Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» 29.12.2017 року звернувся до суду з позовом, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 12969,21 грн. та понесені судові витрати. Свої вимоги мотивував наступним, відповідно до укладеного договору б/н від 12.08.2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява, умови надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою та тарифи банку складають договір між ним та банком, що підтверджується підписом у його заяві. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконує. Станом на 14.12.2017 року заборгованість відповідача перед банком складає 12969 грн. 21 коп., з яких: 1196,40 грн.-заборгованість за кредитом; 10679,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 593,77 грн. штраф (процентна складова). До судового засідання представник позивача направив заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] направила заяву про розгляд справи за її відсутності, просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в позові. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору без номера від 12.08.2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 48 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява, умови надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою та тарифи банку складають договір між ним та банком, що підтверджується його власноручним підписом у заяві від 12.08.2005 року. 30 квітня 2009 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» перейменовано на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Відповідач взяті на себе зобов'язання порушив, внаслідок чого, станом на 14.12.2017 року має заборгованість перед банком, яка складає 12969 грн. 21 коп., з яких: 1196,40 грн.-заборгованість за кредитом; 10679,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 593,77 грн. штраф (процентна складова). Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК). Пунктами 6.5., 6.9, 8.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов'язок клієнта погашати заборгованість за кредитом та відсотками за користування ним, перевитрати платіжного ліміту, сплачувати комісію на умовах, передбачених договором та відповідальність перед банком, що полягає в обов'язку в разі виникнення заборгованості погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. За порушення строку платежу за будь-яким грошовим зобов'язанням більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень та 5 % від суми позову. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки встановлюється в один рік (ст.258 ЦК України ). Відповідно до ст. 253 ЦК України , перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252-255 ЦК України. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14). У відповідності до пунктів 3.1.1, 5.4. Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці. Строк дії виданої відповідачу кредитної картки № 4405885027755484 за договором від 12.08.2005 року закінчився серпні 2008 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у 29 грудня 2017 року. Доказів перевипуску платіжної картки № 4405885027755484 після закінчення терміну її дії, на тих самих умовах, згідно договору від 12.08.2005 року матеріали справи не містять. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, а саме - з довідки про рух коштів по рахунку, остання проплата боржником здійснена 13.08.2008 року, тобто боржник припинив виконувати зобовязання 13.08.2008 року. Отже, трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, обчислюється з березня 13.08.2008 року і закінчується 13.08.2011 року. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Враховуючи, що позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права лише 29.12.2017 року, із пропуском строку позовної давності звернення до суду, в своїй позовній заяві питання про поновлення пропущеного строку позовної давності не ставив та поважних причин пропуску строку не зазначив, у той час, як відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що, відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строку позовної давності. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed