Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Орендне підприємство «Кримтеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за послуги теплопостачання, мотивуючи тим, що відповідач [PERSON] є споживачем теплової енергії у [ADDRESS]. Орендне підприємство «Кримтеплокомуненерго» надавало належним чином відповідачу теплову енергію, а відповідач, у свою чергу, повинен був щомісячно призводити її оплату, однак незважаючи на це, [PERSON] припинив оплату вищевказаних послуг, внаслідок чого за період з 01.09.2007 року по 31.08.2011 року склалася заборгованість у загальній сумі 9153,00 грн. З урахуванням наведеного та з посиланням на статті 11, 16, 218, 526, 610, 614 ЦК України, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 11553,90 грн., а також судові витрати (а.с.37). 30.01.2014 року під час провадження по справі представник позивача звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог до [PERSON] та остаточно просив суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 3253,90 грн. а також судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заяву про зменшення позовних вимог та просив, з підстав викладених в позовній заяві позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд застосувати наслідки пропущення строку позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши матеріали суду за заявою ОП «Кримтеплокомуненерго»про видачу судового наказу № 2н-2017, оцінивши надані докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 вищевказаної норми цивільного процесуального закону, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником [ADDRESS] та йому позивачем у період з 01.09.2007 року по 31.09.2012 року надавалися послуги з теплопостачання. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежним виконанням). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідач, у свою чергу, приймав ці послуги, користуючись теплопостачанням, ніяких претензій щодо їх якості, позивачеві не заявляв. Таким чином, не зважаючи на це, відповідач [PERSON] не належним чином виконував взяті на себе зобов'язання по оплаті за вище перелічені послуги, у зв'язку із чим у відповідача перед позивачем склалася заборгованість за період з 01.09.2007 року по 31.09.2012 року в сумі 3253,90 грн. Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості відповідача [PERSON], наданий представником позивача. Однак, як пояснив в судовому засіданні відповідач ним були сплачені послуги теплопостачання за липень 2012 року - 01.08.2012 року у розмірі 273 грн. (а.с. 55) та за вересень 2012 року - 29.09.2012 року у розмірі 273 грн., які були враховані відповідачем за серпень та жовтень відповідно. Відтак суд приймає пояснення відповідача та вважає за необхідне зменшити розмір заборгованості [PERSON] перед ОП «Кримтеплокомуненерго» на 546 грн. Вказані обставини матеріалами цивільної справи не спростовуються і знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Суд не приймає до уваги заяву відповідача щодо застосування судом наслідків пропущення строку на звернення до суду із захистом порушеного права. Заперечуючи проти цього, представник позивача зазначав у суді, що строк позовної давності перервався пред'явленням ОП «Кримтеплокомуненерго» заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги. Згідно із ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За змістом вказаних норм, перебіг позовної даності переривається поданням заяви про видачу судового наказу та починається заново з поданням відповідного позову після скасування судового наказу. Таким чином, враховуючи те, що позивач 06.10.2011 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника [PERSON] заборгованості про спожиту теплову енергію, суд дійшов до висновку, що строки позовної давності перервалися, а відтак застосування наслідків пропущення строку позовної давності, на яких наполягав відповідач, не допускається. З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго». Суд вважає, що відповідач [PERSON] як власник спірного житла - за договором довічного утримання від 27.07.2007 року зобов'язаний нести витрати по своїй власності, оскільки власність зобов'язує. Відповідно до положень статті 214 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, й питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. З відповідача [PERSON] на користь Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» підлягають понесені позивачем при зверненні до суду із позовом судові витрати, у розмірі, пропорційному задоволеним позовним вимогам - 204,28 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial