Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що 13 грудня 2012 року уклало з відповідачем кредитний договір без №, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківський послуг відповідач надав згоду щодо встановлення кредитного ліміту банком, надавши такому в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Однак, вимоги кредитного договору не були виконані позичальником у встановлені угодою строки, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 43764 грн. 58 коп., з яких: 3637 грн. 22 коп. - заборгованості за кредитом, 34472 грн. 01 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3095 грн. 13 коп. - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 2060 грн. 22 коп. - штрафу (процентна складова) та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав клопотання в якому просить розглядати справу у його відсутності. Крім того, надіслав письмові пояснення по суті позову та запереченнях, наданих представником відповідача. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила, просила у задоволенні такого відмовити, оскільки доказів, що підтверджують надання відповідачу кредитної карти на суму 4000 грн. та отримання ним саме такої суми банком не надано. Позивачем порушено істотні умови договору, з заяви анкети не вбачається, що [PERSON] ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, відсутні дані, що позичальник отримав Пам'ятку клієнта, яка містить основні умови обслуговування та кредитування. Крім того, розмір кредитного ліміту являється істотною умовою договору, зміни щодо такого обов'язково повинні бути відображені у письмовій формі та погоджені обома сторонами правочину, але дана форма договору не дотримана, довідка, що долучена банком до позову не відповідає розрахунку заборгованості та стосується іншого типу кредитної картки. Посилається також на те, що позивач без згоди відповідача, в односторонньому порядку збільшив розмір відсоткової ставки за договором. Крім цього, подала заяву про застосування строків позовної давності Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 грудня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], як клієнтом, укладено договір шляхом заповнення анкети -заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.6). Згідно з вказаною анкетою - заявою, заявник згоден з тим, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений та згідний з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови і правила надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua. Заявник зобов'язується виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку. Заявник виявив бажання оформити на своє ім'я платіжну карту Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Згідно з п.2.1.1.5.5. Умов і правил надання банківських послуг (а.с.9-32), клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перерозхід платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. На підставі п.2.1.1.12.6 Умов і правил надання банківських послуг за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів у році. Пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн. клієнт виплачує банку пеню, яка розраховується як сума базової процентної ставки за договором / 30 (нараховується за кожен день прострочення кредиту) та 50 грн. одноразово. Пеня нараховується в день нарахування процентів за кредитом. Крім того, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картами, відкритими у валюті USD) + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій (п.2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг). Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій вказані умови банку, базова процентна ставка в місяць складає 2,5 %. Розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості (а.с.7-8). На виконання укладеного договору від 13 грудня 2012 року, відповідачеві видано картку зі строком дії до березня 2018 року (а.с.91). У відповідності до ч.1 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядок, встановлені договором. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Як вбачається з кредитного договору, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 4.000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-7). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, що відображає поступлення коштів на рахунок банку (а.с.4-5), відповідач прострочив виконання вищезазначених зобов'язання по погашенню основної суми кредиту так і процентів по ньому. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Виходячи з умов договору, суд вважає за необхідне задовольнити позов у частині стягнення з відповідача на користь банку 3637 грн. 22 коп. заборгованості за кредитом. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача, що позивачем не доведено надання [PERSON] кредитної картки на суму 4.000 грн. та отримання саме цієї суми останнім, виходячи з вищенаведеного та з письмових пояснень представника позивача, що відповідач отримав картковий рахунок № [NUMBER], ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який останній вказав, за допомогою яких, йому надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування (п.1.1.1.25 Умов). На підтвердження отримання саме [PERSON] кредитної картки, банком надано його фото з карткою (а.с.96), а представник відповідача в судовому засіданні підтвердила, що на цьому фото знаходиться саме відповідач. Щодо порушення банком істотних умов договору, на переконання суду, такі доводи представника відповідача спростовуються анкетою - заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг та матеріалами справи. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, суд виходить з наступних мотивів та положень закону. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками у розмірі 34472 грн. 01 коп., які нараховані в період з 25 січня 2013 року по 31 січня 2017 року. Причому такі відсотки обраховані в період з 25 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року за ставкою 30% в рік, в період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року за ставкою 34,8% річних, з 01 квітня 2015 року по 31 січня 2017 року за ставкою 43,2% річних. Отже, банк збільшував в односторонньому порядку відсоткову ставку у спірних правовідносинах, а саме з 01 січня 2013 року. Жодних доказів згоди відповідача чи його повідомлення про таку згоду позивачем суду не надано, а судом не здобуто. Суд вважає, що таке збільшення відсоткової ставки не відповідає закону, який діяв на час такого збільшення. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року, передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року було зокрема визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 16 жовтня 2011 року. Таким чином, на час зміни банком відсоткової ставки за кредитом діяло законодавче обмеження щодо збільшення в односторонньому порядку розміру такої відсоткової ставки, а тому суд вважає, що сума заборгованості відповідача за відсотками у спірних правовідносинах повинна бути розрахована за ставкою 30 % в рік, а не як помилково розраховує позивач у своєму розрахунку за ставкою 34,8% чи 43,2%. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, наданий представником позивача розрахунок заборгованості за договором від 13 грудня 2012 року (а.с.4-5), за період до 31 серпня 2014 року. Станом на 31 серпня 2014 року розмір заборгованості за відсотками складає 1421 грн. 71 коп. На виконання ухвали суду розрахунок заборгованості за процентами з розрахунку 30% річних представником позивача не наданий. Відтак, суд виходить з наступного розрахунку заборгованості за процентами за період з 1 вересня 2014 року (часу збільшення процентної ставки) до 31 січня 2017 року (дата, станом на яку пред'явлено позовні вимоги). Процентна ставка складає 2,5% на місяць, тобто 30% на рік. З розрахунку 360 днів у році, що передбачено у договорі, щоденний процент становить 0,083%. Тому заборгованість за процентами за період з 1 вересня 2014 року (часу збільшення процентної ставки) до 31 січня 2017 року (дата, станом на яку пред'явлено позовні вимоги) є добутком 3.637 грн. 22 коп. (заборгованість за тілом кредиту, розмір якої не змінювався), 883 днів (з 1 вересня 2014 року до 31 січня 2017 року включно) та 0, 083% і становить 2702 грн. 87 коп. З огляду на викладене, заборгованість за весь період користування кредитом дорівнює 4124 грн. 58 коп. (сума 1421 грн. 71 коп. до 1 вересня 2014 року та 2702 грн. 87 коп. після 1 вересня 2014 року). Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, а саме, у розмірі 4124 грн. 58 коп., що відповідає ставці 30% в рік та умовам укладеного договору. Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.1,2 ч.1 ст. 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладеній у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі № 6-2003цс15 цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Представник позивача в судове засідання не з'явився. З прохальної частини позову вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача 3095 грн. 13 коп. заборгованості за пенею та комісією одночасно, однією сумою, яку не розмежовано, що унеможливлює перевірку судом правильності обрахунку такої суми заборгованості, хоча пеня та комісія мають різну правову природу. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь банку 3095 грн. 13 коп. заборгованості за пенею та комісією, з наведених вище підстав. Відповідно до довідки про умови кредитування (а.с.7) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш, ніж на 30 днів, у зв'язку з чим позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Оскільки матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем покладених на нього умовами договору зобов'язань, підставною та обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з нього 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 389 грн. 89 коп. - штрафу (процентна складова). Водночас, представник відповідача у заяві вказує на пропуск позивачем строку позовної давності. Вирішуючи дане клопотання, суд виходить з наступного. Картка, видана відповідачеві, діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковою для судів. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що останні платежі для погашення заборгованості за договором здійснено 25 лютого та 16 червня 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4). Доказів протилежного представником відповідача не надано. Строк дії кредитної картки до березня 2018 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 16 лютого 2017 року та просить стягнути заборгованість за кредитним договором в повному обсязі станом на 31 січня 2017 року. Відтак суд вважає, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 317 грн. 60 коп. судових витрат

Outcome: partial