Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ПАТ КБ „Приватбанк звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обгрунтовано тим, що між відповідачем [PERSON] та ЗАТ КБ „Приватбанк (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») 24.02.2007 року був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого ЗАТ КБ „Приватбанк (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») зобов'язався надати [PERSON] кредит в розмірі 600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним і Банком, договір, про що свідчить його підпис у заяві. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідач [PERSON]В, взяті на себе зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, і станом на 31.03.2018 року заборгованість останнього за кредитним договором №б/н від 24.02.2007 року становить 72243,47 гривень, з яких заборгованість за кредитом 400,01 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 62227,10 гривень, заборгованість за пенею та комісією 5700 гривень, штраф (фіксована частина) 500 гривень, штраф (процентна складова) 3416,36 гривень. Позичальник [PERSON] не виконав взяті на себе зобовязання, а тому позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 72243,47 гривень та судовий збір в сумі 1762 гривень.\~ Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області Миронюка М.Г. від 25.07.2018 року відкрито провадження в даній цивільній справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 02.10.2018 року суддею Восковською О.А. вищевказану справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду на 19.10.2018 року. Представник позивача в судове засідання не зявився, одночасно із позовною заявою подав до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду даної справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву про застосування строків позовної давності та заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій вказує що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову у звязку із пропуском позивачем строку звернення до суду з даним позовом та просить застосувати строки позовної давності. \~ \~ \~ \~У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк», а 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. \~ \~ \~ \~Згідно кредитного договору №б/н, який було укладено 16.07.2011 року між ЗАТ КБ „Приватбанк (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON]В, Банк зобовязувався видати відповідачу кредит в сумі 600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору, підписавши заяву разом з умовами надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. Як убачається з розрахунку суми боргу станом на 31.03.2018 року по кредитному договору №б/н від 24.02.2007 року позичальник [PERSON] свої зобовязання не виконав, і сума заборгованості становить 72243,47 гривень, з яких заборгованість за кредитом 400,01 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 62227,10 гривень, заборгованість за пенею та комісією 5700 гривень, штраф (фіксована частина) 500 гривень, штраф (процентна складова) 3416,36 гривень, - що доводить наявність заборгованості за кредитним зобовязанням відповідача перед позивачем. \~ \~ \~ \~Разом з тим, позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 256 ЦК України визначено, що позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Згідно ст.257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~ст.259\~ЦК України\~позовна давність,\~встановлена законом,\~може бути\~збільшена за\~домовленістю сторін. Договір про\~збільшення позовної\~давності укладається\~у письмовій\~формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).\~\~\~\~ Відповідно до ч. 3, 4 ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. До початку розгляду справи відповідач [PERSON] подав заяву про застосування до вирішення спору позовної давності. З цієї ж підстави просить відмовити в позові. Судом встановлено, що з наданого банком розрахунку вбачається, що останній платіж на виконання умов кредитного договору був здійснений відповідачем 12.11.2012 року в розмірі 326,73 гривень\~погашення за наданим кредитом (а.с.6). Позивачем не наведено суду підстав для поновлення йому строку для звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості і не доведено належними доказами факт вчинення відповідачем будь-яких дій, які згідно ст.264 ЦК України\~є підставою для переривання перебігу позовної давності. Враховуючи ту обставину, що відповідач останній раз оплачував кредит 12.11.2012 року, а позивач звернувся до суду із вимогами про повернення кредитної заборгованості лише 21.05.2018 року, тобто, в строки понад три роки після здійснення останньої проплати, то суд, із урахуванням вищенаведеного, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості слід відмовити за пропуском строку позовної давності. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed