Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

Начальник Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області (далі - УПСЗН) Ковтун Н.П. 13 червня 2018 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що [PERSON] звернулась до УПСЗН із заявою від 05 січня 2016 року № 210 про призначення допомоги на сина [PERSON] їй як одинокій матері. Рішенням від 25 січня 2016 року відповідачу було призначено таку допомогу з 01 січня 2016 року по 03 травня 2016 року в розмірі 618 грн. 98 коп., з 04 травня 2016 року по 30 червня 2016 року в розмірі 906 грн. 98 коп., а всього в розмірі 2 555 грн. 61 коп. [PERSON] 12 березня 2016 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на свого чоловіка. Згідно повідомлення про визнання батьківства від 20 липня 2016 року № 18/02/02/-46 Кремінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області до актового запису про народження [PERSON] № 02 від 11 травня 2010 року на підставі заяви внесені відомості про батька, а 11 липня 2016 видано нове свідоцтво про народження дитини на прізвище [PERSON]. У зв'язку з тим, що відповідач не повідомила про зміну обставин, що впливають на виплату допомоги, а саме про факт реєстрації шлюбу з особою, від якої вона має дитину, остання повинна повернути надмірно виплачену суму допомоги. Відповідач 21 липня 2016 року надала до УПСЗН заяву про припинення виплати допомоги для дітей одиноким матерям у зв'язку з визнанням батьківства її теперішнім чоловіком і заяву, якою зобов'язалася повернути 2 555 грн. 61 коп. шляхом внесення готівки на рахунок позивача протягом року. До кінця грудня 2016 року відповідачем жодних коштів на рахунок УПСЗН не внесено. З метою врегулювання питання щодо повернення надміру виплаченої суми допомоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення, яке остання отримала 23 січня 2017 року, але станом на травень 2018 року гроші не повернула. Тому з посиланням на ст.ст. 1212,1225 ЦК України просить стягнути з відповідача 2 555 грн. 61 коп. Представник позивача Кравченко Л.О. у судове засідання не з'явилася, у заяві на ім'я суду просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги УПСЗН підтримує. Тому суд відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України вирішив справу розглянути за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] 13 серпня 2018 року надала суду відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги УПСЗН не визнає з посиланням на те, що вона як одинока мати отримала допомогу на дитину в розмірі 2 555 грн.61 коп. Потім уклала шлюб з [PERSON], який визнав себе батьком дитини і вона про це своєчасно попередила позивача. Заяву про повернення цієї суми вона підписала на друкованому документі під час поганого морального та психічного стану у зв'язку з вагітністю та хворобою своєї матері, а також під психологічним впливом працівників позивача. Позивач 23 серпня 2018 року надала суду відповідь на відзив, в якій спростовуються доводи викладені у відзиві на позовну заяву відповідача. Відповідач [PERSON] зі своїм представником [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали з посиланням на викладені у відзиві на позовну заяву доводи. Зазначають, що на час призначення допомоги вона із [PERSON] разом не проживала, після реєстрації шлюбу одразу повідомила про це позивача, але допомогу їй продовжували нараховувати. Заява про визнання батьківства була подана 11 липня 2016 року, тобто після припинення виплати їй допомоги. Крім того, про даний факт вона 21 липня 2016 року повідомила УПСЗН. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача та її представника, суд приходить до наступних висновків. Статтею 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року зі змінами визначено, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. При реєстрації цією жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей, допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається. Відповідно до ст. 22 вказаного Закону одержувачі державної допомоги зобов'язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуто, згодом відпала. Одночасно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб доіснування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто, не може бути витребувано у особи, як безпідставно набуте майно, грошові кошти, сплачені їй у якості встановленої законодавством грошової допомоги, якщо їх виплачено добровільно, відсутні рахункові помилки та недобросовісність з боку набувача. Докази, які надано суду, свідчать про наступне. Відповідно до заяви від 05 січня 2016 року № 210 (а.с. 7-8) [PERSON] звернулася до УПСЗН з заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям та державної допомоги малозабезпеченим сім'ям ззобов'язанням повідомити у 10 - денний термін про зміну у складі сім'ї та усиновлення дитини. Того ж дня нею подано декларацію про доходи, в якій у якості члена сім'ї зазначено малолітнього сина [PERSON] (а.с. 9-10, 11). Рішенням УПСЗН від 25 січня 2016 року (а.с. 12) [PERSON] призначена допомога сім'ям з дітьми з 01 січня 2016 року по 30 червня 2016 року. [PERSON] 12 березня 2016 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 14), про що заявою від 15 березня 2016 року повідомила позивача (а.с. 17), де вказала, що батьком дитини він не є. Тобто вимоги ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» відповідач виконала. Розпорядженням позивача від 18 квітня 2016 року (а.с.13) відповідачу вже на ім'я [PERSON] була призначена допомога на дитину з 01 травня 2016 року по 30 червня 2016 року. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень (а.с. 60-61) на підставі заяви матері та батька дитини про визнання батьківства від 11 липня 2016 року того ж дня було внесено зміни до актового запису про народження [PERSON] та батьком дитини зазначено [PERSON] (а.с.19). Кремінським РВ ДРАЦС 20 липня 2016 року було направлено повідомлення до Управління соціального захисту населення про визнання батьківства щодо внесення змін до актового запису про народження [PERSON]. (а.с. 18). [PERSON] 21 липня 2016 року звернулася до позивача із заявою про припинення виплати соціальної допомоги одиноким матерям у зв'язку з встановленням батьківства щодо її дитини поза межами судового провадження (а.с. 20). Тому суд не бачить підстав для задоволення вимог позивача, оскільки вона своєчасно звернулася до позивача з заявою про зміну свого сімейного стану. Крім того, суд звертає увагу також на наступне. Правовою природою інституту безпідставного отримання майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття майна виникають за наявності набуття майна за рахунок іншої особи і відсутністю правової підстави для набуття майна. Тобто законодавець посилається на відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 13 ЦПК України. Під відсутністю правової підстави необхідно розуміти такий перехід майна від позивача до відповідача, який не ґрунтується на вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують ці права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки виникають також з правочинів. Згідно до положень ч.1 ст.202, ч.ч.1,2 ст.205, ч.1 ст.207 цього Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Він вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Таким чином можна стверджувати, що такий правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна, отримання грошових коштів. Допомога, отримана відповідачем, не може вважатися набутим без достатніх правових підстав, тому що вони отримані у спосіб не заборонений цивільним законодавством з метою забезпечення породження сторонами правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Положення ч.1 ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні майно підлягає поверненню іншій стороні тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних засобів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна без достатніх правових підстав договірний або адміністративний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 цього Кодексу і як наслідок зобов'язання відповідача повернути гроші позивачу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року № 6 - 122цс14 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року №668/7704/15-ц. Зміст рішення та розпорядження позивача про надання матеріальної допомоги відповідачу свідчить про наявність між ними правових відносин у вигляді видання індивідуального акта на підставі нормативно - правових актів. Наявність рахункової помилки позивача та ознак недобросовісності з боку відповідача суд не вбачає. Доводи відповідача щодо перебування під час підписання заяви про зобов'язання повернути надміру виплачену грошову допомогу від 21 липня 2016 року (а.с. 21) у неналежному моральному та психологічному стані підтверджується довідками про її вагітність та хворобу її матері (а.с. 57-58, 62). Вказана заява та її пояснення (а.с.20) з цього приводу складені в один день, що позбавляло її належним чином сформувати свою правову позицію. Тим більше, що відповідач у подальшому відмовилася від цієї заяви. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України сума сплаченого судового збору стягненню на користь позивача не підлягає.

Outcome: dismissed