Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Орган опіки та піклування Біловодської районної державної адміністрації звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачки, в якому просив відібрати у останньої її малолітню дитину без позбавлення батьківських прав та стягнути з неї на користь державного закладу, де будуть знаходитись дитина, аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менш ніж 30 % від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісячно. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що [PERSON], яка зловживає спиртними напоями, не виконує своїх батьківських обовязків по догляду за своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO] року, який за три тижні життя фактично не набрав ваги, чим поставила його під загрозу голодної смерті, у звязку з чим він у відповідачки був вилучений та госпіталізований до медичного закладу з діагнозом: гіпотрофія І ступеня, недоношеність І ступеня, затримка внутрішньоутробного розвитку. У судовому засіданні прокурор та представник позивача позов підтримали, наполягали на його задоволенні, вказуючи, що цей позов подано насамперед на захист малолітньої особи, якій діями відповідачки була створена загроза для здоровя та життя. Відповідачка спочатку судового засідання позов визнала, але потім схоминувшись пояснила, що його не визнає, вказуючи, що її син зі слів лікарів набирав нормальну вагу, вона не зловживає спиртним, а випиває тільки на свята, не заперечувала факту порушення режиму вагітності, під час якої вживала алкоголь, була категорично не згодна з висновками про незадовільні умови проживання її дітей. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обовязки батьків по вихованню та розвитку дитини, де у частинах 2 і 3 цієї статті зазначено, що батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України ухиляння батьків від виконання своїх обовязків по вихованню дитини є підставою для позбавлення їх батьківських прав відносно дитини. В пункті 16 Постанови Пленуму № 3 від 30.03.07 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Верховний Суд України зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Так, із акту обстеження умов проживання за місцем проживання відповідачки (а.с. 10) від 10 липня 2015 року видно, що при проведенні вказаного обстеження були встановлені незадовільні умови проживання для дітей. Відповідачка в цьому акті не змогла поставити підпис про ознайомлення з ним, оскільки перебувала у стані спяніння. З характеристики відповідачки (а.с. 25) йдеться, що остання фактично проживає з матірю, дітьми та співмешканцем, своїм дітям [PERSON] приділяє недостатньо уваги, ніде не працює, разом зі співмешканцем зловживають алкогольними напоями, часто бувають у стані сильного алкогольного спяніння. Свідоцтвом про народження дитини (а.с. 6) підтверджується, що відповідачка дійсно [INFO] року народила дитину сина [PERSON]. Із повідомлення дитячого педіатра [PERSON] на імя начальника служби у справах дітей (а.с. 13) йдеться, що [INFO] року відповідачка народила недоношену дитину з масою тіла 1800 грамів. 10.07.15 р. до неї поступив сигнал від мешканців села, що мати та батько знаходяться у стані алкогольного спяніння з неадекватною поведінкою. На момент огляду дитина була загальмована, мати її сумішшю не годувала, є загроза життю дитини. У звязку із цим повідомленням, службою у справах дітей Біловодської РДА було ініційоване вилучення дитини із сімї відповідачки згідно розпорядження голови Бідоводської РДА № 106 від 10 липня 2015 року. Актом про дитину, яка була вилучена із сімї від 10 липня 2015 року (а.с. 9) підтверджується, що при вилученні малолітнього сина у відповідачки, дитина мала 1800 грамів ваги та зріст 42 сантиметри, тобто такі ж дані як при народженні, що свідчить про відсутність піклування про неї з боку матері. Факт жахливого стану дитини після відібрання її у матері також підтверджується довідкою Біловодської ЦРЛ від 11.07.15 р. (а.с. 14), згідно якої у [PERSON] при надходженні його до дитячого відділення лікарні виставлений діагноз: гіпотрофія І ступеня, попрілості І ступеня, недоношеність І ступеня, затримка внутрішньоутробного розвитку. Наведені докази та встановлені на підставі них факти переконали суд, що поведінка [PERSON] свідчить про ухилення її від виконання своїх батьківських обовязків по догляду за своєю новонародженою дитиною, що привело до загрози життю малюка. Відповідно до ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них небезпечно для її життя, здоровя і морального виховання. Застосовуючи наведену норму закону до спірних правовідносин, суд вважає вимогу органу опіки про відібрання дитини у [PERSON] правомірною, тому при задоволенні цієї вимоги, також підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідачки аліментів на утримання її дитини (ч. 4 ст. 170 СК України). Що стосується позиції позивачки щодо невизнання позову, суд вважає її такою, що не заслуговує на увагу суду, оскільки за час розгляду справи в суді, вона, незважаючи на розяснення судом їй прав і обовязків, не надала жодного доказу своєї правоти. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у випадку задоволення позову особи, яка звільнена від сплати судового збору при поданні позову, ці витрати на користь держави слід стягнути з відповідачки одночасно за ставками для майнового і немайнового позовів. На підставі викладеного,

Outcome: approved