Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 17966,71 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що 03.07.2006 р. між сторонами був укладений кредитний договір № DNH4KP11400232, та відповідач отримав кредит у розмірі 973,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг. Відповідач своєчасно не сплачував заборгованість по кредиту, що й призвело до утворення заборгованості. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 02.11.2016 року має заборгованість за кредитом в сумі 17966,71 грн. з яких: 38,25 грн. заборгованість за кредитом; 3846,65 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 12750,06 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина); 831,75 грн. штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача не зявився, наддавши суду заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить задовольнити. В судовому засіданні відповідач заперечувала проти задоволення позову, не погоджуючись з нарахуванням штрафних санкцій позивачем. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 03.07.2006 р. між сторонами був укладений кредитний договір № DNH4KP11400232, та відповідач отримав кредит у розмірі 973,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг (а.с.5-10). Таким чином, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обовязки. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором укладеним з відповідачем [PERSON] станом на 02.11.2016 року має заборгованість за кредитом в сумі 17966,71 грн. з яких: 38,25 грн. заборгованість за кредитом; 3846,65 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 12750,06 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина); 831,75 грн. штраф (процентна складова) (а.с.4). Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобовязання, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч. 4. ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. Разом з цим суд вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафу на суму 1331,75 гривень не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Обовязок відповідача щодо сплати пені на користь позивача за прострочення оплати банківських послуг передбачена п.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.9). Враховуючи викладене, виходячи із передбаченого статтею 629 ЦК України принципу обов'язковості договору, положень ч. 1 ст.546 та ст. ст. 548, 549 ЦК України вимоги банку про стягнення штрафу є необґрунтованими. Разом з цим, суд вважає необхідним застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України). Верховний суд України у правовому висновку по справі № 6-100цс14 від 03.09.2014 року та № 6-1120цс15 від 4 листопада 2015 року, зазначив, що згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом враховано, що відповідач [PERSON] отримує невилику заробітну платню, самостійно виховує дитину, аліменти на утримання якої не отрумує та має заборгованість з основного боргу в сумі 38,25 гривень. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд враховує, що розмір заборгованості по сплаті пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, яку вимагає стягнути позивач, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, а тому суд, реалізовуючи своє право, передбачене ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшує розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача до 38,25 грн. Таким чином, оскільки відповідач не виконує свої зобовязання за договором, враховуючи те, що судом зменшено розмір неустойки, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Крім того, відповідно до п.39 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати» у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Таким чином, з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір, який сплачений позивачем в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial