Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначав, що відповідно до укладеного договору від 26.02.2007 року [PERSON] (далі - Відповідач) 26.02.2007 року отримав кредит у розмірі 22000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.02.2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПриватБанк і відповідач 26.02.2007 року уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 46,1кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором, договором іпотеки, іншими документами вказаними в додатках до цієї заяви. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. 09.07.2013 року ухвалою Апеляційного суду Полтавської області залишено в силі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.03.2013 року про надання ПриватБанку прав необхідних для продажу іпотечного майна, а саме звернути стягнення на квартиру за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 26.02.2007 року) Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50. код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. При виконанні даного рішення, працівникам банківської установи стало відомо про накладені арешти на іпотечне майно. 01 червня 2012 року державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ було винесено постанову у ВП № 29983699 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Згідно ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі, коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідна умова не може бути врахована, адже вартість предмета іпотеки значно менша ніж заборгованість по кредитному договору. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. В даному випадку право застави у ПриватБанку виникло, як зазначено вище, 26.02.2007 року, а постанова про накладення арешту майна була винесена 01.06.2012 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Крім того станом на 01 квітня 2014 року заборгованість по кредитному договору від 26.02.2007 року складає 65544,32 дол. США., при цьому орієнтовна вартість майна складає 200000.00 грн. Тобто заборгованість по кредитному договору значно перевищую вартість іпотечного майна. Отже, відділ державної виконавчої служби не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя вернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Станом на сьогодні ПриватБанк має намір використати своє право продажу предмету іпотеки згідно рішення суду від 12.03.2013 року, але реалізувати нерухомість не можливо, оскільки в реєстрі обтяжень нерухомого майна діють зазначені вище обтяження. Просили звільнити з-під арешту майно належне на праві власності [PERSON], а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] В засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Представники Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького МУЮ в судовому засідання була присутня, проти позову заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, але були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В засіданні достовірно встановлено, що В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПриватБанк і відповідач 26.02.2007 року уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 46,1кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором, договором іпотеки, іншими документами вказаними в додатках до цієї заяви. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. 09.07.2013 року ухвалою Апеляційного суду Полтавської області залишено в силі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.03.2013 року про надання ПриватБанку прав необхідних для продажу іпотечного майна, а саме звернути стягнення на квартиру за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 26.02.2007 року) Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50. код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. При виконанні даного рішення, працівникам банківської установи стало відомо про накладені арешти на іпотечне майно. 01 червня 2012 року державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ було винесено постанову у ВП № 29983699 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Згідно ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі, коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідна умова не може бути врахована, адже вартість предмета іпотеки значно менша ніж заборгованість по кредитному договору. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. В даному випадку право застави у ПриватБанку виникло, як зазначено вище, 26.02.2007 року, а постанова про накладення арешту майна була винесена 01.06.2012 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Крім того станом на 01 квітня 2014 року заборгованість по кредитному договору від 26.02.2007 року складає 65544,32 дол. США., при цьому орієнтовна вартість майна складає 200000.00 грн. Тобто заборгованість по кредитному договору значно перевищую вартість іпотечного майна. Отже, відділ державної виконавчої служби не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя вернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту.

Outcome: approved