Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] . За життя на праві власності їй належав житловий будинок, будинок під номером [ADDRESS] . Спадкоємцем померлої [PERSON] був її син [PERSON] , який спадщину за заповітом прийняв та помер [INFO] , не оформивши спадкових прав. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. Спадковим майном є житловий будинок під номером [ADDRESS] . Позивач зазначає, що, являючись спадкоємцем померлого за законом, спадщину прийняв та має перешкоди у оформленні спадкових прав на житловий будинок, оскільки померлий не мав правовстановлюючого документа на нього. Просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок під номером [ADDRESS] . Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 01 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та за клопотанням позивача вирішено питання про витребування спадкової справи померлого [PERSON] . Аргументи учасників справи Відповідач відзив на позов не подав. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з`явився, тимчасово виконуючий обов`язки сільського голови Пятенко Т.М . подала до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника сільської ради. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Мотивувальна частина Фактичні обставини справи Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] . Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 лютого 2002 року Малобукринською сільською радою Миронівського району Київської області. Спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом, посвідченим секретарем сільської Ради народних депутатів Миронівського району Київської області 06 серпня1990 року, зареєстрованим в реєстрі за номером 31, був [PERSON] . Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до положень статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно правил статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв фактично, оскільки вступив в управління та володіння жилим будинком, який є спадковим майном. Спадкова справа заведена не була. Вказані обставини підтверджується даними довідки Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області№ 131 від 07 вересня 2018 року та даними Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 56800069 від 11 липня 2019 року. [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом. Позивач є спадкоємцем померлого [PERSON] за законом першої черги, оскільки являється його сином. Такі обставини підтверджені даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 серпня 1978 року Малобукринською сільською радою Миронівського району Київської області. 07 жовтня 2010 року, тобто у встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк після смерті [PERSON] , позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інший спадкоємець померлого за правом представлення, [PERSON] , від прийняття спадщини відмовився, про що подав нотаріусу відповідну заяву. Такі обставинип підтверджені даними матеріалів спадкової справи померлого [PERSON] № 376/2010. 17 жовтня 2018 року позивачу видано свідоцтва про право на спадщину за законом на належні померлому земельні ділянки. Спадковим майном є, в тому числі, житловий будинок під номером [ADDRESS] . Мотиви суду та застосовані норми права Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. За приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно з пунктами 4.12, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У матеріалах справи міститься постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 жовтня 2018 року № 4668/02-31, видана державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори, за змістом якого перешкодою у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок під номером [ADDRESS] є відсутність документів, що підтверджують право власності на житловий будинок, які повинні бути зареєстровані за законодавством на момент виникнення права власності відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих з наступних підстав. Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні - не відносяться до категорії самовільних. Будинок має виготовлений 22 листопада 2018 року КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» технічний паспорт, в якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних. Згідно відомостей технічного паспорту приналежністю будинку є такі господарські будівлі та споруди: веранда, навіс, сарай, літній душ, навіс, колодязь питний. Будинок має загальну площу 53,3 кв.м, жилу площу 24,4 кв.м, допоміжну площу 28,9 кв.м. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі законодавства, яке діяло на момент виникнення такого права власності. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Встановлено, що будинок під номером номером [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 0,25 га. Вказані обставини підтверджуються даними довідки № 29, виданої 21 лютого 2018 року виконавчим комітетом Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області. До компетенції виконкомів місцевих рад на час забудови спірного будинку відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги - документи первинного обліку в сільських Радах народних депутатів з 1935 року. Складаються з окремих особових рахунків на кожне господарство, що знаходиться на території сільради. В особових рахунках містяться відомості про членів сім'ї, які проживають в господарстві, а також дані щодо землі, будівель і худоби, що знаходяться в особистому користуванні. Відповідно до записів погосподарського обліку Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області з 1959 року до дня смерті [INFO] головою домогосподарства під номером [ADDRESS] , була [PERSON] . Вказані обставини підтверджені даними довідки виконкому Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області № 130 від 07 вересня 2018 року. Запис [PERSON] в книгах погосподарського обліку Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області як голови двору підтверджує факт належності житлового будинку під номером [ADDRESS] саме їй. Даним будинком померла [PERSON] володіла та користувалася на праві власності. Згідно довідки Комунального підприємства Київської обласної Ради «Південне бюро технічної інвентаризації» № 3424 від 22 листопада 2018 року, станом на 01 січня 2013 року право власності на житловий будинок під номером [ADDRESS] не було зареєстровано. Нотаріусом перевірено та встановлено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно у виді житлового будинку під номером [ADDRESS] не здійснена на час звернення позивача за оформленням спадкових прав. Відсутність державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно перевірено судом при розгляді справи та підтверджено Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 176758236 від 08 серпня 2019 року. Висновки за результатами розгляду Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце. Будучи спадкоємцем померлого [PERSON] за законом, позивач має перешкоди у оформленні спадкових прав відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю документа, що підтверджує його право власності на житловий будинок, який має статус спадкового майна. Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт отримання спадкодавцем [PERSON] в порядку спадкування майна у виді житлового будинку під номером [ADDRESS] , та належності вказаного майна йому до даня смерті. Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 328, 1216 - 1218, 1261, 1267, 1270, 1296, 1297 ЦК України, ст. 549 ЦК УРСР, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»,

Outcome: approved