Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Орган опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Станично-Луганської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідачі мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], від виховання якого самоусунулися. Окрім малолітнього [PERSON], відповідач - [PERSON] має ще двох малолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За час проживання на території Сотенської сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони. З лютого 2016 року малолітній [PERSON] безперервно перебуває в інтернатному закладі, за весь період перебування дитини в інтернаті, мати відвідала сина лише два рази, першого разу приїхала до сина в 2016 році та перебувала нетверезому стані, вдруге - 20 січня 2017 року з метою отримання довідки про навчання сина на неповному державному утримані для подальшого оформлення соціальних виплат. Жодної допомоги для нормальної життєдіяльності свого сина не надавала. Батько дитини - [PERSON] також ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, ніколи не навідував дитину, участі у вихованні сина не приймав, матеріально дитину не підтримував. На підставі викладеного, представник позивача просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] та стягнути з відповідачів на користь дитячого державного закладу, де буде виховуватися малолітня дитина, аліменти на її утримання у розмірі визначеному законодавством від частини всіх видатків заробітку (доходу), але не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутність. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися по невідомій суду причині, незважаючи на те, що своєчасно й належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом публікації в пресі оголошення про виклик. Заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності відповідача по наявним матеріалам в справі. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги органу опіки та піклування Санично-Луганської райдержадміністрації Луганської області обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке видане 23 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Артемівського районного управління юстиції м.Луганська на ім'я [PERSON], [INFO], відповідачі зазначені батьками дитини. Згідно характеристики наданої на [PERSON] сільською радою за місцем її проживання, у неї окрім малолітнього [PERSON], який проживає та навчається в інтернаті, є ще двоє малолітні сини: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. За час проживання на території Сотенської сільської ради вона зарекомендувала себе з негативного боку. З рішень виконавчого комітету Червоножовтневої сільської ради Станично-Луганського району №4 від 06 листопада 2015 року та №2 від 24 березня 2016 року вбачається, що виконком сільради вбачає доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно інформації №83 від 22 лютого 2017 року наданої адміністрацією Кремінської обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернату, малолітній [PERSON] з лютого 2016 року безперервно перебуває в інтернатному закладі. За весь період перебування дитини в інтернаті, мати відвідала сина два рази, першого разу приїхала в 2016 році та перебувала нетверезому стані, вдруге мати з'явилася 20 січня 2017 року з метою отримання довідки про навчання сина на неповному державному утриманні для подальшого оформлення соціальних виплат. Жодної допомоги або речей для нормальної життєдіяльності свого сина не надавала. Додому у період канікул жодного разу дитину не забирала. В зв'язку з тим, що малолітній [PERSON] вже протягом тривало часу постійно проживає в Кремінській санаторній школі-інтернаті, адміністрацією інтернатного закладу було вирішено вимагати у матері пояснень: з якої причини вона не відвідує свого сина та не забирає його на канікули до дому. Дане пояснення було написане у формі заяви від [PERSON], де вона зазначила, що хворіє туберкульозом та проходить стаціонарне лікування у Лисичанському протитуберкульозному диспансері, саме з цієї причини не забирає сина додому та не займається його вихованням та матеріальним утриманням. З повідомлення Станично-Луганського РТМО № 377 від 07 березня 2017 року, вбачається, що [PERSON] дійсно знаходилась на лікуванні у Лисичанському протитуберкульозному диспансері в період з 12 серпня 2016 року по 06 січня 2017 року з приводу захворювання на туберкульоз легенів та отримала повний курс лікування. Вона не є бактеріовиділювачем, загрози життю та здоров'ю оточуючим не несе. Діти можуть без загрози життю проживати на одній житловій площі разом із матір'ю. Проте малолітній [PERSON] залишається в Кремінській обласній загальноосвітній санаторній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів, мати не забирає дитину додому, у тому числі на канікули, сина не відвідує, матеріально не забезпечує. З психолого-педагогічної характеристики наданої школою-інтернатом на неповнолітнього [PERSON] вбачається, що дитина потребує постійного контролю з боку дорослих, натомість у його вихованні батьки участі не приймають та ігнорують спілкування з сином. Згідно інформації від 30 березня 2017 року, наданої Сотенською сільською радою за №74 на запит служби у справах дітей, батько малолітнього [PERSON] - [PERSON], участі у вихованні сина ніколи не приймав, батьківські обов'язки не виконував, матеріально дитину не підтримував. Його місце проживання сільраді невідоме. З Висновку Станично-Луганською районної державної адміністрації від 11 квітня 2017 року № 2934 вбачається, що комісія з захисту прав дитини вивчила клопотання служби у справах дітей та вбачає доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON], оскільки вони самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків, що негативно впливає на розвиток дитини як складову виховання [PERSON] Таким чином, з матеріалів цивільної справи вбачається, що батьки не займаються вихованням свого малолітнього сина, не піклуються про фізичний, психічний, моральний і духовний розвиток дитини, його навчанням, захопленнями, успіхами не цікавляться, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, матеріальні потреби сина не задовольняють. Вирішуючи спір, видається зазначити наступне. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухиленні від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09). Оцінюючи докази у їх сукупності, суд засуджує поведінку та ставлення відповідачів до власної дитини - сина [PERSON], [INFO], які ухиляються від виконання батьківських обов'язків стосовно сина та вважає доведеним факт такого ухилення, а тому приходить до висновку про необхідність позбавити їх батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Крім того, на підставі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та, згідно ст.166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про необхідність позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], враховуючи інтереси дитини, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь дитячого державного закладу, де буде виховуватися дитина, аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частки заробітку /доходу/ щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Судові витрати суд покладає на відповідачів.

Outcome: approved