Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим , що відповідно до укладеного кредитного договору від 12.05.2006 року б\\н відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобовязання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у встановленому в договорі розмірі. А відповідач свої зобовязання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом 01.09.2015 року його заборгованість перед банком становить 8043.24 дол. США, з яких 1923.03 дол. США заборгованість за кредитом, 5760.21 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 360 дол. США заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 22.94 дол. США штраф( фіксована частина), 157.63 дол. США штраф( процентна складова). З урахуванням того, що рішенням Тячівського районного суду від 06.12.2011 року з відповідача вже стягнуто заборгованість за даним договором в сумі 4890.62 дол. США, просить суд стягнути з відповідача на користь «ПриватБанку» різницю заборгованості за кредитним договором в сумі 3333.19 дол. США, що за курсом НБУ становить 72663.47 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, так як згідно до поданої письмової заяви просив розглянути справу й його відсутності і просить позов задоволити, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не зявився , так як надіслав суду письмову заяву, за якою просить розглянути справу у його відсутності, проти позову заперечив і просить застосувати позовну давність, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. На підставі ст. 197 ч.2 ЦПК України , у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб , які беруть участь у справі , фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору від 12.05.2006 року б\\н відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом. А згідно до складеного позивачем письмового розрахунку відповідач станом на 01.09.2015 року допустив заборгованість перед банком на суму 8043.24 дол. США, з яких 1923.03 дол. США заборгованість за кредитом, 5760.21 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 360 дол. США заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 22.94 дол. США штраф( фіксована частина), 157.63 дол. США штраф( процентна складова). Разом з цим, згідно рішення Тячівського районного суду від 06.12.2011 року з відповідача вже постановлено стягнути заборгованість за даним договором в сумі, яка еквівалентна 4890.62 дол. США, а тому різниця заборгованості за вказаним кредитним договором складає 3333.19 дол. США, що за курсом НБУ становить 72663.47 гривень. Згідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. А згідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. За змістом ст.256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 цього Кодексу встановлений загальний трирічний строк позовної давності. В даному випадку остання сплата здійснювалася в травні 2008 року. В подальшому було предявлено позов до відповідача, що свідчить про переривання в порядку ч.2 ст. 264 ЦК України перебігу позовної давності, та рішенням Тячівського районного суду від 6 грудня 2011 року постановлено стягнути з відповідача існуючу на той час заборгованість. Позовна заява в даній справі згідно штемпелю вхідної кореспонденції суду надійшла до суду тільки 30.09.2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України. Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно надісланої письмової заяви відповідач заявляє про застосування спливу позовної давності. Враховуючи наведене, за відсутністю доказів щодо зупинення чи переривання перебігу позовної давності, суд вважає, що в позові Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у звязку із спливом позовної давності. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на позивача.

Outcome: dismissed