Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №VOZ0GА0000000004, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі - 57071,44 доларів США на термін до 20.02.2028 року. Однак, [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання за договором. Станом на 24.02.2015 року заборгованість за кредитним договором становить - 60029,02 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом - 41237,16 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом - 10197,97 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 370,60 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 5356,35 доларів США; штраф (фіксована частина) - 8,84 доларів США, штраф (процентна ставка) - 2858,10 доларів США. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі - 60029,02 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ 1698221,01 грн. згідно кредитного договору № VOZ0GА0000000004 від 020.02.2008 року. 14.03.2016 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 20.02.2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №VOZ0GА0000000004, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі - 57071,44 доларів США на термін до 20.02.2028 року. Вказує, що кредит їй був наданий на споживчі цілі - покращення житлових умов в сумі 47000,00 доларів США та сплату страхових платежів - 10071,44 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту; винагороди за резервування ресурсів в розмірі 0,48 % від суми зарезервованих ресурсів; винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 8.2 даного договору. Період сплати встановлено з 18 по 23 число кожного місяця. Крім того, зазначає, що з метою забезпечення виконання основного зобов'язання, між нею та відповідачем 21.02.2008 року було укладено договір іпотеки, згідно якого вона передала в іпотеку банку нерухоме майно: чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказує, що переддоговірної роботи з нею банк не проводив, її не було повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту та інших обов'язків; умови кредитного договору є незаконними та несправедливими; умовами договору несправедливо встановлено право банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за користування кредитними коштами. Крім того, вказує, що рішення про переукладення кредитного договору вона приймала під впливом тяжких обставин, оскільки в грудні 2007 року помер її чоловік, вона знаходилась в пригніченому емоційному стані на протязі кількох місяців і не в повній мірі усвідомлювала свої дії та їх наслідки. Також, зазначає, що банк не перевірив наявності індивідуальної ліцензії на здійснення разових валютних операцій на території України у неї, чим підштовхнув її до скоєння забороненого правочину. Разом з тим, банк під видом даного кредитного договору приховує інший правочин та в момент укладення договору банком було порушено публічно-правовий порядок, тому вважає даний договір нікчемним. При цьому, вказує, що недійсність нікчемного кредитного договору має наслідком також недійсність іпотечного договору, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. З врахуванням уточнених позивних вимог, просить суд визнати недійсним кредитний договір № VOZ0GА0000000004 від 20.02.2008 року, укладений між нею та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», визнати недійсним договір іпотеки від 21.02.2008 року, посвідчений 21.02.2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 858 та стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь кошти в розмірі 961,86 доларів США суми переплати за кредитним договором № VOZ0GА0000000004 від 20.02.2008 року. Ухвалою суду від 14.04.2017 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» про визнання недійсним пункту кредитного договору. 20.02.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. Представник позивача Мельник В.М. в судовому засіданні підтримала первісний позов та просила суд його задовольнити. Зустрічний позов не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених в письмових запереченнях. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали за безпідставністю та просили суд відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов з врахуванням заяви про зміну предмету зустрічного позову підтримали та просили задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. та представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Національного банку України та Державної фіскальної служби України в судове засідання не з'явились, проте належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явились за наявними матеріалами справи. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 20.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №VOZ0GА0000000004, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі - 57071,44 доларів США на термін до 20.02.2028 року (а.с. 10-12). З метою забезпечення виконання основного зобов'язання, між нею та відповідачем 21.02.2008 року було укладено договір іпотеки, згідно якого вона передала в іпотеку банку нерухоме майно: чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно із п. 5.1 кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4. договору за кожний день прострочки (а.с.11 на звороті). Пунктом 8.4. договору передбачено, що при порушенні позичальником зобовязання із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. Пунктами 5.4., 5.5. кредитного договору визначено, що нарахування неустойки здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником. Терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років (а.с.11 на звороті). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання за договором. Станом на 24.02.2015 року заборгованість за кредитним договором становить - 60029,02 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом - 41237,16 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом - 10197,97 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 370,60 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 5356,35 доларів США; штраф (фіксована частина) - 8,84 доларів США, штраф (процентна ставка) - 2858,10 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-8). Відповідно до наданого банком розрахунку загальна сума заборгованості відповідача за згаданим кредитним договором станом на 25.11.2015 року становить 125235,70 доларів США, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 62027,54 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 48559,25 доларів США; заборгованості за комісією за користування кредитом в розмірі 13148,91 доларів США; пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в розмірі 1500 доларів США (а.с.4-7). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Відповідно до частини першої ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-1672цс16 від 21 грудня 2016 року, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права. Враховуючи, що умовами кредитного договору сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язань [PERSON] в доларах США, підлягає стягненню з позичальника сума боргу, визначена за офіційним курсом цієї валюти на день винесення рішення. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що розмір пені становить 5356,35 доларів США. Проте, враховуючи, що у випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ, а тому враховуючи, що розмір пені банком визначений в 5356,35 доларів США, станом на 12.06.2017 року офіційний курс гривні до долара США становить 26,12 грн., тому в гривневому еквіваленті вказаний розмір пені, який підлягає до стягнення разом із означеною вище сумою заборгованості, в даному випадку становитиме 139907,86 грн. (5356,35 доларів США х 26,12 грн.). За таких обставин загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь банку становить 60029,02 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ (станом на 12.06.2017 року) - 1567958,00 грн., з яких заборгованість за кредитом - 41237,16 доларів США, що за курсом НБУ становить 1077114,62 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 10197,97 доларів США, що за курсом НБУ становить 266370,98 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 370,60 доларів США, що за курсом НБУ становить 9680,07 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 5356,35 доларів США, що за курсом НБУ становить 139907,86 грн., штраф (фіксована частина) - 8,84 доларів США, що за курсом НБУ становить 230,90 грн., штраф (процентна ставка) - 2858,10 доларів США, що за курсом НБУ становить 74653,57 коп. Пунктами 2.1, 8.1 цього договору визначено графік погашення кредиту, відповідно до якого [PERSON] повинна щомісячно сплачувати 539,07 доларів США. Погоджено сторонами й загальні умови кредитування, згідно п. п. 1.3, 2.1.3 яких сторони дійшли згоди, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання банком очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі. Так, п. 2.1.3 загальних умов передбачено, що розмір платежів, які підлягають сплаті позичальником у день повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на день виконання доручення. Відповідно до загальних умов кредитування термін сплати процентів: одночасно з поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до графіку погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів. Виходячи з наведених розрахунків, які зазначені в графіку погашення кредиту, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до ст. 2.1.3 загальних умов кредитування, із зазначенням у графіку еквіваленту щомісячного платежу в доларах США. Пунктом 2.2.7 кредитного договору передбачено, що позичальник надає банку належним чином оформлені, згідно п. 8.3 цього Договору, договори іпотеки (надалі - договір іпотеки), який передбачає видачу заставної (далі - Заставна), поруки й т. ін. для забезпечення виконання зобов'язань за даним договором. Договір страхування заставного майна (на вимогу банку - у випадку укладання договору іпотеки згідно п. 7.3 цього договору) і договір особистого страхування позичальника (на вимогу банку). Під оформленням договорів іпотеки/поручительства належним чином сторони розуміють: укладання позичальником й/або іншими іпотекодавцями (далі - іпотекодавець)/поручителями договору (-ів) іпотеки/поруки, їхнє нотаріальне посвідчення (за згодою сторін або відповідно до законодавства), іншу передбачену законодавством або договором іпотеки/поруки процедуру реєстрації відносин іпотеки/поруки, а також видачу заставної позичальником та іпотекодавцем; письмове узгодження з банком договорів страхування, у т.ч. вибір страхувальника, переліку страхових ризиків, які підлягають страхуванню, пред'явлення банку підписаних страхувальником договорів страхування й документів, які підтверджують сплату страхових платежів. Письмовим узгодженням банку є віза вповноваженого представника банку на договорах страхування. У випадку не подання позичальником банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів по погодженим з банком договорам страхування. Банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до п. 2.1.3. даного договору. Позичальник зобов'язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу, і сплатити відсотки за користування не пізніше 30 днів з дня перерахування банком страхового платежу. У разі непогашення цієї частини кредиту в зазначений термін, вона вважається простроченою і позичальник зобов'язаний сплатити пеню, відповідно до п.5.1 даного договору. Одночасно з підписанням договору іпотеки позичальник та іпотекодавець зобов'язуються видати заставну відповідно до вимог договору іпотеки і передати її банку. У випадку втрати або пошкодження заставної та за умови, що банк залишається власником заставної, позичальник протягом 5 робочих днів з дати відповідного звернення банку зобов'язується здійснити всі необхідні дії для видачі банку нової заставної. Пунктом 2.2.9 кредитного договору встановлено, що на підставі наданих банком підтверджуючих документів відшкодувати витрати/збитки банку, які виникли у зв'язку з наданням бюро кредитних історій інформації про позичальника (банк повідомляє позичальника про назву та адресу бюро, до якого передаватиме інформацію про позичальника), а також сплатою послуг, які надані або будуть надані в майбутньому з метою реалізації прав банку за даним договором, а також за договорами іпотеки, поруки й т.п., укладеними з метою забезпечення зобов'язань позичальника за цим договором. До послуг, вказаних у цьому пункті, відносяться: представництво інтересів банку в суді й перед третіми особами й т. ін. Позичальник зобов'язується відшкодувати банку в повному обсязі витрати на надання правової допомоги юридичних фірм, адвокатів,інших осіб (при залученні їх для представництва інтересів банку), пов'язаних з розглядом суперечок за даним договором у судах всіх інстанцій, у т. ч. апеляційної й касаційної, а також на всіх підприємствах, організаціях всіх форм власності, в органах державної влади й управління - у строк, зазначений у письмовій вимозі банку. Пунктом 2.3.8 зазначено, що за рахунок коштів, які надаються банку на погашення заборгованості позичальника за цим договором, банк має право в першу чергу відшкодувати свої витрати/збитки, які виникли у зв'язку зі сплатою послуг, які надані або будуть надані в майбутньому з метою реалізації прав банку по договорах іпотеки, укладеними з метою забезпечення зобов'язань позичальника за цим договором. До послуг вказаних в цьому пункті, відносяться: зберігання іпотеки; послуги, пов'язані з реалізацією іпотеки; представництво інтересів банку в суді й перед третіми особами. В розділі 4 цього договору зазначено, що для виконання зобов'язань за даним договором банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту (Додаток № 2) до даного договору і надає позичальнику право на їх використання. За надане право зазначене у статті 4.2. договору позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі зазначеному в статті 8.1 договору. Нарахування винагороди здійснюється на дату щомісячного платежу за кредитом, при цьому винагорода нараховується на суму зарезервованих ресурсів (Додаток № 2 до договору) за фактичну кількість днів резервування ресурсів, виходячи з 360 днів у році. Дата погашення у часовий інтервал нарахування винагороди не включається. Розрахунок винагороди за резервування ресурсів здійснюється щоденно з моменту підписання договору. При останньому погашенні винагорода за резервування ресурсів нараховується за весь час резервування (до дати погашення кредиту), при цьому сумою зарезервованих ресурсів вважається сума вказана у графіку погашення кредиту (Додаток № 2 до договору). Винагорода за резервування ресурсів сплачується щомісяця з щомісячним платежем за кредитом від дня нарахування згідно пункту 4.2 договору. У випадку повного погашення кредиту винагорода сплачується одночасно з останнім платежем за кредитом. Зарахування коштів для погашення винагороди за резервування ресурсів здійснюється з урахуванням черговості, визначеної у статті 2 договору. Пунктом 7.2 договору передбачено, що при невиконанні позичальником умов, передбачених п. 2.2.11 договору, банк зобов'язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Як зазначено в п. 8.1 цього договору банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 20 лютого 2008 року по 20 лютого 2028 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 57071,44 доларів США на наступні цілі: на споживчі потреби у розмірі 47000,00 доларів США на покращення житлових умовє, а також у розмірі 10071,44 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з «18» по «23» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 539,07 доларів США згідно графіку погашення кредиту (Додаток № 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Положеннями статей 626-628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно умов п. п. 2.2.1, 8.1. кредитного договору банк надав позичальнику в кредит 57071,44 доларів США на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Як зазначено вище, доводи позивача при обґрунтуванні позовних вимог зводяться до того, що при укладенні кредитного договору її не проінформували належним чином щодо загальної сукупної вартості кредиту та її складових, умови укладеного між сторонами у справі договору суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів», не відповідають Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постанова Правління Національного банку України 10 травня 2007 року за N 168, оскільки не містять відомостей щодо детального розпису загальної сукупної вартості кредиту та її складових, договір містить несправедливі умови, тощо. Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України 10 травня 2007 року за N 168 регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту (п. 1.2 Правил). Наслідки ненадання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту вказаними правилами не передбачені. За положеннями підпункту д) абз. 1 ч. 2, абз. 2 ч. 2; підпунктів 1), 2), 5), 6) абз. 3 ч. 4; підпункту 2) ч. 5, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. Статтями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як надання/ненадання суб'єктом господарювання інформації споживачеві послуг про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тощо. У таких випадках споживач може наділятися правом на розірвання договору, правом на відшкодування завданих йому збитків, і на суб'єкта господарювання можуть накладатися штрафні санкції (ч. 7 ст. 15, ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів»). За таких обставин, посилання позивача на те, що кредитний договір слід визнати недійсним через порушення її права з боку відповідача на інформацію щодо сукупної вартості кредиту та її складових, є безпідставним. Разом з тим, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Наслідком недотримання вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договору споживчого кредиту, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, є зміна або визнання такого положення недійсним, що передбачено ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». На вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним і в цілому у випадку, якщо у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору (п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). В даному випадку позивачем не заявлялися позовні вимоги про визнання недійсними чи зміну окремих пунктів кредитного договору, які вона вважає несправедливими. Крім того, заявлені позовні вимоги не обґрунтовувалися тим, що окремі пункти кредитного договору, які [PERSON] вважає несправедливими, зумовлюють зміну інших положень договору. За таких обставин, підстави для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним в повному обсязі через невідповідність його умов вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», невідповідність умов договору положенням Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України 10 травня 2007 року за N 168, в даному випадку відсутні. При розгляді справи судом встановлено факт наявності між сторонами у справі кредитних зобов'язань, оформлених кредитним договором від 20 лютого 2008 року у відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України з додатками, які містять вичерпну інформацію щодо загальної вартості та складових кредиту, графіку його погашення, тощо. Оскільки відповідач [PERSON] підписала кожну сторінку договору від 20.02.2008 року, то укладаючи договір, як позичальник, усвідомлювала та підтвердила, що умови договору для неї зрозумілі, справедливі та відповідають її інтересам. Наявність підписаного обома сторонами кредитного договору та додаткових угод до нього, свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір та розуміли його, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі; при укладенні договору позивачу були відомі всі умови договору та не існувало ніяких інших обставин, які б примусили його прийняти умови договору на вкрай невигідних для себе умовах. Отже, на думку суду, цей договір укладено за принципом свободи волевиявлення сторін, що відповідає ст. 627 ЦК України, а тому доводи [PERSON] та її представника про несправедливість умов договору, невідповідність спірного договору нормам Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними. До того ж, як вбачається з матеріалів справи кредитний договір укладено між сторонами у 2008 році. З позовом про визнання цього договору недійсним [PERSON] звернулась у 2016 році, що свідчить про те, що на протязі 8 років позивач не сумнівалась в справедливості умов оспорюваного кредитного договору. З урахуванням наведеного вище, вимог ст. ст. 627, 1054 ЦК України та встановлених у справі обставин, в даному випадку відсутні підстави для задоволення зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору в цілому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України. Підстави позову про визнання недійсним кредитного договору, заявлені [PERSON] на підставі ст.ст. 230, 233 ЦК України, суд також важає безпідставними. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорювани Відповідно до п. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел в діях однієї із сторін правочину. наявність умислу, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, що діяла під впливом обману. Ухвалою суду від 14.09.2016 року було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Згідно висновку № 2851 від 09.12.2016 року підпис в графі «ПОЗИЧАЛЬНИК» додатку № 1 до кредитного договору №VOZ0GА0000000004 від 20.02.2008 року - Загальна вартість кредиту (перший примірник); підпис в графі «ПОЗИЧАЛЬНИК» додатку № 1 до кредитного договору №VOZ0GА0000000004 від 20.02.2008 року - Загальна вартість кредиту (другий примірник); підпис в графі «Позичальник» та підпис в графі «Один з оригіналів даного Договору мною отримано особисто____ (підпис)» в додатку № 2 до кредитного договору №VOZ0GА0000000004 від 20.02.2008 року - Графік погашення кредиту - виконані не [PERSON], а іншою особою. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] погодилася з кредитними умовами, запропонованими відповідачем, та їх виконувала протягом значного часу, а тому суд не приймає до уваги її посилання, що неналежність їй підпису на додатку № 1 до кредитного договору №VOZ0GА0000000004 від 20.02.2008 року - Загальна вартість кредиту (перший примірник); підпис в графі «ПОЗИЧАЛЬНИК» додатку № 1 до кредитного договору №VOZ0GА0000000004 від 20.02.2008 року - Загальна вартість кредиту (другий примірник); підпис в графі «Позичальник» та підпис в графі «Один з оригіналів даного Договору мною отримано особисто____ (підпис)» в додатку № 2 до кредитного договору №VOZ0GА0000000004 від 20.02.2008 року - Графік погашення кредиту, свідчить про приховання банком від позичальника повної та об'єктивної інформації щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позивача в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку б сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку визначеному графіком погашення заборгованості. Як роз'яснив Пленум ВС України у п. 23 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Однак, всупереч ст. 60 ЦПК України не доведено факту, що саме смерть чоловіка спричинила укладення даного оспорюваного кредитного договору, а також факту, що в разі відсутності такої обставини, як смерть чоловіка договір нею було б укладено, або укладено на інших умовах. Відмовляючи в задоволенні зустрічної позовної вимоги про визнання недійсним кредитного договору, не підлягають і до задоволення вимога [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки, який є похідним від основного договору та вимога про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» суми переплати за оспорюваним кредитним договором в розмірі 961,86 доларів США. З матеріалів справи вбачається, що представник ПАТ КБ «Приватбанк» заявив про застосування строків позовної давності до вирішення зустрічного позову. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Що стосується пропуску строку позовної давності, то суд вважає, що позивачем не пропущено строки позовної давності, оскільки дані правовідносини носять триваючий характер. Разом з тим, заява ПАТ КБ «Приватбанк» про накладення арешту на предмет застави відповідно до ч. 1 ст. 1057-1 ЦК України задоволенню не підлягає, оскільки арешт на майно, яке є предметом застави накладається в разі визнання недійсним договору застави. На підставі наведеного та

Outcome: partial