Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

ПАТ «Автотранспортне підприємство -0928» (надалі - «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів в розмірі 6333,68 грн. (з яких 5268,97 грн. - борг за період з 01.02.2015р. по 30.04.2020р., 743,35 грн. - інфляційні втрати, 321,36 грн. - 3% річних), а також понесених судових витрат у розмірі 2102,00 грн. Позовні вимоги, мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором на вивіз та захоронення твердих побутових відходів, у відповідачів перед позивачем, як виконавцем цих послуг, утворилася заборгованість за надані послуги в сумі 6333,68 грн. (з яких 6278.74 грн. - борг за період з 01.02.2015р. по 30.04.2020р., 743,35 грн. - інфляційні втрати, 321,36 грн - 3% річних). Представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідачів не надійшло. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Оскільки стороною відповідача не надано жодних заперечень з приводу даного позову, не подано відзив на позовну заяву, то суд при вирішенні спору виходить з наявних у справі доказів. Правовідносини у сфері вивезення побутових відходів в Україні регулюються спеціальними законами, а саме : Законом України «Про відходи», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також підзаконними нормативно-правовими актами - Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів» від 10.12.2008 року №1070, та рішеннями органів місцевого самоврядування - Правилами благоустрою міста Івано-Франківська, затвердженими Рішенням Івано-Франківської міської ради від 25.12.2015р. № 68-2, а також рішеннями міської ради та її виконавчого комітету, якими визначаються виконавці послуг з вивезення побутових відходів, встановлюються норми надання послуги та тарифи на ці послуги. Відповідно до ст.15 Закону України «Про відходи» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових aктів у сфері поводження з відходами; вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів; виконувати інші обов`язки, передбачені законами, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами. Статтею 35-1 Закону передбачено, що поводження з побутовими відходами здійснюється відповідно до державних норм, стандартів і правил. Власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів. Збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами. У відповідності з Протоколами засідань конкурсних комісій виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з проведення конкурсів на визначення виконавців послуг з вивезення твердих побутових відходів № 04 від 16.03.2012р., № 02 від 16.04.2013р., № 02 від 14.04.2014р., № 02 від 11.04.2017р. (введено в дію Рішенням виконавчого комітету № 246 від 12.04.2017р), № 02 від 25.04.2018р. (введено в дію Рішенням виконавчого комітету № 459 від 25.04.2018р), № 02 від 19.06.2019 (введено в дію Рішенням виконавчого комітету № 714 від 20.06.2019р.) позивач - ПАТ «АТП-0928» визначено виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на окремих територіях міста (включно з вулицею Коновальця, на якій проживає відповідач). На виконання вищезгаданих актів органу місцевого самоврядування між ПАТ «АТП-0928» виконавець) та Департаментом комунального господарства, транспорту і зв`язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради укладено відповідні Договори. З 2017 року стороною договору як Замовник виступає безпосередньо виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради. Зокрема, щодо території проживання відповідачів було укладено Договір № 75/14 від 24 квітня 2014 року (строк дії до 23.04.2019р.) та Договір № 1/2019 від 27.06.2019р. (строк дії до 26.04.2024р.) Норми накопичення (утворення) побутових відходів встановлено рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 12.03.2015р. № 148. Тарифи на послуги з вивезення побутових відходів встановлено рішеннями виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від №205 від 29.04.2010р, №212 від 28.04.2015р., № 120 від 23.02.2017р., № 356 від 26.05.2017р., №989 від 22.08.2019р. Зазначені вище рішення органу місцевого самоврядування оприлюднювались у встановлений спосіб шляхом розміщення на сайті виконавчого комітету та публікації в засобах масової інформації, а у газеті «Західний кур`єр» від 18.06.2015р. № 25 (1493) опубліковано Публічний договір про надання послуг з вивезення побутових відходів. Стаття 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначає права і обов`язки споживачів комунальних послуг. Пункт 1 частини 2 цієї статті визначає обов`язок індивідуального споживача укладати договори про надання житлово-комунальних послуг та здійснювати оплату послуг. Стаття 9 Закону визначає порядок оплати житлово-комунальних послуг, а саме: Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, навіть відсутність письмового договору між Споживачем і Виконавцем послуги не є підставою для не сплати споживачем за житлово-комунальну послугу, що фактично надавалась. Аналогічні позиції відображено в правовій позиції Верховного суду України в справі № 6-2951цс15, згідно з якими споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На ім`я відповідача заведено особовий рахунок № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] . Частина 4 статті 319 ЦК України, зазначає, що власність зобов`язує. Послуги з вивезення побутових відходів позивачем надаються своєчасно та згідно до затвердженого графіку (а.с. 29-36). У відповідності до даних позивача кількість проживаючих осіб становить 6 (а.с. 6-7). На момент звернення з позовом згідно до Акту звірки по особовому рахунку відповідача сума боргу відповідачів за період з 01.02.2014 по 30.04.2020 року складає 5268,94 грн. , а також 743,35 грн. - інфляційні втрати, 321,36 грн. - 3% річних (а.с. 6-7). Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Отже, відповідно відповідач є споживачем послуг, оскільки їх отримує. Будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та в якому зареєстрований на проживання відповідач, віднесено до переліку будинків, щодо яких позивач надає послуги з вивезення побутових відходів (а.с.11). Відтак, на підставі вищевикладеного ПАТ «Автотранспортне підприємство -0928» надає послуги з вивезення побутових відходів щодо будинку, в якому проживають відповідачі. Факт надання послуг, підтверджується наданими представником позивача договорами, шляховими листами. Доказів, які б спростовували факт надання позивачем послуг відповідачами суду не надано. В той же час, як встановлено судом, отримуючи від ПАТ «Автотранспортне підприємство -0928» послуги відповідач не оплачував вартість даних послуг, у зв`язку з чим, за надані послуги утворилась заборгованість за період з 01.02.2014 по 30.04.2020 року, яка складає 5268,97 грн. , а також 743,35 грн. - інфляційні втрати, 321,36 грн. - 3% річних (а.с. 6-7). Доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачів за надані послуги суду не надано, а судом таких доказів не встановлено. Враховуючи вищезазначене ПАТ «Автотранспортне підприємство -0928» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів суми заборгованості за послуги в солідарному порядку. Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. За вимогою частини 3 статті 815 ЦК України наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору приєднання про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, є зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплату коштів за надані послуги. При наполяганні відповідача укласти безпосередньо договір між споживачем та надавачем послуг, такий договір може бути укладено за згодою сторін, однак доказів, що відповідачі щодо укладення такого договору зверталася суду не надано. На підтвердження факту надання позивачем послуг будинку, в якому проживають відповідачі, представником позивача надано відповідні докази (укладення відповідних договорів, шляхові листи, а також докази нарахування таких послуг, копії яких містяться в матеріалах справи). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Так, позивач прохає про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, відтак суд приходить до висновку, що наявну заборгованість в розмірі 6333 грн. 68 коп. слід стягнути саме з відповідача [PERSON] . У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції завесь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки додатково до суми основного боргу позивач просить стягнути на його користь з відповідачів інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення і це не суперечить вимогам чинного законодавства, суд приходить до висновку про під ставність даної вимоги. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідачів підлягає стягненню також сплачена ПАТ «Автотранспортне підприємство -0928» сума судового збору в розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved