Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Орган опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області (далі - Орган опіки та піклування) звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] по підношенню до його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2013 року відповідач не відвідував свою доньку, яка перебуває в комунальному закладі «Жовтнева загальноосвітня школа - інтернат І-ІІ ступенів», а мати дитини померла [INFO]. В судовому засіданні представник позивача - Демчук Д.Г. підтримала в повному обсязі позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що дійсно в його житті був період, коли він з донькою не спілкувався, але це сталося з причини його знаходження на заробітках, в теперішній час він з донькою постійно спілкується, дбає про неї і вирішує питання щодо її переїзду. Залучений до участі у справі прокурор Клименко Н.О. заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх недоведеність. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що відповідач, який доводиться їй сином, проживає окремо в м. Одеса, регулярно спілкується зі своєю донькою, окрім того вона сама щотижня регулярно спілкується телефоном зі своєю онукою [PERSON] Допитана в якості свідка малолітня [PERSON] пояснила, що підтримує відносини зі своїм батьком [PERSON], він телефонує їй, приїжджає і вона хоче переїхати до нього жити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Так, відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 2). Мати дитини - [PERSON] померла [INFO] (а.с. 5). На підставі направлення Управління освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації від 16 серпня 2012 року № 15 [PERSON] навчається та виховується в комунальному закладі «Жовтнева загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» (а.с. 9). Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Цей перелік є вичерпним. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»від 30 березня 2007 року № 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Водночас, в матеріалах справи єдиним доказом, який би свідчив про можливе ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по відношенню до малолітньої дитини є однакові за змістом листи директора «Жовтневої загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІ ступенів» Аністратенко Н.Г. від 02 грудня 2015 року та 22 січня 2016 року, відповідно до яких відповідач з 2013 року не відвідував свою доньку в школі та не цікавився її життям і здоров'ям (а.с. 9, 12). Проте, відповідно до довідки того ж директора «Жовтневої загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІ ступенів» Аністратенко Н.Г. від 18 квітня 2016 року відповідач за час навчання його доньки [PERSON] в школі з 2012 по 2014 роки підтримував тісний зв'язок з адміністрацією школи, класним керівником та вихователями, забезпечував дитину матеріально, приїжджав та цікавився навчанням доньки. З 2015 року відповідач жодного разу не відвідував свою доньку, а в березні 2016 року з'явився та підтримує з донькою тісний зв'язок. На питання адміністрації шкоди-інтернату де він був довгий час, відповів, що був на заробітках (а.с. 45). Таким чином, приймаючи до уваги думку малолітньої [PERSON], яка була проти позбавлення відповідача батьківських прав та виявила бажання спілкуватись з батьком і проживати разом з ним, а також те, що позивачем не надано достатніх і допустимих доказів того, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed