Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором розстрочення заборгованості. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 30.11.2020 року вказану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Приморського районного суду м.Одеси. За результатами автоматизованого розподілу від 16.01.2021 року справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Кузнецовій В.В. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 19.01.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою Одеського державного університету внутрішніх справ та призначено судове засідання для розгляду справи по суті призначити на 24 лютого 2021 року. 24.02.2021 року у зв`язку з відсутністю відомостей щодо вручення судових повісток відповідачу судове засідання відкладене на 30.03.2021 року. 30.03.2021 року у зв`язку з відсутністю відомостей щодо вручення судових повісток відповідачу судове засідання відкладене на 19.05.2021 року. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач не повідомив суду причини своєї неявки. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.07.2019 року між [PERSON] та Одеським державним університетом внутрішніх справ було укладено Договір про розстрочення заборгованості згідно Контракту про здобуття освіти в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 01.09.2016 р. Пунктом 1 вказаного Договору передбачено, що відповідно до Контракту про здобуття освіти в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 01.09.2016 р., Позивач та Відповідач домовилися, що Відповідачу надається розстрочка у погашенні заборгованості по відшкодуванню витрат, пов`язаних з утриманням Відповідача в Одеському державному університеті внутрішніх справ строком на 12 місяців з дня підписання даного Договору. У відповідності з п. 2 Договору заборгованість Відповідача перед Позивачем складає суму у розмірі 78 565,10 грн. Розрахунок вартості курсанта 3 курсу [PERSON] з 15.08.2016 р. по 10.07.2019 р. складає у сумі 78 565,10 грн., що було погоджено відповідачем 11.07.2019р., про що свідчить його особистий підпис на вказаному розрахунку. Згідно п. 3.2.1 Договору в день, не пізніше 01.08.2019 р. після укладення цього Договору Відповідач зобов`язаний здійснити погашення Позивачу частини заборгованості у сумі, що становить 500 грн., шляхом перерахування на визначений розрахунковий рахунок. Відповідно до п.7 Договору погашення частини заборгованості, визначеної в п. 6 Договору (78 565,10 грн.) буде здійснюватись Відповідачем з 02.08.2019 р. до 02.08.2020 р., рівними частинами, до 25 числа щомісячно, шляхом перерахування на визначений розрахунковий рахунок. Пунктом 9 Договору визначено, що Відповідач зобов`язується належним чином і своєчасно виконувати всі свої зобов`язання зі сплати платежів в рахунок погашення заборгованості відповідно до умов цього Договору. Одночасно, п. 11 Договору встановлено, що при належному і своєчасному виконанні Відповідачем зобов`язань, що встановлені п. 3.2.1. та п. 6 цього Договору, Позивач зобов`язується не здійснювати стягнення заборгованості в примусовому порядку протягом терміну дії цього Договору. Пунктом 13 Договору визначено, що у разі припинення оплати погашення заборгованості або прострочки щомісячної оплати більш ніж на 2 місяці підряд, Позивач має право на примусове стягнення залишку заборгованості. Доказом бажання Відповідача відшкодувати заборгованість є акт від 11.07.2019 р. Про підтвердження факту проведення бесіди із курсантом [PERSON] , що має намір відрахуватися з університету щодо обов`язку відшкодування бюджетних коштів. Крім того, Відповідач у своїй заяві від 12.07.2019 р. висловив бажання, погодився та взяв на себе зобов`язання добровільно відшкодувати кошти за період навчання у сумі 78 565,10 грн. З метою досудового врегулювання спору, Позивач листами від 02.09.2019 р. № Ю-69 та 07.09.2020 р. за вих. № 4/617 повідомив Відповідача про необхідність сплатити вказану заборгованість. Однак, Відповідач зобов`язання за Договором не виконав, заборгованість у сумі 78 565,10 грн. не сплатив. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Статтею 202 Цивільного Кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Приписами ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено п.п.1,4 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Як зазначає позивач, на даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, що є порушенням законних прав Позивача. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором Відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. У відповідності зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема у вигляді сплати неустойки. Відповідно до положень ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення свого зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договором, відповідачем не було сплачено кошти, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивач просить стягнути суму основного боргу у розмірі 78 656,10 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 2389 грн (період розрахунку 11.09.2019 року по 15.09.2020 року), пеню у розмірі 17181 грн, втрати від інфляції у розмірі 2138,37 грн. Зазначена сума заборгованості не спростована належними та допустимими доказами, а тому з урахуванням викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Суд вбачає, що не сплачуючи заборгованість відповідач порушує вимоги діючого законодавства України, а саме: ст. 526 ЦК України, яка передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ст. 629 ЦК України, згідно якої, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Виходячи з положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином позовні вимоги знаходять своє підтвердження матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved