Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 24 квітня 2014 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 07 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому вказала, що 02 липня 2003 року її батькові [PERSON] було видано державний акт серії ЗП 000017 №0001096 на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,5055 га, яка розташована в с. Вільне Розівського району Запорізької області на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області і призначена для присадибної ділянки та ведення особистого господарства. [INFO] року [PERSON] помер. Позивач [PERSON] та її брати [PERSON] і [PERSON], які в подальшому відмовились від належної їм частини спадкового майна на користь позивача, у встановленому законом порядку звернулись до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті батька, однак у видачі такого свідоцтва державним нотаріусом їй було відмовлено через ненадання витягу з Державного земельного кадастру. Посилаючись на відсутність можливості отримати вказаний витяг, позивач прохає суд визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] була повідомлена про час і місце розгляду справи належним чином, однак в судове засідання не з'явилась, письмово прохала розглянути справу за її відсутності. Разом з тим, справа судом розглянута з участю представника позивача [PERSON], який надав відповідні пояснення і повідомив про те, що позивач заявник [PERSON] підтримує доводи поданої заяви, прохає її задовольнити на підставі наявних у справі доказів (а.с.39,44). В судовому засіданні представник відповідача Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області Лисечко Г.І. повідомила судові про те, що сільська рада позов визнає та не заперечує проти його задоволення, надавши судові відповідні пояснення. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)и, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача [PERSON]. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення її представників позивача та відповідача, з'ясувавши позицію позивача по справі, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) народилась [INFO] року в с Вільне Куйбишевського району Запорізької області. Батьком позивача є [PERSON] (а.с.15,16). 02 липня 2003 року на підставі рішення Вишнюватської сільської ради народних депутатів Розівського району Запорізької області [PERSON] було видано державний акт серії ЗП 000017 №0001096 на право приватної власності на землю та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,5055 гектарів, яка розташована в с. Вільне Розівського району Запорізької області на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області і призначена для присадибної ділянки та ведення особистого господарства. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №422 (а.с.12). [PERSON] помер [INFO] року в с. Вільне Розівського району Запорізької області, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №06 від 27 лютого 2012 року. Вказані відомості підтверджуються свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] (а.с.5). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та листа завідувача Розівської державної нотаріальної контори Запорізької області встановлено, що після померлого [INFO] року [PERSON] Розівською державною нотаріальною конторою Запорізької області 28 травня 2012 року за заявою спадкоємця за законом - дочки померлої [PERSON] заведена спадкова справа № 58/2012 за номером у спадковому реєстрі 52867545. Сини померлого [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] відмовились від прийняття спадщини, про що свідчать заяви, наявні в матеріалах спадкової справи, подані у строки та в порядку, передбаченими ст.1273 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). В матеріалах спадкової справи відсутні дані про усунення спадкоємців померлого від права на спадкування. Інші особи з заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися (а.с.6,41,42). Постановою державного нотаріуса від 03 березня 2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,5055 гектарів, що розташована в с. Вільне Розівського району Запорізької області на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, яка залишилась після померлого [PERSON] Державний нотаріус роз'яснив, що [PERSON] може отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку лише за умови надання витягу з Державного земельного кадастру (а.с.18). Згідно з п.4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (з відповідними змінами), видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. З 01 січня 2013 року ведення Поземельної книги здійснюється відповідно до порядку, встановленого Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Поземельна книга ведеться за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру, під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об'єднання, а також відновлення їх меж). Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа. Внесення відомостей до Поземельної книги в електронній (цифровій) формі є внесенням відомостей до Державного земельного кадастру. До Поземельної книги в електронній (цифровій) формі додаються електронні копії документів, що є підставою для внесення відомостей до неї. Поземельна книга в паперовій формі відкривається шляхом роздрукування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відповідної Поземельної книги в електронній (цифровій) формі. До Поземельної книги в паперовій формі додаються всі документи, що є підставою для внесення відомостей до неї. З відповіді відділу Держземагенства від 14 січня 2014 року за №06-12-01/34 вбачається, що відомості про земельну ділянку, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП 000017 № 0001096, відсутні. Зазначена земельна ділянка в Державному земельному кадастрі не зареєстрована, а тому витяг з цього кадастру надати неможливо (а.с.13). Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За правилами частини 1 ст.125, ст.126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Спірна земельна ділянка належала померлому [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП 000017 № 0001096, виданого Вишнюватською сільською селищною радою народних депутатів Розівського району Запорізької області 02 липня 2003 року. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 442 (а.с.12). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вже було зазначено вище, ведення Поземельної книги здійснюється відповідно до порядку, встановленого Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, а право власності на спірну земельну ділянку у [PERSON] виникло 02 липня 2003 року. За таких обставин, зволікання відділу Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області по виконанню дій щодо відкриття та ведення Поземельної книги на спірну земельну ділянку не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину за законом після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved