Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі [PERSON]) у серпні 2017 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 11.10.2010 року між Банком та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг на підставі якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 25000 гривень на картковий рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Однак відповідач свої зобовязання за договором не виконує, своєчасно суми щомісячної виплати по кредиту та процентах не вносить, внаслідок чого станом на 03.07.2017 року існує заборгованість за кредитним договором у сумі 104920,22 гривень, з яких заборгованість за кредитом 52176,79 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитом 17983,06 гривень, пеня 29287,98 гривень, штрафи в сумі 500 гривень та 4972,39 гривень, яку позивач просив стягнути на свою користь із [PERSON] Ухвалою суду від 16.08.2017 року провадження по справі відкрито. В судове засідання представник позивача надав письмову заяву у якій підтримав у повному обсязі позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні та просив проводити розгляд справи без його участі. У своїх письмових поясненнях представник позивача [PERSON] зазначала, що ПАТ КБ «Приватбанк» не має інформації стосовного того, яким чином сім-карта фінансового телефон клієнта [PERSON] опинилася у третьої особи, а тому [PERSON] вважає, що відповідачем не дотримано вимог встановлених Умовами та Правилами надання банківських послуг стосовно захисту власних персональних даних, що дало можливість третім особам заволодіти такою інформацією. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі. Пояснив, що дійсно 11.10.2010 року отримав в Банку платіжну картку, якою майже не користувався. 19.06.2016 року на вулиці втратив свідомість і в цей час у нього був викрадений мобільний телефон з сім-карткою, в якому не було записано ні пін-коду, ні номеру банківської картки. Про крадіжку телефону він повідомив поліцію. Перевіривши через деякий час у банкоматі баланс своєї картки зясував, що за ним рахується велика заборгованість. В Банку повідомили, що за допомогою його сім-картки невідома особа підібравши пароль увійшла до системи Приват-24, збільшила кредитний ліміт і зняла кошти. З даного приводу він звернувся до поліції. Таким чином кошти Банку отримав не він, а злочинці. Правоохоронні органи встановили особу, яка вчинила злочин та вироком суду у вчиненні крадіжки винним визнано [PERSON]. При цьому позивач наголошував на тому, що платіжну картку нікому не передавав, пін-код нікому не розголошував, а при оформлені картки працівники Банку не розяснили йому, що телефон, яким він користувався є фінансовим. Всі операції повязані з його кредитної карткою після крадіжки телефону були вчинені третіми особами без його на те волі. Оскільки він не отримував кредитні кошти то вважав, що і не зобовязаний їх повертати, а тому просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, оскільки зняття грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] відбулося не з волі відповідача, при обставинах, які від нього не залежали. [PERSON] звертався до поліції та Банку і повідомляв про факт викрадення мобільного телефону і заволодіння грошовими коштами. Суд оголосивши заяву представника позивача, заслухавши пояснення відповідача та його представника, допитавши свідка, дослідивши надані сторонами докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 11.10.2010 року на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу [PERSON] платіжну картку із встановленим кредитним лімітом, яка передбачала сплату процентів за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умовами укладеного між сторонами договору передбачено наступне: -за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю відсотки в розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту, за тратами з 01.09.2014 року 32,40 % , за тратами з 01.04.2015 року 42,00 % (п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг); -погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється позичальником щомісяця до 25 числа місяця, наступного за звітним, в розмірі не менш 7% від заборгованості, але не менш 50грн, та не більше залишку заборгованості, а з 01.04.2014 року - в розмірі не менш 7% від заборгованості, але не менш 50грн, та не більше залишку заборгованості; -при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів. -при порушенні позичальником строків погашення заборгованості сплачується пеня в розмірі 0,233 % від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. та пеня в розмірі 0,233 % від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше (п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг); Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифом і частину заборгованості по кредиту (п. 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] підтвердив факт підписання 11.10.2010 року Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та не заперечував факту отримання платіжної картки емітованої ПАТ КБ «ПриватБанк», однак наголошував на тому, що 19.06.2016 року в нього було викраденого мобільний телефон із сім-карткою, за допомогою якої злочинці отримали доступ до кредитних коштів Банку. Згідно витягу із кримінального провадження №12016251010005712 за ст. 185 ч.1 КК України («Крадіжка»), - до Черкаського відділу поліції надійшла заява від [PERSON]Г, про те, що 19.06.2016 року близько 13.00 год., за адресою: м. Черкаси, вул. Пацаєва, 20, біля 1 підїзду він отримав тілесні ушкодження після чого виявив відсутність власного мобільного телефону «Самсунг», [NUMBER] (а.с.106). Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.08.2017 року у кримінальній справі №711/3720/17 за обвинуваченням [PERSON] (а.с. 43-50) встановлено, що 19 червня 2016 року підсудний [PERSON] неподалік ТРЦ «Любава», розташованого в м. Черкаси, бульвар Шевченка, 208/1, отримав від особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, сім-картку оператора мобільного звязку Київстар № [NUMBER], яка була фінансовим телефоном до карткового рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» № 4149 6258 0255 0580 потерпілого [PERSON], і того ж дня в інтернет-клубі «Шарк» біля магазину «Мясорубка» по вул. С.Амброса в м. Черкаси, користуючись персональним компютером, зайшов на Інтернет сайт ПриватБанку в інтернет-банкінг «Приват24» та з використанням вказаної сім-картки зазначеного мобільного телефону самочинно, без дозволу власника не санкціоновано втрутився в роботу автоматизованої банківської системи ПАТ КБ «ПриватБанк» і здійснив активацію «Приват24» по цій сім-картці, а саме здійснив заміну пін-коду при вході до «Приват24», та, використовуючи цей інтернет-банкінг, вніс зміни до банківського комплексу, а саме - до основної банківської картки «Універсальна» № 4149 6258 0255 0580 з кредитним лімітом 10\~000 грн., та прикріпив допоміжну картку (нову банківську картку «Карта друга», яку отримав у відділенні Приватбанку безкоштовно) в «Приват24» до основної картки. В подальшому з використанням інтернет-банкінгу «Приват24» здійснив заяву на збільшення кредитного ліміту до 25\~000 грн.. Біля 22 год.03 хв. 19 червня 2016 року, знаходячись на перехресті вулиці Різдвяна та бульвару Шевченка в м. Черкаси, підсудний [PERSON] провів операцію по зняттю готівки з карткового рахунку потерпілого [PERSON] на загальну суму 24\~965 грн.28 коп. В цей же день в інтернет-клубі «Шарк», використовуючи фінансовий телефон, інтернет-банкінг «Приват24» та перевипущену банківську картку на імя [PERSON], підсудний [PERSON] замовив послугу «Оплата частинами» і біля 10 год. 20 червня 2016 року, перебуваючи біля магазину «Фокстрот», розташованого в приміщенні «Будинку торгівлі» по бульв. Шевченка, 205 в м. Черкаси, за допомогою терміналу самообслуговування здійснив незаконну дію з платіжною карткою потерпілого [PERSON]: з метою отримання послуги «Оплата частинами» поповнив перевипущену банківську картку на 1500 грн., чим підробив спосіб доступу до банківського рахунку, та в подальшому на протязі всього дня придбав в магазині «Фокстрот» за допомогою послуги «Оплата частинами» наступні товари: персональний компютер ноутбук «Асус» за 9000 грн., який зразу здав за 5000 грн. до ломбарду «Скарбниця», розташованого на площі [PERSON] в м. Черкаси; плазмовий телевізор «ЕлДжі» за 9000 грн., планшет «Леново» за 7000 грн. Вказаними діями [PERSON] повторно, таємно викрав чуже майно, чим вчинив злочин передбачений ч.2 ст. 185 КК України, підробив засіб доступу до банківських рахунків, чим вчинив злочин передбачений ч.1 ст. 200 КК України та не санкціоновано втрутився в роботу автоматизованих систем, що призвело до підробки інформації, чим вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 361 КК України. Згідно вироку суду - [PERSON] винним себе визнав і пояснив, що отримав від свого знайомого [PERSON] сім-картку потерпілого [PERSON] та використав її як доступ до його рахунку. Змінив пін-код та активував функцію «Приват24», а потім здійснив заявку на збільшення кредиту з 10 тис. до 25\~тис. грн., після чого частину коштів зняв готівкою. З використанням компютера, пін-коду та доступу до «Приват24» прикріпив допоміжну картку, яку поповнив на 1500 грн. і отримав послугу «Оплата частинами», після чого в магазині «Фокстрот» придбав в кредит товари, які здавав до ломбардів на своє або вигадане імя. Потерпілий [PERSON] в судовому засіданні з розгляду кримінальної справи №711/3720/17 пояснив, що 19.06.2016 на вулиці втратив свідомість і в цей час у нього хтось викрав мобільний телефон, в якому не було записано ні пін-коду, ні номеру банківської картки. У «ПриватБанку» йому навязали кредит на 10\~000 грн., яким він не користувався, а через певний час дізнався, що ліміт кредиту хтось підвищив до 25\~000 грн. і ця сума коштів була знята, у звязку з чим банк предявляє до нього матеріальні претензії. Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.08.2017 року (справа №711/3720/17) [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 200, ч.2 ст. 200, ч.1 ст. 357, ч.1 ст. 361, ч.2 ст. 361 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі. Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.08.2017 року (справа №711/3720/17) набрав законної сили 01.09.2017 року. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). За змістом ст. 12, 81 ЦПК України саме на сторін процесу покладено обовязок доказування обставин, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює на посаді прокурора Черкаської місцевої прокуратури та був процесуальним керівником у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні ряду злочинів. В ході досудового розслідування було встановлено, що мобільний телефон у [PERSON] було викрадено і в подальшому передано [PERSON], який і заволодів грошовими коштами. Як вбачається із розрахунку Банку доданого до позову (а.с. 4-5) та виписки по картковому рахунку [PERSON] (а.с. 78-83) станом на 01.06.2016 року заборгованість [PERSON] за договором від 11.10.2010 року становила 316,51 грн., яка повністю погашена. Заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь із [PERSON] фактично виникла у період 19-20 червня 2016 року, тобто внаслідок злочинних дій [PERSON], які полягали у несанкціонованому втручанні в роботу автоматизованої системи ПАТ КБ «ПриватБанк», підробці засобу доступу до банківського рахунку та викраденні грошових коштів, оцінка яким надана судом при ухвалені вироку. Саме у звязку із вказаною заборгованістю відповідачу і нараховані проценти, пеня та штрафи відносно яких Банком заявлені позовні вимоги у розглядуваній справі. Відповідно до ч.1 ст. 1071 ЦК України, - банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. За змістом п.1.32 ст. 1, п.20.1 ст. 20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», - власник рахунку може ініціювати списання коштів та розпоряджатися ними. Відповідно до пунктів 9 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, - користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові від 13.05.2015 року по справі №6-71цс15, - не встановлення обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, свідчить про відсутність вини, як підстави цивільно-правової відповідальності. Під час розгляду судом позову Банку до [PERSON], позивачем не надано доказів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за допомогою його карткового рахунку. Натомість вироком суду, який набрав законної сили, встановлено що грошові кошти, які [PERSON] просить стягнути із [PERSON], як кредит, були викрадені внаслідок вчинення злочинів передбачених статтями 185, 200 та 361 КК України. Оскільки списання грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] у період 19-20 червня 2016 року відбулося не за його розпорядженням, як власника рахунку, а внаслідок вчинення злочину якому він не сприяв, відповідач не повинен нести за такі операції цивільно-правову відповідальність у вигляді сплати кредиту, процентів, пені та штрафів. Сам по собі факт списання Банком грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] та облік Банком заборгованості на цьому рахунку не є підставою для задоволення позову. За таких обставин судом не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог Банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання банківських послуг від 11.10.2010 року. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати понесені Банком при зверненні до суду стягненню із відповідача не підлягають. На підставі ст. 207, 610, 614, 638, 1048-1050, 1054-1055, 1071 ЦК України,

Outcome: dismissed