Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Органу опіки та піклування Рубіжанської міської ради в особі служби у справах дітей Рубіжанської міської ради звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що матір малолітніх: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], - [PERSON], [INFO], не займається вихованням своїх дітей, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний стан, матеріально дітей не підтримує, а також ухиляється від виконання своїх обов'язків по їх утриманню. В даний час діти перебувають в Луганському обласному будинку дитини № 2, однак відповідач доньок не навідує, їхнім побутом не цікавиться. У зв'язку з вищевикладеним, позивач, з урахуванням уточнених позовним вимог, просила суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів на кожну дитину щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала до суду заяву з про розгляд справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В судове засіданні відповідач не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про місце та час розгляду справи повідомлялася судом належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутність від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 19.03.2019 року, згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та взята на облік як внутрішньо переміщена особа разом з дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту та довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 31.03.2017 року № 12356, № 0000161807, № 12356 (а.с.6-7, 23-25). Згідно свідоцтв про народження, повторно виданих 11.07.2017 року Рубіжанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 92 та № 83, витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України від 16.03.2016 року № 00016432312 та від 22.03.2017 року № 00017812170, [INFO] народилася [PERSON] та [INFO] [PERSON], батьками яких є: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8-11). На підставі заяв [PERSON] від 29.06.2017 року про тимчасове влаштування дітей в будинок дитини, виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради Луганської області вирішено 04.07.2017 року за № 384 та № 385 клопотати перед Департаментом охорони здоров'я Луганської обласної державної адміністрації про тимчасове влаштування до дитячого закладу та виділення путівки в Луганський обласний будинок дитини для малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.17-20). Відповідно до актів приймання дітей 11.07.2017 року [PERSON] передала дітей [PERSON] та [PERSON] до Луганського обласного будинку дитини № 2 (а.с.21, 22). Згідно інформації, наданої головним лікарем Луганського обласного будинку дитини № 2 від 29.03.2018 року № 198, встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 11.07.2017 року та по теперішній час є їх вихованками та знаходяться на повному державному забезпеченні Луганського обласного будинку дитини № 2 (а.с.26). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов дитини від 24.07.2018 року встановлено, що комісія до квартири [ADDRESS] не потрапила, двері відчинила жінка, яка назвала себе [PERSON], яка знаходилася в нетверезому стані та відрекомендувалася матір'ю [PERSON], а також пояснила, що її донька за вказаною адресою не мешкає, бродяжить, з матір'ю зв'язок не підтримує (а.с. 12). Відповідно до пояснень [PERSON] від 23.07.2018 року, остання повідомлена, про те, що відносно неї збираються документи про позбавлення її батьківських прав, а також нею підписано пам'ятку для батьків (законних представників) дитини (а.с.13, 14-15). Вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 25.05.2018 року, який набрав законної сили 26.06.2018 року, [PERSON], [INFO] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік 6 місяців та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на один рік (а.с.16). Згідно інформації, наданої головним лікарем Комунальної установи охорони здоров'я «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Рубіжанської міської ради Луганської області від 26.02.2018 року № 01-26-35, [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку у лікаря інфекціоніста по хронічному інфекційному захворюванню, у зв'язку з чим потребує в постійному лікуванні, щоб не піддавати дітей небезпеки зараження, однак остання лікування не приймає (а.с.27). [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради та отримує допомогу при народженні дітей, а також щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що підтверджується інформацією, наданою Управлінні праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради від 23.05.2018 року № 3/2571 (а.с.28). Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Рубіжанської міської ради про доцільність тимчасового влаштування в будинок дитини малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], [PERSON] попереджена про подання позову до суду про позбавлення її батьківських прав згідно ч. 2 ст. 219 СК України, у разі необґрунтованої відмови матері забрати дітей з будинку дитини по закінченні терміну перебування, а саме шість місяців, а також відмови від участі в їх вихованні й утриманні без поважних причин (а.с.29). Згідно довідок ф №2, виданих 31.07.2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України», у відділені № 10012/07 у [PERSON] відкритий р/р [NUMBER], та у [PERSON] відкритий р/р № [NUMBER] (а.с.30, 31). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини проголошує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно приписів ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В положеннях ч. ч. 3, 4 ст. 155 СК України закріплено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом роз'яснень, викладених у п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень ч.5 ст. 183 СК України аліменти на утримання двох дітей стягуються у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Приймаючи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає можливим позбавити відповідача батьківських прав відносно її доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача на користь дітей аліменти на їх утримання, однак у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку) на кожну дитину. Згідно із ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial