Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Обґрунтовуючи свій позов позивач вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб згодом між ними було розірвано, але в них є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 28 квітня 2016 року у справі № 408/1391/16-ц з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжувала навчання в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 березня 2016 року до закінчення останньою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку. 03 червня 2016 року Біловодським РВДВС відносно відповідача розпочате примусове виконання рішення суду. Станом на 14.11.2019 відповідач має прострочену заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 8159,62 грн., у зв`язку з чим позивач вважала доцільним стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 9400,00 грн. Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 30 березня 2020 року за позовом [PERSON] було відкрите провадження у справі та її було призначено для розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Також цією ухвалою відповідачу було запропоновано у визначений судом строк подати відзив на позов, а позивачеві після отримання відзиву - відповідь на відзив. Відповідачем 29 травня 2020 року був поданий зустрічний позов, який за своїм змістом таким не є, тому ухвалою суду від 21.07.2020 у його прийнятті було відмовлено. Також іншою ухвалою суду від 21.07.2020 судом було відмовлено у прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог через невчасне її подання. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали. Представник позивача [PERSON] суду пояснила, що з відповідача судовим рішення на користь позивача були стягнуті аліменти на користь позивача, які той повинен був сплачувати щомісяця. Однак відповідач аліменти сплачував не вчасно, як йому заманеться, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Вказувала, що пеня - це свого роду майнова відповідальність за невчасну сплату аліментів перед позивачем. Також вона з урахуванням положень закону зменшила розмір позовної вимоги з 9400,00 грн., до розміру заборгованості станом на 14.11.2019, тобто просила стягнути з відповідача пеню в сумі 8159,62 грн. Відповідач з позовом був не згоден, вказуючи, що не здатний сплачувати аліменти дочці щомісячно через майновий стан та стан здоров`я. Водночас відповідач не заперечував обставин, що повинен платити аліменти згідно судового рішення, визнав, що заборгованість зі сплати аліментів виникла за його вини. Вказував, що не звертався до суду про зменшення розміру сплачуваних ним аліментів на дочку. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні відповідач визнав, що повинен був сплачувати аліменти на утримання своєї дочки [PERSON] , яка продовжує навчання, в розмірі, визначеному рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 28 квітня 2016 року. Також ним визнавався факт, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з його вини, оскільки він не мав можливості сплачувати аліменти щомісяця, а сплачував їх по мірі можливості. Наведені обставини переконали суд, що заборгованість зі сплати аліментів перед позивачем у відповідача виникла саме з його вини. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Незважаючи на те, що суд переконався у виникненні заборгованості зі сплати аліментів перед позивачем з вини відповідача, з розміром пені, яку просить стягнути позивач, погодитись не можна. Так, із рішення Біловодського районного суду Луганської області від 28 квітня 2016 року вбачається, що на час ухвалення вказаного рішення дочка сторін навчалася у Білгородському державному національному дослідницькому університеті. Як з`ясувалось із пояснень представника позивача [PERSON] , наданих нею на питання суду в судовому засіданні, то з вересня 2019 року дочка сторін - [PERSON] навчається в іншому виші РФ, а саме на магістратурі у Хіміко-технологічному університеті в Москві. Попередній виш [PERSON] закінчила у липні 2019 року з відзнакою, про що вони сповіщували державного виконавця. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2 ст. 199 СК). Остання норма закону свідчить, що право на утримання невід`ємно пов`язане із навчанням. Тому такі обставини, як закінчення навчання, тимчасова перерва у навчання, виключення з навчального закладу автоматично припиняють це право. Якщо син, дочка після припинення навчання знову продовжать навчання або його продовжать в іншому навчальному закладі, для стягнення аліментів потрібне нове судове рішення, оскільки змінюються умови надання допомоги на навчання. Як вказувалось вище, дочка сторін припинила навчання в учбовому закладі, на час навчання якого виносилось судове рішення від 28.04.2016, у липні 2019 року, а отже стягування з відповідача аліментів після цього моменту за цим рішенням є незаконним. Представник позивача [PERSON] в суді зазначила, що після цього позивач з новим позовом до відповідача не зверталася. Із довідки Біловодського РВДВС від 14.11.2019 № 163 йдеться, що відповідачу й після припинення навчання у попередньому виші продовжувалась нараховуватись заборгованість зі сплати аліментів. Так, після липня 2019 року йому були нараховані аліменти за вересень - 2334, 43 грн., за жовтень - 2334,43 грн., за листопад - 1089,40 грн., а всього - 5757,86 грн. Ця сума аліментів в розмірі 5757,86 грн. була нарахована відповідачу безпідставно. За таких обставин, враховуючи, що станом на 14.11.2019 у відповідача з урахуванням незаконно нарахованої суми аліментів була заборгованість з їх сплати - 8159,63 грн., то реальна сума заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати аліментів на цю дату складала 2401,76 грн. (8159,63 грн. - 5757,86 грн. = 2401,76 грн.). Вказана сума заборгованості, що залишилася відповідачеві до сплати, є меншою, ніж нарахована йому позивачем пеня відповідно до вимог закону, тому з відповідача слід стягнути пеню на користь позивача в розмірі, що дорівнює 100% цієї заборгованості, а саме суму в розмірі 2401,76 грн., у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. З огляду на те, що позивач була звільнена під час звернення з цим позовом до суду від сплати судового збору, його відповідно до вимог ст. 141 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial