Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

ПАТ «Держаний ощадний банк України» звернувся в суд із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 25.07.2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Державний ощадний банк України», найменування якого змінено на ПАТ «Держаний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3162, згідно якого останній було надано кредит в розмірі 198000,00 доларів США під 12,5% річних з кінцевим терміном повернення 24.07.2014 року. З метою забезпечення виконання зобовязань відповідачем [PERSON] за кредитним договором, був укладений договір поруки між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] № 3421 від 25.07.2007 року. Вказує, що відповідач [PERSON] свої зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитним договором належним чином не виконала і станом на 29.01.2014 року сума її боргу становила 159174,06 доларів США. У звязку з цим, просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» вказану заборгованість та судові витрати повязані з розглядом справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги збільшив та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 238162,98 доларів США. В решті позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що кредитний договір в порушення вимог чинного законодавства не містить графіку погашення кредиту, у ньому не зазначено сукупну вартість кредиту. Вказав, що знищення первинних документів не звільняє банк від обовязку доводити в суді позовні вимоги. Вважає, що ненадання банком первинних документів на видачу кредиту підтверджує його пояснення про те, що особисто він, а не [PERSON] отримував в ПАТ «Державний ощадний банк України» кошти по кредитному договору № 3162 від 25.07.2007, при чому тричі, а не одноразово та в національній валюті. Отримані в банку кошти згідно умов договору повернув повністю. З наведених підстав просив відмовити у задоволенні позову. Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмових поясненнях та наданих пояснень у суді. Заслухавши пояснення осіб, які беруть у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25.07.2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Державний ощадний банк України», найменування якого змінено на ПАТ «Держаний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3162, за умовами якого останній мали бути надані кошти в розмірі 198000 доларів США під 12,5% річних з кінцевим терміном повернення 24.07.2014 року (а.с. 10-13). З метою забезпечення виконання зобовязань відповідачем [PERSON] за кредитним договором, був укладений договір поруки між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] № 3421 від 25.07.2007 року (а.с. 18-19). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно п. 1.5 кредитного договору позичальник зобовязувалася здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 3550 доларів США та сплату нарахованих процентів до 10 числа наступного місяця за попередній місяць, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань (а.с. 10). Проте, як вбачається із представленого позивачем суду розрахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 17.06.2014 року становила 178729,23 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 119486,33 доларів США, проценти 18138,10 доларів, пеня 34236,93 доларів США, 3% річних 6867,87 доларів США (а.с. 88). Разом з тим, із висновку судово-економічної експертизи №7100 від 1706.2015 року та наданих пояснень експерта слідує, що згідно поданих на дослідження касових документів (квитанцій) за період з 25.07.2007 року по 17.06.2014 року підтверджується внесення [PERSON] коштів в сумі 132863,67 доларів США та 75940,00 грн., а згідно поданих на дослідження облікових регістрів банку (виписок) - №22093528116091, №22092529116081 в сумі 192600,27 доларів США, тобто виявлено явну невідповідність між умовами договору та фактичним погашенням боргу(а.с. 155-161). Крім цього, вказаний висновок та подані на дослідження касові документи (квитанції) вказують на недостатність доказів для підтвердження фактичного зарахування банком платежів за кредитним договором №3162 від 25.07.2007 року (погашення тілу кредиту, процентів, пені), тому експертом використовувалась інформація, як бухгалтерських документів (квитанції, виписки), так і даних, зазначених у додатку №2 до розрахунку загальної заборгованості [PERSON] за кредитним договором №3162 від 25.07.2007 року станом 17.06.2014 року. Дослідженням поданих документів (квитанції, банківські виписки) за період з 25.07.2007 року по 17.06.2014 року підтверджується зарахуванням коштів, які були внесені позичальником на погашення кредиту в сумі 78513,67 доларів США. Водночас, у вказаному висновку зазначено, що станом на 17.06.2014 року на виконання умов кредитного договору №3162 від 25.07.2007 року заборгованість [PERSON] по кредиту в межах наданих документів можливо підтвердити у розмірі 119486,33 доларів США, проте неможливо підтвердити суму заборгованості в частині процентів та пені., тобто прослідковується явна невідповідність між проведеними і здійсненими розрахунками. І як випливає із п.1.3 договору, видача кредиту мала здійснюватись одноразово з кредитного рахунку, відкритого у Філії Волинське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» готівкою або шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника або іншого одержувача коштів, зазначеного в його розрахункових документах протягом одного робочого дня з моменту виконання ним умов, що зазначені в п.1.4 цього Договору. За умовами п.п.1.2 та 1.3 договору, кредит надається на 84 місяці, надання здійснюється одноразово з кредитного рахунку, відкритого у Філії Волинське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» готівкою або шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника або іншого одержувача коштів, зазначеного в розрахункових документах позичальника. Судом встановлено, що поточний рахунок позичальнику не відкривався, договір банківського рахунку також не укладався. А тому, за таких обставин, суд вважає підставними пояснення відповідача [PERSON] про отримання ним коштів, а не позичальником саме у національній валюті, у звязку з чим він неодноразово звертався до банку стосовно вимоги про погашення коштів у валюті США, проте вичерпної відповіді так і не отримав. Крім цього, Інструкцією про ведення касових операцій банками України від 01.06.2011 № 174 визначено, що касові документи документи, за допомогою яких оформляються операції з готівкою та банківськими металами. До касових документів, які оформляються як касові операції, належать, зокрема, квитанції, прибутковий касовий ордер, заява на видачу готівки. Однак, при розгляді справи в суді та при проведенні експертизи, банком не були представлені будь-які із зазначених або інших первинних документів, що підтверджують видачу кредитних коштів позичальнику та у якій валюті. Копія розпорядження про їх видачу не є належним доказом, який стверджує факт їх видачі саме у валюті, яка визначена умовами договору, оскільки факт видачі кредиту мав місце, що підтверджується рішенням суду від 15.08.2014 року, яке набрало законної сили 07.08.2014 року, а тому в цій частині доводи відповідачів та їх представників є безпідставними (а.с. ). Зазначені обставини й викладені у висновку судово-економічної експертизи від 17.06.2015 року, де зазначено про відсутність первинних документів, які підтверджують видачу банком кредитних коштів через касу та отримання саме позичальником коштів в сумі 198\~000 доларів США(а.с. ). Аналогічні висновки містяться стосовно неможливості підтвердити суму заборгованості в частині процентів за кредитним договором. Відсутність графіка погашення кредиту, не відповідність суми щомісячного погашення кредиту умовам договору в частині суми кредиту, оскільки за умови такого щомісячного платежу до повернення підлягала б сума 298\~200 доларів США замість 198 000 доларів передбаченої умовами договору, що також пояснила експерт в судовому засіданні, унеможливила підтвердження документальної обґрунтованості суми несплачених (прострочених) платежів за кожен день прострочення згідно умов кредитного договору, у звязку з чим підтвердити заборгованість в частині пені експерту також не надалось можливим. Разом з тим, обґрунтування та висновки експертизи щодо розміру заборгованості по тілу кредиту містять суперечності, оскільки первинні документи в підтвердження видачі кредиту відсутні; розмір щомісячних платежів не визначений через відсутність графіку погашення щомісячних платежів та невідповідність розміру зазначених у договорі щомісячних платежів сумі кредиту. Також, згідно з додатком № 2 до висновку експертизи сума внесених позичальником коштів становить 192\~600,27 доларів США, в той час як за твердженням самого банку позичальником повернуто 198\~000 доларів США. Як зазначила експерт в судовому засіданні вона керувалась наданими їх документами і висвітлила все, що зазначено і відображено у них, а тому й така невідповідність. Відповідно до п.4 ч.1 ст.56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки зобовязані на вимогу клієнта надати інформацію про ціну банківських послуг, а згідно з п. «д» ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Аналогічні норми містяться у Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 25.05.2007 № 541/13808, за якими кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих правил. У графіку має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Банки зобовязані в кредитному договорі зазначити сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначати її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором. Отже, за таких обставин відсутність графіка платежів позбавляє суд можливості визначити точний розмір заборгованості за кредитним договором і правильність нарахування і зарахувань банком коштів в рахунок погашення кредиту. При цьому, суд враховує пояснення експерта в судовому засіданні, яка вказала, що висновки щодо заборгованості по тілу кредиту не є категоричними, а цілком умовними через суперечності та неповноту наданих банком для дослідження документів та через відсутність первинних документів. Умови кредитного договору не відповідають вимогам Закону України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не було визначено сукупну вартість кредиту, не було надано графіка погашення щомісячних платежів. Зазначила, що рух коштів по рахункам, які досліджувались нею, є фактично внутрішньобанківськими та не можуть бути доказом видачі банком та отримання [PERSON] кредитних коштів. При цьому, не може слугувати належним доказом стосовно дати видачі кредиту, його суми, виду валюти кредиту, а також суми заборгованості надані позивачем копії протоколів зустрічей з позичальником, так як вони не можуть замінити первинних бухгалтерських документів та проводились вони із [PERSON], який позичальником не являвся, а - поручителем. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, зважаючи, що позивачем не представлено суду беззаперечних, належних та допустимих доказів отримання [PERSON] кредитних коштів у валюті кредиту, у звязку з чим через відсутність первинних бухгалтерських документів, графіка погашення кредиту, неможливо встановити точний розмір непогашеного тіла кредити, процентів та пені, а тому дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем суми заборгованості по кредиту та вважає, що в задоволені позову з таких підстав слід відмовити.

Outcome: dismissed