на обліку в Кримненській сільській раді Старовижівського району Волинської області, як сім`я, що опинилась у складних життєвих обставинах (аркуш справи 63). З 20 січня 2017 року [PERSON] , [PERSON] перебувають на обліку в службі у справах дітей Старовижівської РДА Волинської області, у зв`язку із тим, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків (аркуш справи 62). З 25 січня 2017 року [PERSON] , [PERSON] перебувають на повному державному утриманні у Волинському обласному спеціалізованому будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки Волинської обласної державної адміністрації (аркуш справи 14). Підставою відібрання дітей у відповідача була загроза їх життю та здоров`ю у будинку, де знаходились діти, зокрема на момент вилучення дітей, вони знаходились без належного догляду, мати [PERSON] не вміла приготувати їжу дітям, не розуміла, як в холодну пору вдягнути дітей, одяг дітей був брудний, в будинку холодно, на прохання медичних працівників змінити ставлення до дітей не реагувала. Крім того, мати відповідача [PERSON] була хворою на на тяжку інфекційну хворобу. Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 07 червня 2018 року в позові органу опіки й піклування Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав - відмовлено. Рішенням вирішено відібрати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передати [PERSON] , [PERSON] , органу опіки та піклування Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області для подальшого їх влаштування. Попереджено відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. З моменту винесення рішення суду до звернення органом опіки й піклування Старовижівської РДА з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, [PERSON] належних висновків щодо зміни ставлення до виховання дітей не зробила, позовну заяву про повернення відібраних дітей до суду не подавала. Рішенням Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області № 322/40/2-19 від 19 квітня 2019 року затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [PERSON] (аркуш справи 21). З листа Волинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки Волинської обласної державної адміністрації від 17 квітня 2019 року №103/2.10/19 випливає, що за весь час перебування дітей у закладі мати жодного разу своїх дітей не відвідувала, не цікавилась їх станом здоров`я та не виявляла щодо них батьківської турботи та піклування (аркуш справи 14). З актів обстеження умов проживання (аркуш справи 16-20), характеристики по місцю проживання в с.Кримне (аркуш справи 13), а також інформації, здобутої в порядку підготовки справи до розгляду встановлено, що відповідач не належно виконує свої обов`язки по вихованню дітей, неодноразово залишала дітей без нагляду та продуктів харчування, медичного догляду, не розуміла як зготувати їжу для дітей, в який одяг вдягнути дітей, яка повинна бути температура у житловому будинку, з відповідачкою неодноразово проводилась профілактична робота щодо забезпечення належного виховання дітей, створення їм відповідних умов для проживання. Досліджені письмові докази повністю узгоджуються між собою, а тому оцінка їх, як в цілому, так і кожного окремо, на глибоке переконання суду, беззаперечно підтверджують факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. Зокрема, судом встановлено, що відповідач не турбується про належне виховання дітей, не цікавиться їх здоров`ям, розвитком та вихованням, не надає жодних коштів на утримання дітей. Доказів на спростування встановлених вище фактів, суду не надано. Крім того, неявка відповідача в судові засідання без поважних причин, яка була повідомлені про дату, час та місце проведення таких судових засідань, на глибоке переконання суду, свідчить про небажання відповідача заперечувати проти позову належними та допустимими доказами, доводити суду бажання змінити своє ставлення до виконання нею батьківських обов`язків, що в свою чергу дає підстави суду зробити висновок про байдужість відповідача до долі своїх дітей. Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей. Частиною 3 статті 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частин 2, 3 статті 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнені з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України в редакції, що діяла на час звернення позивача із позовом до суду, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, виходячи з принципу справедливості і розумності та з урахуванням потреб дітей, можливостей відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути розмір аліментів 1/4 частки заробітку з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягають індексації відповідно до закону, до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання позову майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 гривні. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, на день звернення позивача із позовом до суду в даній справі складає 768,40 гривень. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача, в дохід держави слід стягнути 1536, 80 гривень судового збору за дві позовні вимоги (768,40 * 2).

Outcome: approved