Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

ПАТ «ВБР» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВБР» Міхно С.С. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що відповідно до укладеного договору № IKCASHSTG.142718.001 від 11.07.13р. [PERSON] отримав від ПАТ «ВБР» кредит у розмірі 40150,00 гривень зі сплатою 0,001% відсотків річних строком до 10.07.2016р. Станом на 15.03.16р. у [PERSON] перед ПАТ «ВБР» існує заборгованість у розмірі 214282, 29 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів, а саме: поточна заборгованість по тілу кредиту - 4438,62 грн.; прострочена заборгованість по тілу кредиту - 35711,38 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 16950,39 грн.; прострочена заборгованість за комісією по кредиту - 38544,00 грн., заборгованість за штрафами та/або пенею - 118637,90 грн. До початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 50). Відповідач у судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 54, 57). Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, суд 07.06.16р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] 11.07.13р. було укладено кредитний договір № IKCASHSTG.142718.001 про надання відповідачу кредиту у розмірі 40150,00 гривень зі сплатою 0,001% відсотків річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 10.07.2016р. (а.с. 3-7). Відповідно до п. 1.6 договору позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 3,0% від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати. П 4.2.1 кредитного договору вказує на обов'язок позичальника своєчасно повернути кредит, сплачувати нараховані проценти та комісії, та виконувати всі свої зобов'язання в обсязі, передбаченому цим Договором. Згідно з п. 6.1. кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом Банк нараховує Позичальникові відсотки у розмірі 36,0% річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Відповідно до п. 6.3 кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день такої прострочки. Згідно з п. 6.4 кредитного договору передбачена відповідальність (штраф) позичальника,у зв'язку з порушенням ним зобов'язань, передбачених п.п.4.2.7, 4.2.8 у розмірі 1000,00 грн. за кожен факт такого порушення. Відповідно до п. 6.6 при порушенні позичальником зобов'язань, передбачених п.4.2.4 даного договору банк нараховує позичальнику штраф у розмірі 100,00 грн. за кожен факт такого порушення та належно виконує обов'язки кредитного договору. Банк виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме надав позичальнику кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки №220261 від 11.07.2013р. (а.с. 8). Як вбачається з матеріалів справи, на адресу [PERSON] була направлена вимога №2837 від 10.02.15р. якою позивач повідомляє відповідачеві про стан заборгованості за кредитним договором, а також вимагає погасити суму заборгованості, що виникла у зв'язку з неналежним виконанням ним своїх договірних зобов'язань (а.с. 23). [PERSON] в порушення умов договору свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 15.03.16р. у [PERSON] перед ПАТ «ВБР» існує заборгованість у розмірі 214282,29 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів, а саме: поточна заборгованість по тілу кредиту - 4438,62 грн.; прострочена заборгованість по тілу кредиту - 35711,38 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 16950,39 грн.; прострочена заборгованість за комісією по кредиту - 38544,00 грн., заборгованість за штрафами та/або пенею - 118637,90 грн. (а.с. 9-22). Причиною спору стало неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та умовами кредитного договору. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази, суд дійшов висновку, що позов ПАТ «ВБР» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВБР» Міхно С.С. до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є доведеним та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 3214 грн. 23 коп. (а.с. 43). На підставі викладеного, ст. ст. 509, 525, 526, 610, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved