Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

На розгляд суду предявлено вказану позовну заяву, в якій позивач [PERSON] просить: - встановити факт спільного проживання з [PERSON] за адресою: Донецька область, с. Гришине, вул. Степова (до перейменування вул. Папаніна), буд. 26 (до перенумерації 20) з 02.07.1992 року до 05.09.2012 року; - визнати за ним право власності в порядку спадкування на домоволодіння за вказаною адресою. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є сином [PERSON], померлого 5 вересня 2012 року, після смерті якого відкрилася спадщина на належне останньому нерухоме майно, а саме домоволодіння за адресою: Донецька область, Покровський район, с. Гришине, вул. Степова (до перейменування вул. Папаніна), буд. 26 (до перенумерації № 20). Позивач, будучи спадкоємцем за законом першої черги, вважав себе таким, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в володіння вказаним нерухомим майном. При зверненні [PERSON] до нотаріуса для юридичного оформлення майнових прав встановлені перешкоди в видачі свідоцтва про право на спадщину, з причин відсутності документального підтвердження факту сумісного проживання позивача з померлим та пропуску встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини. Захист майнових прав [PERSON] можливий лише в судовому порядку. Позивач [PERSON], представник позивача адвокат [PERSON] (діє на підставі договору про надання правничої допомоги, ордеру адвоката на ведення справи) у судове засідання не зявилися, суду адресовано заяву про розгляд справи в їх відсутність, заявлені вимоги підтримано. Відповідачем [PERSON] сільською радою Донецької області в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника органу місцевого самоврядування, заперечень по суті заявлених вимог не надано. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, правом подачі в порядку ст. 178 ЦПК України відзиву на позовну заяву не скористався, надіслав суду заяву про визнання в порядку ст. 206 ЦПК України заявлених позивачем вимог, окремо заявлено клопотання розгляду справи у його відсутність. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] у судове засідання не зявилася, правом подачі в порядку ст. 192 ЦПК України пояснень щодо позову не скористалася, надала суду заяву про визнання викладених позивачем обставин, заперечень по суті заявлених вимог не надано, просить розгляд справи проводити без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. \~ \~ \~ \~[PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України, перебуває на реєстраційному обліку за місцем проживання за адресою: [INFO] (підтверджено відомостями паспорта серія ВВ 743078 а.с. 4-5). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~[PERSON] є сином [PERSON] (родинні відносини підтверджено свідоцтво про народження серійний номер І-НО № 375850 а.с. 6). \~ \~ \~ \~5 вересня 2012 року [PERSON] помер (підтверджено свідоцтвом про смерть серія І-НО № 621845 а.с. 8), в силу ч. 1 ст. 1220 ЦК України, після його смерті відкрилася спадщина. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини, відкритої після смерті [PERSON] входить нерухоме майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, Покровський район, с. Гришине, вул. Степова (до перейменування вул. Папаніна), буд. 26 (до перенумерації № 20), - належний спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 5 липня 2001 року державним нотаріусом Другої красноармійської державної нотаріальної контори, р/р за № 740 (а.с. 7). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя не скористався наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту, тому спадкування здійснюється за законом. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем першої черги спадщини після смерті [PERSON] є його діти [PERSON], позивач по справі, [PERSON], відповідач по справі. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Судом надано оцінку наявним в справі доказам та перевірено доводи позивача [PERSON] щодо прийняття спадщини після смерті батька. Так, в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. Зареєстрованим місцем проживання позивача згідно штампу на стор. 11 паспорта є адреса: Донецька область, Покровський район, с. Гришине, вул. Папаніна, 20 (а.с. 5). Згідно листа [PERSON] сільської ради Покровського району Донецької області № 1252 від 19.11.2018 року рішенням сесії № ІУ/7-15 від 30.01.2003 року «Про затвердження назв вулиць та номерів будинків по населеному пункту село Гришине» та № УІІ/2-1 від 20.11.2015 року «Про перейменування вулиць та провулків на території [PERSON] сільської ради» нумерація будинків, назви вулиць та провулків змінилась, - будинок № 20 по вулиці Папаніна перенумеровано в на № 26 (а.с. 9). Згідно довідки [PERSON] сільської ради Покровського району Донецької області № 1253 від 19.11.2018 року, - [PERSON], який помер 05.09.2012 року постійно був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO] з 1961 року по червень 2006 року, разом з ним зареєстровані та проживали: [PERSON] по теперішній час, та [PERSON] по 2007 року (а.с. 10). Згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради Покровського району Донецької області № 1254 від 19.11.2018 року з [PERSON] за адресою: Донецька область, Покровський район, с. Гришине, вул. Папаніна, 20 була зареєстрована та проживала [PERSON] (а.с. 11). Суд зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно розяснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому в ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення», яке зводиться до сукупності осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] фактично проживав з батьком [PERSON] в належному останньому житловому будинку, користувався речами звичайної обстановки. Інші відомості, які могли спростувати такі доводи позивача, або вказати на сумнівність обґрунтувань цієї частини позову, - судом не встановлено. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, статтею 1268 ЦК України встановлено презумпцію прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Позивачем [PERSON] заяву про відмову від прийняття в порядку ст. 1274 ЦК України подано не було. Згідно відомостей Другої покровської державної нотаріальної контори, надані на запит суду, - на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) - спадкова справа не відкривалась. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] 8 листопада 2018 року звернувся до Другої покровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON], який помер 05 вересня 2012 року. Постановою державного нотаріуса від 8 листопада 2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після померлого батька відмовлено (а.с. 12). Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 23) якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р.) Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевказані положення національного законодавства та рекомендації його застосування суд вважає встановленим та доведеним юридичний факт, що [PERSON] постійно проживав разом із батьком [PERSON], який помер 5 вересня 2012 року, на час відкриття спадщини. Факт має юридичне значення, обумовлене необхідністю оформлення спадщини, і законом не визначено іншого порядку його встановлення. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщини, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При цьому, відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається в порядку встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В розумінні вказаного, право власності на нерухоме майно, а саме домоволодіння за адресою: Донецька область, Покровський район, с. Гришине, вул. Степова (до перейменування вул. Папаніна), буд. 26 (до перенумерації № 20), яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Дане право відноситься до прав, які входять до складу спадщини. Це право після смерті спадкодавця перейшло в порядку спадкування до позивача [PERSON], який прийняв спадщину у належний спосіб, однак отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказаний житловий будинок в нотаріальній конторі не може. Позивач фактично, будучи титульним власником спірного спадкового майна змушений в судовому порядку захистити свої майнові права та інтереси, оскільки будь-яких інший спосіб відсутній. Таке рішення відповідає ст. ст. 316, 328 ЦК України, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові за № 5 від 07.02.2014року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання за позивачем [PERSON] право власності на спадкове майно в порядку ст. 392 ЦК України, згідно якої власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Вимог про відшкодування витрат за рахунок відповідача не заявлено. На підставі ст. ст. 328, 392, 1261, 1268, 1296 ЦК України,

Outcome: approved