Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що 05 вересня 2018 року вона вступила в шлюб з відповідачем по справі. Шлюб зареєстровано Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №68. Від даного шлюбу є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивачка, що в неї та у відповідача даний шлюб перший. В позовній заяві позивачка зазначає, що з народженням дитини значно погіршились взаємовідносини між нею та її чоловіком, вони не проживають разом, та не підтримують шлюбних стосунків. Між ними відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на життя та на сімейні відносини. Час від часу між ними виникали конфлікти та непорозуміння, чоловік не приділяв належної уваги ні їй, як дружині, ні їхній спільній доньці. Близько року, а точніше з березня місяця 2019 року відповідач взагалі не займається вихованням доньки, не утримує сім`ю матеріально. Ситуація, що склалася погано впливає на стан її здоров`я. Фактично сім`я розпалась в зв`язку з повною несумісністю характерів. Крім того, в позовній заяві позивачка зазначає, що спору в частині виховання неповнолітньої доньки [PERSON] між ними не має, так як чоловік з березня 2019 року перебуває в селі Шаровечка Хмельницького району, та взагалі не цікавиться дитиною. Також позивачка зазначає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, то при вказаних обставинах вона прийняла рішення щодо розірвання шлюбу. Дане рішення є остаточним, примирення неможливе. В прохальній частині позовної заяви позивачка [PERSON] просить суд: - винести рішення, котрим розірвати шлюб між нею та [PERSON] , котрий зареєстровано 05 вересня 2018 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №68, залишивши після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] »; - витрати пов`язані із розірванням шлюбу залишити за нею. 20 лютого 2020 року головуючим суддею у справі було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачеві про його процесуальній права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, що відповідач своїми процесуальними правами, передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України, які роз`яснені в ухвалі про відкриття провадження, не скористався. У судове засідання 19 січня 2021 року сторони по справі не з`явилися. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду була сповіщена належним чином (а.с.68). При цьому, суд бере до уваги заяву позивачки від 23 січня 2020 року, яка міститься в матеріалах справи (а.с.11), в якій вона просить розглянути справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився. Однак на адресу суду повернувся поштовий конверт в якому містилася судова повістка про виклик до суду на 19 січня 2021 року з відміткою центру поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.69). Пунктом 4 частини 8 статті 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З урахуванням викладеного та враховуючи приписи п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином сповіщеним про дату, час та місце проведення судового засідання. При цьому, до суду не надходило будь-яких заяв та клопотань від відповідача, причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України у вигляді ID-картки № [NUMBER] виданого 10 вересня 2018 року, органом №5123 Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.5), та копією Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання особи (а.с.7). Відповідачем по справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий 29 серпня 2012 року Хмельницьким РВ УМВС України в Хмельницькій області, що підтверджується довідкою №681 виданою 12 лютого 2020 року Шаровечівською сільською радою Хмельницького району Хмельницької області (а.с.25). Судом встановлено, що 05 вересня 2018 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб в Ананьївському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було складено відповідний актовий запис №68, що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 05 вересня 2018 року (а.с.4). Крім того, судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 05 вересня 2018 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.9). Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що предебачено частиною 1 статті 4 ЦПК України. Зі змісту частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З позовної заяви вбачається, що в позивача та відповідача значно погіршились взаємовідносини, вони не проживають разом, та не підтримують шлюбних стосунків. Між ними відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на життя та на сімейні відносини. Час від часу між ними виникали конфлікти та непорозуміння, чоловік не приділяв належної уваги ні позивачці, як дружині, ні їхній спільній доньці. Близько року, а точніше з березня місяця 2019 року відповідач взагалі не займається вихованням доньки, не утримує сім`ю матеріально. Ситуація, що склалася погано впливає на стан здоров`я позивачки. Фактично сім`я розпалась в зв`язку з повною несумісністю характерів. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймаючи до уваги ті обставини, які зазначені в позовній заяві, що сім`я позивачки та відповідача розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Частиною 1 статті 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням ч.1 ст.113 СК України та бажання позивачки, суд вважає за доцільне залишити після розірвання шлюбу позивачці прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховуючи бажання позивачки, вважає за можливе залишити судові витрати по справі за позивачкою. Згідно зі статтею 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до статті 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved