Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «[PERSON] Аваль» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено генеральну кредитну угоду №010/03-4/06-377 від 05 червня 2006 року. В рамках вищевказаної генеральної кредитної угоди між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було додатково укладено кредитні договори №014/03-4/06-488 від 12 липня 2006 року, №014/2-0-1/07-044 від 12 лютого 2007 року, №014/15-79/07-342 від 22 червня 2007 року, №014/2-0-1/07-700 від 28 грудня 2007 року. Із врахуванням уточненої позовної заяви позивач просить стягнути із відповідача 5.133.857 (пять мільйонів сто тридцять три тисячі вісімсот пятдесят сім) гривень 29 копійок в рахунок виниклої заборгованості за кредитними договорами, 3.219 (три тисячі двісті девятнадцять) гривень в рахунок відшкодування судових витрат та просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок із господарчими будівлями та спорудами під №19, що знаходиться за адресою: с. Мізікевича, ж/м «Луч», вул. Стеценко, Овідіопольського району Одеської області, шляхом його реалізації на публічних торгах та стягнути судові витрати. Відповідач надав суду письмові пояснення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову виходячи із наступного. [PERSON] посилається на той факт, що він добросовісно виконував взяті на себе зобовязання перед банком. Відповідач посилається на те, що він повернув банку 2.423.278 (два мільйони чотириста двадцять три тисячі двісті сімдесят вісім) гривень, в тому числі в рахунок повернення займу - 1.183.914 (один мільйон сто вісімдесят три тисячі девятсот чотирнадцять) гривень, що в еквіваленті складає 243.199 (двісті сорок три тисячі сто девяносто девять) доларів США 20 центів, та в рахунок сплати відсотків 1.239.364 (один мільйон двісті тридцять девять тисяч триста шістдесят чотири) гривні, що в еквіваленті складає - 205.696 доларів (двісті пять тисяч шістсот девяносто шість) США 60 центів. Вищевказане підтверджується касовими документами. Крім того, відповідач посилається на порушення, допущені банком під час видачі кредитів, зокрема на спотворенні первинних документів та про відсутність обовязкових документів у кредитній справі. Також відповідач вказував, що позивач зірвав проведення судово-економічної експертизи, оскільки не надав експерту необхідні документи. Відтак [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі із врахуванням уточнень. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що банком було умисно завищено суму заборгованості, внаслідок чого відсотки та пеня були нараховані на невірну суму, банк при розрахунку заборгованості не врахував суму, яка вже була погашена відповідачем та той факт, що банк порушив умови генеральної кредитної угоди. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 05 червня 2006 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено генеральну кредитну угоду №010/03-4/06-377. В рамках генеральної кредитної угоди від 05 червня 2006 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/03-4/06-488 від 12 липня 2006 року. За даним кредитним договором позичальник отримав від банку 195.000 (сто девяносто пять тисяч) доларів США. 12 лютого 2007 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/2-0-1/07-044. За даним кредитним договором позичальник отримав від банку 129.000 (сто двадцять девять тисяч) доларів США. 22 червня 2007 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/15-79/07-342. За даним кредитним договором позичальник отримав від банку 160.200 (сто шістдесят тисяч двісті) доларів США. 28 грудня 2007 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/2-0-1/07-700. За даним кредитним договором позичальник отримав від банку 90.000 (девяносто тисяч) доларів США. 13 липня 2006 року в рахунок забезпечення виконання умов кредитних договорів було укладено договір іпотеки, між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] предметом якого виступив житловий будинок із господарчими будівлями та спорудами під №19, що знаходиться за адресою: с. Мізікевича, ж/м «Луч», вул. Стеценко, Овідіопольського району Одеської області. Сторони договору іпотеки дійшли згоди про вартість предмета іпотеки, який становить 2.612.057 (два мільйони шістсот дванадцять тисяч пятдесят сім) гривень. Ухвалою суду від 06 листопада 2015 року по справі була призначена судово-економічна експертиза. Листом від 21 січня 2016 року суду було повідомлено про неможливість проведення судово-економічної експертизи. Судом встановлено порушення умов генеральної кредитної угоди зі сторони ПАТ «[PERSON] Аваль», що виявилися в наступному. Так, відповідно Генеральної кредитної угоди №010 /03- 4/06-377 від 05.06.2006 року, Додатку №2,3,4 до Генеральної кредитної угоди №010/03-4/06-377 від 05.06.2006 року Кредитний договір №014/03-4/06-488 від 12 липня 2006 року, №014/2-0-1/07-044 від 12 лютого 2007 року, №014/15-79/07-342 від 22 червня 2007 року, №014/2-0-1/07-700 від 28 грудня 2007 року, банк надав позичальнику кредитні кошті в розмірі 674200 доларів США, у той час, коли вимоги Генеральної кредитної угоди №010/03-4/06-377 від 05.06.2006 року визначають обовязок банку надати кредитні кошті за кредитною лінією у розмірі не більш 100.000 (ста тисяч) доларів США. Згідно вимог Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 27.12.2007 №481, Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 17 червні 2004року №280 залежно від виду кредиту і строків його використання, кредити обліковуються на відповідних рахунках. Проценти за кредитним договором нараховуються від дня надання кредиту включно по день, який передує дню погашення кредитної заборгованості. Для відображення в бухгалтерському обліку кредитних операцій можуть використовуватися транзитні рахунки, рахунки кредитної (дебіторської) заборгованості з подальшим відображенням за відповідними рахунками з обліку кредитних операцій. Сума заборгованості за кредитом, ще не сплачена позичальником у визначений договором строк, наступного робочого дня переноситься на відповідний рахунок з обліку простроченої заборгованості за кредитом. Відповідно до Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003року №337, в процесі своєї господарської діяльності банк повинен забезпечувати документальне оформлення руху готівки національної та іноземної валюти в операційній касі, своєчасне відображення касових операцій у бухгалтерському обліку, систематичний аналіз стану надходжень і видачі готівки в національній валюті. Положеннями пункту 1, 2, 3, 6 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів», пункту 1, 4 розділ 3 «Порядок видачі готівки з каси банку» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління національного банку України 14.08. 2003року №337, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.09.2003року за №768/8089 визначено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, належать: заява на переказ готівки, прибутково-видаткові касові ордери, заява на видачу готівки, прибутковий касовий ордер, видатковий касовий ордер, грошовий чек, а також рахунки на оплату платежів та документи, встановлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання її у готівковій формі. Бланки касових документів виготовляються згідно з їх зразками встановлених цією Інструкцією, друкарським способом або із застосуванням комп'ютерної техніки з відображенням обов'язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються тільки друкарським способом. До обовязкових реквізитів відноситься: дата здійснення операції, вказівка платника і одержувача, дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або одержувача і працівника банку, уповноважених здійснювати касову операцію, номер рахунку одержувача і назва банку одержувача. Крім обов'язкових реквізитів, касові документи можуть містити й інші реквізити, необхідні для здійснення окремих операцій із готівкою. Матеріали справи не містять документального забезпечення банком надання кредитору сум грошових коштів, документального оформлення руху готівки національної та іноземної валюти в операційній касі, своєчасного відображення касових операцій у бухгалтерському обліку за Генеральною кредитною угодою та кредитними договорами. Також, дані виписок руху грошових коштів по рахункам, відображають в собі нарахування відсотків та перерахування заборгованості по сплаті відсотків та кредиту на рахунки простроченої заборгованості без визначення кредитного договору, та суми наданого кредиту. Судом встановлено, що позивачем було умисно завищено суму заборгованості за кредитними договорами. Так, у розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/2-0-1/07-044 від 12 лютого 2007 року сума наданого кредиту значиться 137.292,41 доларів США замість правильної суми 129.000,00 доларів США. У розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/2-0-1/07-700 від 28 лютого 2007 року сума наданого кредиту значиться 96.454,82 доларів США, замість правильної суми 90.000,00 доларів США. У розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/15-79/07-342 від 22 червня 2007 року сума наданого кредиту значиться 173.848,58 доларів США, замість правильної суми 160.200,00 доларів США. У розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/03-4/06-488 від 12 липня 2006 року сума наданого кредиту значиться 207.787,89 доларів США, замість правильної суми 195.000,00 доларів США. Тобто, внаслідок умисного невірного розрахунку суми виданих кредитних коштів, позивачем була завищена сума стягнення із відповідача. Крім того, внаслідок завищення суми виданих коштів невірно було розраховано відсотки та пеню, що призвело до завищення суми заборгованості та порушення прав позичальника. Судом встановлено, що відповідачем також було допущено порушення умов договорів про надання кредитів, внаслідок чого утворилась заборгованість, проте не в розмірі, що заявляється банком. У відповідності до ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. За правилами ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або Законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання відповідає перед кредитором за завдані прострочені збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Судом встановлено, що [PERSON] повернув ПАТ «[PERSON] Аваль» - 2.423.278 (два мільйони чотириста двадцять три тисячі двісті сімдесят вісім) гривень, що підтверджується касовими документами, що знаходяться у матеріалах справи. Відтак на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» із [PERSON] підлягає стягненню заборгованість у розмірі 2.710.579 (два мільйони сімсот десять тисяч пятсот сімдесят девять) гривень 29 копійок. При огляді оригіналів квитанцій судом встановлено, що квитанції не містять інформації про те за яким кредитним договором приймалась оплата. (касові документи стосовно погашення основної суми кредиту та відсотків за період 12 грудня 2006 року по 27 травня 2011 року). В той же час, позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню виходячи із наступного. Положеннями ст. 13 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками. Наступна іпотека, предметом якої є декілька об'єктів, що належать різним особам і є предметом попередньої іпотеки, допускається за згодою власників усіх об'єктів нерухомого майна, переданих в спільну іпотеку. Частиною 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. За приписами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, відповідно до п.42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. Суд приходить до висновку, що одночасне стягнення суми боргу із відповідача та звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення боргу призведе до стягнення на користь кредитора однієї і тієї ж суми двічі. За такої ситуації відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові, а тому позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню.

Outcome: partial