Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» 21 лютого 2014 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виселення. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 3 березня 2014 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали, які представником позивача 28 березня 2014 року було усунуто. Позивач у своєму позові посилався на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2007-058-М, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 60 000 доларів США, строком до 31 травня 2022 року, а відповідач зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 31 травня 2007 року уклали договір іпотеки № 2007-058-М, згідно з умовами якого, відповідач надала в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], загальною площею 56,60 кв. м, житловою площею 40,40 кв. м, яка належить їй на праві власності, відповідно до договору купівлі-продажу. Однак відповідачем свої зобов'язання за кредитним договором не виконувалися належним чином. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 25 жовтня 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено заочне рішення, яке 19 лютого 2014 року набрало законної сили, яким було ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], загальною площею 56,60 кв. м., житловою площею 40,40 кв. м., шляхом здійснення процедури продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідачем у добровільному порядку квартира [ADDRESS] в звільнена не була. Позивач у своєму позові просив виселити [PERSON] та інших осіб, які проживають в квартирі [ADDRESS]. Представник позивача у своїй заяві до суду просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити, ухваливши заочне рішення. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання була повідомлена в порядку, передбаченому чинним законодавством України, у судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 19 лютого 2014 року було ухвалено - в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 2007-058-М від 31 травня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] в розмірі 52 383,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21 травня 2013 року складає 418 574 грн. 04 коп., з яких заборгованість за кредитом - 45 422,46 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 6 879,43 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 81,97 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 2007-058-М від 31 травня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], а саме, на трикімнатну квартиру загальною площею 56,60 кв. м, житловою площею 40,40 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; реалізувати предмет іпотеки шляхом здійснення процедури продажу предмету іпотеки будь-яким способом будь-якій особі-покупцеві з отриманням витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, з дотриманням вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; визначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с. 36-40). Трикімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на праві власності, відповідно до договору купівлі-продажу від 31 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] 31 травня 2007 року (а.с. 20). Відповідно до довідки про склад сім'ї № 6260 від 29 серпня 2013 року, виданої КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25», незареєстрованим власником значиться [PERSON], зареєстрованих осіб за цією адресою не значиться (а.с. 50). Крім того, з довідки відділу адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 46). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. На підставі ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. На підставі ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу [PERSON] було направлено вимогу № 30.1.0.0/2-DF0 від 20 грудня 2013 року з пропозицією добровільного звільнення предмету іпотеки, на який заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2013 року було звернуто стягнення - квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 56,60 кв. м, житловою площею 40,40 кв. м (а.с. 17), про що свідчить реєстр поштових відправлень ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 18-19). [PERSON] у добровільному порядку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], звільнено не було. З матеріалів справи вбачається, що власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], будь-яких інших осіб, які є зареєстрованими за адресою цієї квартири, не значиться, а тому на підставі вищезазначеного виселенню з цієї квартири підлягає лише [PERSON] Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. 1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 243 грн. 60 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved