Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Орган опіки та піклування Савранської РДА звернувся до суду в порядку ст.165 СК України в інтересах малолітньої дитини [PERSON] з вказаною позовною заявою до [PERSON] , особа, яка бере участь у справі на підставі закону - Орган опіки та піклування Осичківської сільської ради, третя особа - Служба у справах дітей Савранської РДА. В обґрунтування вимог позивач вказує, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батько дитини [PERSON] записаний зі слів матері дитини, яка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: 27.08.2018р. вона залишила дитину в дитячому відділенні Савранської ЦРЛ і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування, а по закінченню терміну перебування дитини в державному закладі не звернулась із заявою до Органу опіки та піклування Савранської РДА про повернення дитини. Відповідач на даний час проживає в с.Осички, Савранського району, але постійного місця проживання не має, що свідчить про те, що вона не бажає повернути дочку, утримувати та виховувати її, у зв`язку з чим позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дочки [PERSON] та стягнути з неї аліменти на її утримання в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] і [PERSON] , які також є представниками Служби у справах дітей Савранської РДА, позов підтримали, просили його задовольнити, вважають за доцільне в інтересах дитини позбавити [PERSON] батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання дитини. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, а справу просила розглянути без її участі (а.с.43). Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступного. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані серед іншого виховувати дитину, поважати її, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Також в силу ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вона, він, зокрема: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Як зазначено у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлено, що відповідач є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.6). Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень зазначено за вказівкою матері дитини, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00020290315 від 05.06.2018р. (а.с.7). Також встановлено, що 27.08.2018р. позивач покинула свою дочку в дитячому відділенні Савранської центральної районної лікарні, про що складено відповідний акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я (а.с.9). Згідно розпорядження голови Савранської РДА від 24.09.2018р. №327/А-2018 [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.4), а розпорядженням від 03.10.2018р. №349/А-2018 її було направлено до Комунальної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1» в м.Одеса на повне державне утримання (а.с.5); за час перебування [PERSON] в будинку дитини, а саме з 09.10.2018р. відповідач жодного разу її не відвідала, допомоги в вихованні та утриманні дитини не надала, що підтверджується листом цього закладу від 06.02.2019р. №79 (а.с.10). На підставі розпорядження голови Савранської РДА від 10.12.2019р. №314/А-2019 дитині [PERSON] було призначено опікуна [PERSON] та визначено місце її проживання біля опікуна за фактичним місцем його проживання в с.Концеба, Савранського району, Одеської області (а.с.51). З листа директора Савранського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] від 26.03.2019р. №78 вбачається, що мати дитини [PERSON] - [PERSON] за час перебування доньки в дитячому будинку її не відвідувала та умови для повернення дитини не створила (а.с.11). Згідно висновку Органу опіки та піклування Савранської РДА від 02.04.2019р., а також висновку Органу опіки та піклування Осичківської сільської ради від 31.01.2020р. позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON] є доцільним (а.с. відповідно 3, 48, 49). Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що відповідач, в порушення вимог ч.2 ст.143, ст.ст.150, 180 СК України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», не забрала дочку з закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування, та про її ухилення від виконання обов`язків щодо утримання, виховання та розвитку дитини, вона не піклується про неї, не спілкується з нею, не проявляє щодо дитини щонайменшої батьківської турботи, не забезпечує їй необхідного медичного догляду, а тому суд дійшов висновку, що виходячи з інтересів дитини [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно її дочки [PERSON] . Разом з тим, як встановлено ч.ч.2, 3 ст.166 СК України та ч.4 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. В силу ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 цього Кодексу). Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на зазначене, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дочки [PERSON] також підлягають задоволенню. На підставі ч.2 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України та відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4, ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позовна заява має одночасно майновий і немайновий характер, суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 3842грн. (1921грн.+ 1921грн.).

Outcome: approved