Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» 8 листопада 2013 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач у своєму позові посилався на те, що 9 лютого 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 7 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. 25 вересня 2008 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ, яким було стягнуто з відповідача [PERSON] грошову заборгованість за зазначеним кредитним договором у розмірі 11 416 грн. 21 коп. Разом з тим, відповідачем після стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, цей кредитний договір розірвано не було, також сума стягненої заборгованості на підставі судового наказу від 25 вересня 2008 року погашалася частинами, які перш за все зараховувалися на погашення відсотків та комісії по кредиту, а тіло кредиту не погашалося. Таким чином, у відповідача знову з'явилася заборгованість перед банком, яка ним не сплачується, та яка з урахуванням вже стягнутої суми заборгованості на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2008 року, станом на 30 вересня 2013 року становить 21 253 грн. 70 коп. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у сумі 21 253 грн. 70 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7 498 грн. 40 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 11 142 грн. 33 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1 124 грн. 70 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 988 грн. 27 коп. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнавав та просив у їх задоволенні позивачу відмовити. Перевіривши матеріали справи та матеріали справи наказного провадження № 2н-2006/2008, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 9 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 18), та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом отримання платіжної кредитної картки, яка ним була отримана 23 лютого 2007 року, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 9 зворот). Даний договір був укладений шляхом отримання позивачем особисто від відповідача письмового підтвердження про приєднання до умов договору, підписаного відповідачем, яким є заява клієнта на оформлення кредитної картки. Відповідно до умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок в національній валюті України та встановлено ліміт кредитування у розмірі 7 500 грн. На підставі п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє впродовж 12 місяців з моменту підписання. Якщо впродовж цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той саме строк. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 534 ЦК України встановлено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ від 25 вересня 2008 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за зазначеним кредитним договором у розмірі 11 146 грн. 21 коп. (а.с. 46). Заборгованість було стягнуто згідно наданого банком розрахунку станом на 2 вересня 2008 року, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7 498 гривень 40 коп, заборгованості за процентами у розмірі 3 917 гривень 81 коп, а всього 11 146 грн. 21 коп. Згідно довідки ПАТ «Дніпропетровський трубний завод» № 49-р/1045 від 28 листопада 2013 року з відповідача на користь позивача в Ленінський ВДВС за період з квітня 2010 року по березень 2012 року було перераховано 11 488 гривень 29 коп (а.с. 25). Не можуть бути прийняті до уваги посилання представника позивача на зарахування коштів, що надходили до банку, під час виконання судового наказу від 25 вересня 2008 року за правилами статті 534 ЦК України, а тому заборгованість на теперішній час не погашена і підлягає стягненню у заявленому позивачем розмірі, оскільки правила зазначеної норми ЦК України діють за відсутності судового наказу або рішення суду, яким було стягнуто заборгованість, тобто під час досудового врегулювання правовідносин, що склалися між сторонами. За наявності судового наказу, яким стягнуто суму заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, зарахування сум, які надходили до банку з метою виконання цього наказу, повинні були зараховуватися відповідно до розрахунку, на підставі якого було проведено стягнення, а не розподілятися на власний розсуд банку. Разом з тим, до теперішнього часу договір, який було укладено між сторонами, розірвано не було, заборгованість відповідачем вчасно погашена не була, тому у відповідача станом на 30 вересня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 9 837 грн 49 коп (а.с. 4-8), з урахуванням суми боргу у розмірі 11 416 грн 21 коп, яка була стягнута з відповідача на користь банку судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2008 року (а.с. 46). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених дійсним договором більш ніж на 120 днів, клієнта зобов'язано сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка [PERSON] добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 9 837 грн 49 коп, яка складається з заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 7 224 грн. 52 коп, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1 124 грн. 70 коп, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 988 грн. 27 коп. У задоволенні позовних вимог в іншій частині позивачу слід відмовити, оскільки заборгованість за кредитом у розмірі 7 498 грн і заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 3 917 грн 81 коп, було стягнуто з відповідача на користь відповідача судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2008 року (а.с. 46), на теперішній час заборгованість, стягнута судовим наказом від 25 вересня 2008 року, на стадії виконавчого провадження у повному обсязі була стягнута з відповідача на користь банку (а.с. 25), тому повторне стягнення тих самих сум не відповідає вимогам чинного законодавства. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. (а.с. 1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», складає 10 066 грн. 89 коп (9 837 грн. 49 коп + 229 грн. 40 коп = 10 066 грн. 89 коп). На підставі викладеного,

Outcome: partial