Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

ПАТ«Банк Форум» в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Соловйової Н.А. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Мотивований позов тим, що між АКБ «Форум» (ПАТ «Банк Форум») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0157/08/20-СLNv від 05.06.2008 року, відповідно до якого банк відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію з лімітом 20000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,5% річних, згідно додаткової угоди №1 від 18.12.2008 року відсотки за користування кредитними коштами встановлені в розмірі 13,93%. Кредит надавався на споживчі цілі. Відповідачка використала кредитні кошти, але не виконала належним чином взяті на себе зобов'язання і не погасила борг, тому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 85 т. 1) станом на 31.03.2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 13 414,42 долари США і складається з: 1601,43 доларів США (еквівалент 37541,72 грн.) - прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів; 9522,79 доларів США (еквівалент 223239,19 грн.) - поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів; 1310,32 долари США (еквівалент 30717,34 грн.) - прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 129,13 доларів США (еквівалент 3027,15 грн.) - поточна заборгованість за нарахованими процентами; 850,75 доларів США (еквівалент 19943,70 грн.) - пеня за прострочену заборгованість по кредиту та відсотках; 5000 грн. - штраф за порушення умов п. 3.3.7 договору. Відповідно до ст.ст. 526, 549, 625, 1048 ЦК України позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Відповідач [PERSON] подала зустрічний позов (а.с. 64-66), мотивуючи його тим, що 05.06.2008 року був укладений споживчий кредитний договір на суму 20 000 доларів США, а 18.12.2008 року укладена додаткова угода № 1 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої змінено розмір відсоткової ставки. 27.08.2009 року була укладена додаткова угода № 2 до кредитного договору, якою було змінено графік погашення кредиту. 19.04.2010 року була укладена додаткова угода № 3 до кредитного договору, якою були визначні рахунки для погашення кредиту та відсотків. Проте позивач вважає, що кредитний договір і додаткові угоди підлягають визнанню недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки містять несправедливі умови і суперечать Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою Правління НБУ 10.05.2007 року № 168. Договір і додаткові угоди не містять детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. В порушення вимог п. 3.1 Правил договором не визначається порядок обчислення процентних доходів відповідно до обраного банком методу згідно з вимогам нормативно-правових актів НБУ. Банком не визначено інших фінансових зобов'язань, які виникають по договору на користь третіх осіб, зокрема не зазначено страхові платежі, які були сплачені позичальником під час страхування предмета іпотеки та життя, не визначено розмір зборів до ПФУ, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, послуги реєстратора, нотаріуса. Також в порушення п. 3.2 Правил кредитний договір не містить графіку щомісячних платежів в розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань за кожним платіжним періодом. Крім того, банк не попередив про валютні ризики. Внаслідок вказаних обставин [PERSON], як споживач, отримала неправдиву інформацію щодо ціни договору та розміру відсоткової ставки, яка є значно вищою, ніж зазначена в договорах. Наявність несправедливих умов кредитного договору щодо неправдивої інформації про ціну договору та фактичний розмір відсоткової ставки є підставою для визнання недійсними кредитного договору від 05.06.2008 року та додаткових угод від 18.12.2008 року, 27.08.2009 року, 19.04.2010 року. В судовому засіданні представник позивача Ткачук В.В. підтримала уточнений позов ПАТ «Банк Форум» та просила його задоволити, зустрічний позов [PERSON] не визнала, подала письмові заперечення (а.с. 93-95 т. 1). Пояснила, що банк повністю виконав своє зобов'язання по кредитному договору, надавши відповідачу кредит під 13,93 % річних. Дана процентна ставка є реальною, без врахування інших платежів. В подальшому сторони встановили ануїтентний платіж - 300 доларів США, проте заборгованість почала виникати по процентам - з 01.05.2014 року, а по тілу кредиту - з 30.06.2014 року. Позичальник [PERSON] погодилась, що всі інші витрати по укладенню кредитного договору, договору іпотеки, страхування і на послуги нотаріуса та реєстратора вона несе самостійно, про що було зазначено в тексті договору. Позичальнику була визначена сукупна вартість кредиту і вона була ознайомлена з умовами кредитування, що підтвердила своїм підписом. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити, подала заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 97 т. 1). Представник відповідача [PERSON] первісний позов не визнав, зустрічний підтримав. Представник пояснив, що відповідно до висновку експерта реальна процентна ставка - 16,33% річних, а з врахуванням змін, які вносились додатковим договором - 16,39%. Оскільки процентна ставка відрізняється від тієї, що визначена договором, його зміст суперечить Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених ППНБУ 10.05.2007 № 168. Також зазначив, що визначення процентної ставки в договорі це є істотною його умовою, тому в разі недосягнення згоди з усіх істотних умов договір не є укладеним. Просив відмовити в задоволенні первісного позову і на підставі ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України та ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» просив визнати кредитний договір та додаткові договори недійсними. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ «Банк Форум» підлягає частковому задоволенню, проте в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між АКБ «Форум» (ПАТ «Банк Форум») та [PERSON] споживчого кредитного договору № 0157/08/20-СLNv від 05.06.2008 року, банк відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію з лімітом 20000 доларів США (позичковий рахунок [NUMBER]) зі сплатою відсотків за користування кредитом - в розмірі 13,5% річних на рахунок [NUMBER]. Кредитні кошти надані строком до 04.06.2018 року. Кредит надавався на споживчі цілі. Згідно п. 2.4 договору проценти за користування кредитними коштами сплачуються позичальником згідно п. 2.6 договору. Несплата позичальником процентів у терміни, встановлені в п.2.6 договору дати, є підставою для вимоги банку про дострокове повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами, неустойки та є підставою для звернення стягнення банком на заставлене майно. Згідно п.2.5 сплата процентів позичальником здійснюється за фактичний строк користування кредитними коштами (а.с. 5-6). В разі недостатності платежу п. 2.7 визначена черговість погашення боргу перед банком. Сторони домовились, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2 % за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів (п. 4.1). Крім того, за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування позичальник в день отримання кредиту сплачує банку коти в сумі 2% відсотків від суми кредиту (п. 2.9 договору). Право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, а також у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов'язань за договорами, які є забезпеченням виконання зобов'язань, визначене п. 3.2.2 кредитного договору. 18.12.2008 року між АКБ «Форум» та [PERSON] укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору від 05.06.2008 року, відповідно до якої сторони домовились, що за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13,93% річних (а.с. 7 т. 1). 27.08.2009 року сторони уклали додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 05.06.2008 року, відповідно до якої позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з 01.08.2009 року в сумі 50 доларів США та починаючи з 01.08.2010 року повернення кредиту та відсотків здійснюється щомісячно за ануїтентним графіком в сумі 300 доларів США (а.с. 8 т. 1). 19.04.2010 року укладена додаткова угода № 3 до кредитного договору, відповідно до якої сторони визначили, що кредит в сумі 20 000 доларів США надається для поточних потреб, за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13,93% річних. Повернення кредиту та процентів здійснюється частинами щомісячно на відкриті рахунки (а.с. 9 т. 1). Банк виконав свої зобов'язання за кредитом належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти, що підтверджується заявами на видачу готівки та меморіальними валютними ордерами (а.с. 10-19), однак відповідач [PERSON], в порушення взятих на себе зобов'язань, кредит та відсотки за користування кредитом вчасно не повернула. Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними, тому регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції від 01.12.2005 року, що діяла станом на момент укладення договору - 05.06.2008 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи те, що відповідач допустила заборгованість по тілу кредиту і відсотках на підставі п. 3.2.2 кредитного договору у банку виникло право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів. Згідно висновку експерта №03/07/2015-02 від 24.11.2015 року (а.с. 14-32 т. 2) залишок заборгованості по поверненню кредитних коштів [PERSON] перед АКБ «Форум», наданий позивачем в розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0157/08/20-CLNv від 05.06.2008 року станом на 31.03.2015 року документально підтверджується в повному обсязі, а саме в сумі 11 124,22 доларів США. Залишок заборгованості по нарахованих процентах [PERSON] за даним кредитним договором станом на 31.03.2015 року складає 1 439,45 доларів США. Провести дослідження та дати висновок щодо документального підтвердження суми пені за прострочену заборгованість по кредиту та відсотках в розмірі 19 943,70 грн., а також суми штрафу в розмірі 5 000 грн. не видається за можливе. Також експерт визначив, що сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також фінансових зобов'язань [PERSON] за кредитним договором складає 35 548,03 долари США, з врахуванням змін - 29 632,07 доларів США. Розмір реальної процентної ставки за кредитним договором складає 16,33% річних з врахуванням змін, які вносились додатковим договором - 16,39%. Абсолютне значення подорожчання кредиту на час укладання кредитного договору складало 15548,03 доларів США, з врахуванням змін, які вносились додатковим договором - 12412,05 доларів США. Суд вважає, що сума боргу по кредиту і відсотках, яка наведена позивачем у розрахунку (а.с. 86-88 т. 1) та підтверджена експертом - 12 563,67 доларів США підлягає стягненню з відповідача. Станом на день розгляду справи по суті Національним банком України встановлений офіційний курс гривні щодо іноземних валют - 100 доларам США відповідає 2484 грн., тому еквівалент боргу становить 312 081,56 грн. Позов в частині стягнення пені і штрафу задоволенню не підлягає, оскільки розрахунок позивача в цій частині документально не підтверджений і спростований експертом у висновку від 24.11.2015 року. Обґрунтовуючи заперечення проти позову банку і підтримуючи зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним представник відповідача [PERSON] - [PERSON] стверджував, що договір суперечить Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим Постановою Правління Національного банку України 10.05.2007 року № 168 і містить несправедливі умови щодо неправдивої інформації про ціну договору та фактичний розмір відсоткової ставки. Відповідно до п. «д» ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 01.12.2005 року, що діяла станом на 05.06.2008 року, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Постанова НБУ № 168 від 10.05.2007 року містить аналогічні зобов`язальні норми для банків про інформування клієнтів-споживачів перед укладенням відповідного кредитного правочину щодо сукупної вартості кредиту тощо. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Суд враховує, що інформація, що доводиться споживачу на виконання постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року, є інформацією про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість та розмір реальної процентної ставки, та не є умовами чи змістом самого кредитного договору. Так, при укладенні кредитного договору [PERSON] була ознайомлена з Умовами кредитування фізичних осіб в АКБ «Форум», оскільки їй був наданий розрахунок погашення боргу з 01.07.2008 року до 04.06.2018 року, в якому чітко зазначались суми платежів за розрахунковий період (погашення основної суми кредиту та процентів), в тому числі зазначались разові суми, що підлягали сплаті на користь банку (разова комісія за обслуговування кредиту та розрахунково-касове обслуговування, а також платежі, пов`язані із страхуванням) (а.с. 58-60 т.2). В подальшому, при укладені додаткової угоди № 2 до кредитного договору 27.08.2009 року (за заявою [PERSON] про реструктуризацію), позичальник також була повідомлена про необхідність внесення ануїтентного платежу. Крім того, в п. 7.2 кредитного договору сторони зафіксували свою згоду з тим, що ними узгоджені всі істотні умови, і зобов`язались надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Відповідно до п. 7.2 договору Умови кредитування відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення договору. Відповідно до положень Цивільного кодексу правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, визначених кодексом (ч. 1-5, 5, 6 ст. 203, ст. 215, 218-235). За правилами частини першої ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, відповідно до ч. 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Несправедливими є, зокрема, умови договору, які містять положення, визначені в ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Аналізуючи норму цієї статті можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві (правова позиція у справі № 6-2766цс15 від 16.12.2015 року). Разом з тим, в судовому засіданні не було встановлено, що кредитний договір із [PERSON] від 05.06.2008 року містить несправедливі умови і всупереч принципу добросовісності наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Ціна договору і розмір відсоткової ставки є істотною умовою договору, тому були погоджені між сторонами і визначені у договорі. Позичальник ознайомилась із щомісячними сумами на погашення кредиту із визначенням суми основного боргу, сплати процентів, вартості супутніх послуг тощо (а.с. 58 т. 2). Додатковою угодою № 2 від 27.08.2009 року визначено, що з 01.08.2009 року позичальник здійснює повернення кредиту рівними частинами в сумі 50 доларів США, а з 01.08.2010 року повернення кредиту та відсотків здійснюється ануїтентними платежами в сумі по 300 доларів США. Слід зазначити, що додаткова угода із такою реструктуризацією підписана сторонами внаслідок відповідного звернення позичальника 10.08.2009 року, при цьому [PERSON] не заявляла вимог про розірвання договору або визнання його частин недійсними. Також за кредитним договором [PERSON] зобов`язалась нести всі витрати, пов`язані з оформленням та виконанням договору (п. 7.4). В зв`язку з цим суд враховує, що суми по інших платежах (страхові платежі, одноразова комісія за обслуговування) визначаються за домовленістю між споживачем та відповідною особою, що ці послуги надає, у зв'язку з чим банк позбавлений фактичної можливості вказати їх конкретний розмір у договорі і включити у ціну договору. Висновком експерта також підтверджено, що за умовами кредитного договору позичальнику належало сплатити за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування в день отримання кредиту в банку кошти в розмірі 2 процентів від суми кредиту, протягом дії договору страхувати предмет застави на користь банку в акредитованих банком страхових компаніях (п. 3.7). Виходячи з умов кредитування вартість страхового платежу встановлюється в розмірі 0,30% на рік від вартості забезпечення, а вартість забезпечення оцінена в сумі 46 497 доларів США. Інші витрати передбачені не були, розрахунково-касове обслуговування не тарифікувалось. Разом з тим, відповідач [PERSON] була ознайомлена із цим умовами, погодилась із ними, визнала, що повністю розуміє предмет договору і інші питання, зазначені у договорі, що підтвердила своїм підписом (п. 7.2 договору), (а.с. 58 т. 2). Таким чином, суд вважає, що банком не було порушено порядку надання споживачеві [PERSON] інформації про умови отримання кредиту, про відсоткову ставку, про інші виплати тощо, тому зустрічний позов є необґрунтованим і в його задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» в редакції станом на день звернення, судовий збір в сумі 1% задоволених позовних вимог - 3120,81 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved