Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Ананьївської міської ради (Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області) про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування. Згідно позовної заяви, [PERSON] помер [INFO] . На момент смерті він проживав за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві зазначено, що разом з ним на момент смерті проживала [PERSON] , що підтверджується довідкою сільської ради. Після смерті позивачка звернулася до Ананьївської районної державної нотаріальної контори з метою відкриття спадкової справи на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України. Спадщина була відкрита, номер справи у нотаріуса 159/2019. Як зазначено в позовній заяві, відповідно до інформаційної довідки із спадкового реєстру № 55902589 від 18 квітня 2019 року інформація щодо заповітів відсутня. При цьому, як вказує позивачка відповідно до листа № 280/101-19 від 23.04.2019 року відділу в Ананьївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області вказано, що згідно з Книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) на ім`я [PERSON] , 02 вересня 1996 року за №431 Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0187989 площею 5,54 в умовних кадастрових гектарах на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області №245 від 06 серпня 1996 року, який перебував в колективній власності КСП «України» та розташований на території Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. Згідно позовної заяви, відповідно до публікації в газеті «Вісті Ананьївщини» від 09 березня 2019 року «загублений сертифікат на право власності на земельну ділянку (серія ОД № 0187989), виданий 02 вересня 1996 року на ім`я [PERSON] , вважати втраченим». Проте, 18 квітня 2019 року листом за № 670/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності у зв`язку з відсутністю рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менше п`яти років та відсутності оригінала правовстановлюючого документа, а саме сертифікату про право на земельну частку (пай). При цьому, враховуючи те, що встановлення факту породжує для позивача певні юридичні наслідки (можливість оформлення права на спадщину) та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, позивач просить суд встановити факт проживання [PERSON] з спадкодавцем [PERSON] більше п`яти років, а саме з 1997 року по [INFO] . Крім того, позивачка зазначає, що статтями 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державної адміністрації. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст.3 вищевказаного Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Згідно статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, позивачка по справі отримати свідоцтво про право на спадщину на пай не має можливості через те, що оригінал відповідного сертифікату про право на земельну ділянку був втрачений. Вказані обставини є підставою для звернення до суду з заявою про визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою суду від 15 вересня 2020 року у справі було відкрито провадження, прийнято рішення про здійснення її розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання. Відповідачам, у вказаній ухвалі, було роз`яснено право та надано час для подання відзиву на позовну заяву, роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою. Копію ухвали суду від 15 вересня 2020 року про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви та додатків до неї, було направлено відповідачу - Коханівській сільській ради Ананьївського району Одеської області з супровідним листом від 16 вересня 2020 року за вихідним №491/695/20/5306/2020 (а.с.37) та було отримано зазначеним відповідачем 31 жовтня 2020 року, що підтверджується розпискою в «Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення…» (а.с.55). При цьому, ані в установлений в ухвалі від 15 вересня 2020 року п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали, а ні в подальшому відповідачем відзив на позовну заяву, або зустрічну позовні заяву до суду подано не було. Ухвалою суду від 15 грудня 2020 року (а.с.59-61) за клопотанням представника позивача (а.с.21-22) було витребувано докази, а саме витребувано в Ананьївській районній державній нотаріальній конторі Одеської області належним чином завірену копію спадкової справи померлого [INFO] [PERSON] , зареєстровану в Спадковому реєстрі 18 квітня 2019 року, номер у Спадковому реєстрі 64077604, номер у нотаріуса - 159/2019. На виконання зазначеної ухвали Ананьївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області листом від 17 грудня 2020 року вихідний №1437/01-16 (а.с.67) було надано суду належним чином завірену копію спадкової справи №159/2019, заведеної на майно [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.68-82). Ухвалою суду від 26 січня 2021 року (а.с.96), після виконання завдань підготовчого провадження, визначених статтею 189 ЦПК України, у справі було закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті. Слід звернути увагу на те, що при подачі позовної заяви позивачем в якості відповідача у справі було зазначено Коханівську сільську раду Ананьївського району Одеської області, як орган місцевого самоврядування, юрисдикція якого поширюється на територію, на якій розташовано спірну земельну ділянку. Проте, 2 лютого 2021 року на адресу суду надійшло клопотання Ананьївської міської ради від 2 лютого 2021 року №301 (а.с.101-108), з якого вбачалося, що Ананьївська міська рада є правонаступником Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року №720-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області» та рішення Ананьївської міської ради від 17 листопада 2020 року №13-VIII «Про реорганізацію юридичних осіб сільських рад шляхом приєднання до міської ради». На підтвердження зазначених доводів до клопотання додано копію розпорядження Ананьївської міської ради від 17 листопада 2020 року №13-VIII «Про реорганізацію юридичних осіб сільських рад шляхом приєднання до міської ради» (а.с.103-107), а також в подальшому копію рішення Ананьївської міської ради від 26 лютого 2021 року №135- VIII (а.с.115-117) «Про припинення діяльності юридичних осіб», відповідно до якого Коханівську сільську раду Ананьївського району Одеської області (ЄДРПОУ 04377285) припинено, як юридичну особи, шляхом приєднання до Ананьївської міської ради (ЄДРПОУ 04056807). Частиною 1 статті 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. При цьому, відповідно до частини 2 статті 55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Враховуючи викладене, протокольною ухвалою суду від 29 березня 2021 року (а.с.127) відповідача у справі - Коханівську сільську раду Ананьївського району Одеської області було замінено її правонаступником - Ананьївською міською радою. 3 червня 2021 року позивачка та її представник - адвокат Племениченко Геннадій Вячеславович, повноваження якого підтверджені копією ордеру серії ВН №1011547 від 13 серпня 2020 року (а.с.23), у судове засідання з розгляду справи не з`явилися. Проте, 3 червня 2021 року на адресу суду надійшла заява представника позивача (а.с.152), в якій він зазначив, що просить суд справу розглядати за відсутності позивачки та її представника, та винести рішення на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги задовольнити. Також, у вказаній заяві представник позивача зазначив, що відмовляється від допиту свідків [PERSON] та [PERSON] , клопотання про допит яких (а.с.142-143) було задоволено протокольною ухвалою суду від 26 квітня 2021 року (а.с.146). Судом було взято до уваги, що одними з загальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність та змагальність, які полягають зокрема в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог (ч.3 ст.12 ЦПК України), а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України). При цьому, як зазначалося, ухвалу про виклик та допит свідків [PERSON] та [PERSON] було постановлено саме за клопотанням представника позивача, у зв`язку з чим суд вважав, що заява представника позивача про відмову від допиту зазначених свідків підлягала задоволенню, про що судом без видалення до нарадчої кімнати було постановлено відповідну ухвалу. Представники відповідача - Ананьївської міської ради 03 червня 2021 року у судове засідання з розгляду справи не з`явилися, проте, 9 березня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання голови Ананьївської міської ради від 9 березня 2021 року №643 (а.с.113-114), в якому зазначено, що Ананьївська міська рада не має заперечень проти задоволення позову, у зв`язку з чим просить здійснити розгляд справи без участі представника міської ради. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників судового процесу. Враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, з урахуванням пояснень учасників справи, наданих ними письмово, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, при розгляді справи встановлено: Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка села Пасицели Ананьївського району Одеської області, зареєстрована в с.Мала Боярка Ананьївського району Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , що підтверджується доданими до позовної заяви копіями: паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 28 січня 2002 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.5-7) та картки платника податків бланк № [NUMBER] , виданої 3 лютого 2016 року Ананьївським відділенням Любашівської ОДПІ ГУ ДФС (а.с.7). Відповідачем є Ананьївська міська рада, розташована за адресою: 66400, Одеська обл., Ананьївський р-н, місто Ананьїв, вул.Незалежності, будинок 51, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 04056807, керівник - Тищенко Юрій Сергійович з 17 листопада 2020 року (повноваження щодо представництва юридичної особи без обмежень), що підтверджується відомостями, які відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» містяться у вільному доступі за адресою в мережі Інтернет [INFO] а також клопотанням Ананьївської міської ради від 2 лютого 2021 року №297 (а.с.101-102), з якого вбачалося, що Ананьївська міська рада є правонаступником Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року №720-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області» та рішення Ананьївської міської ради від 17 листопада 2020 року №13-VIII «Про реорганізацію юридичних осіб сільських рад шляхом приєднання до міської ради», та доданою до клопотання копією розпорядження Ананьївської міської ради від 17 листопада 2020 року №13-VIII «Про реорганізацію юридичних осіб сільських рад шляхом приєднання до міської ради» (а.с.103-107), а також копією рішення Ананьївської міської ради від 26 лютого 2021 року №135- VIII (а.с.115-117) «Про припинення діяльності юридичних осіб», відповідно до якого Коханівську сільську раду Ананьївського району Одеської області (ЄДРПОУ 04377285) припинено, як юридичну особи, шляхом приєднання до Ананьївської міської ради (ЄДРПОУ 04056807). Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в які просила: 1) встановити факти проживання однією сім`єю більше п`яти років її разом з спадкодавцем - [PERSON] , а саме з 1997 року по день його смерті; 2) визнати за позивачкою право на земельну ділянку (пай) у КСП «України» розміром 5,54 умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0187989 від 02 вересня 1996 року за №431, який виданий Ананьївського районною державною адміністрацією Одеської області на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області №245 від 06 серпня 1996 року в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] . Як вбачається з позовної заяви та інших матеріалів справи правовідносини, які мають в даному випадку стосуються, зокрема саме здійснення позивачкою права на спадкування, а отже врегульовані серед іншого Книгою шостою «Спадкове право» Цивільного кодексу України. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно частин 1 та 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частиною1 статті 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. В позовній заяві позивачка вказує на те, що [PERSON] помер [INFO] . На момент смерті він проживав за адресою: [ADDRESS] . Матеріали справи містять копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 4 грудня 2004 року Коханівською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.8), з якої вбачається, що [INFO] у селі Мала Боярка Ананьївського району Одеської області у віці 76 років помер [PERSON] , про що було складено актовий запис №22 від 4 грудня 2004 року. Також, в матеріалах спадкової справи №159/2019, заведеної на майно [PERSON] , міститься повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 18 квітня 2019 року №00022653698 (а.с.80), згідно якого [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , місце смерті - село Мала Боярка Ананьївського району Одеської області. Тобто, з урахуванням положень статей 1220-1221 ЦК України, в даному випадку датою відкриття спадщини є 3 грудня 2004 року, а місцем відкриття спадщини є село Мала Боярка Ананьївського району Одеської області. З цього приводу суд також зауважує, що в позовній заяві, зокрема її прохальній частині, а також деяких інших доданих до позовної заяви документах, дата смерті [PERSON] зазначена як «8 грудня 2004 року», проте це повністю спростовується наведеними вище документами, у зв`язку з чим суд вважає, що в даному випадку при підготовці позовної заяви було допущено технічну помилку та дату смерті [PERSON] в рішенні слід зазначати, відповідно до наданих документів, що підтверджують факт смерті, а саме як « [INFO] ». Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В позовній заяві зазначено, що [PERSON] за життя заповіту не склав. Вказане твердження знаходить своє підтвердження в матеріалах справи, а саме в інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 18 квітня 2019 року №55902589 (а.с.76), яка міститься в матеріалах спадкової справи №159/2019, наданій Ананьївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області. З наведеного вбачається, що в даному випадку має місце спадкування за законом. Згідно частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У позовній заяві позивачка зазначає, що з спадкодавцем [PERSON] більше п`яти років, а саме з 1997 року по [INFO] , тобто по день його смерті. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Тобто, позивачка вважає, що вона є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] . Проте, як зазначено в позовній заяві, при зверненні позивачки до Ананьївської районної державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, нотаріус у видачі зазначеного свідоцтва відмовила, посилаючись серед іншого на те, що факт проживання зі спадкодавцем не менше п`яти років до відкриття спадщини може бути підтверджений лише відповідним рішенням суду, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з вимогою про встановлення відповідного факту. Дійсно, в матеріалах справи міститься лист Ананьївської районної державної нотаріальної контори від 18 квітня 2019 року вихідний №670/02-14 (а.с.81), в якому нотаріус повідомляє позивачку, що не може видати їй свідоцтво про право на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] , оскільки позивачкою не підтверджено факт спільного проживання зі спадкодавцем не менше п`яти років до дня відкриття спадщини. Частиною 1 статті -39 Закону України «Про нотаріат» визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. У відповідності до положень зазначеної норми Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595) затверджено «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» пунктом 4.4 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» якого визначено, що непрацездатність утриманця за віком може бути підтверджена паспортом, свідоцтвом про народження; непрацездатність за станом здоров`я - за пенсійною книжкою або довідкою, виданою відповідним органом медико-соціальної експертизи. Факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Таким чином, встановлення зазначеного факту можливе лише за рішенням суду та має важливе юридичне значення для позивачки, а саме дозволить їй реалізувати право на спадкування після смерті [PERSON] . Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано судам, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно частин 1 та 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частинами 1 та 2 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно статей 78-80 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Зі змісту частини 2 статті 3 СК України вбачається, що для визнання відносин між особами сімейними мають існувати певні обставини, а саме спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків. Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15 зазначив, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Позивачкою додано до позовної заяви копію довідки Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 18 квітня 2019 року №278 (а.с.9), скріплену підписами голови та секретаря сільської ради, відповідно до якої [PERSON] дійсно постійно проживала однією сім`єю та вела спільне господарство з вересня 1997 року разом з [PERSON] в [ADDRESS] , по день смерті останнього. Зазначене опосередковано підтверджується довідкою Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 18 квітня 2019 року №277 (а.с.9), в якій зазначено, що [PERSON] по день своєї смерті проживав за адресою: [ADDRESS] , а також копією паспорту позивачки, в якій зазначено, що зареєстрованим місцем її проживання є с.Мала Боярка Ананьївського району Одеської області. Вказаний доказ жодним з учасників справи не оспорювався, підтверджує обставини, які підлягають доказуванню у справі, у зв`язку з чим може бути визнаний належним та допустимим. За наведених обставин вимоги позивачки про встановлення факту проживання однією сім`єю більше п`яти років її разом з спадкодавцем - [PERSON] , а саме з 1997 року по день його смерті, підлягають задоволенню. Щодо вимог позивачки про визнання за нею права в порядку спадкування на земельну частку (пай), суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як зазначалося, судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] . Слід звернути увагу на те, що Главою 87 ЦК України визначено порядок здійснення права на спадкування. Так, згідно частин 1-3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При цьому, з довідки Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 18 квітня 2019 року №278 (а.с.9), вбачається, що спільно з [PERSON] на момент його смерті проживала лише позивачка, що також підтверджується довідками Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 27 лютого 2019 року №140 (а.с.73) та №141 (а.с.74). З наведеного вбачається, що в даному випадку єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину згідно частини 3 статті 1268 ЦК України. При цьому, з листа Ананьївської районної державної нотаріальної контори від 18 квітня 2019 року вихідний №670/02-14 (а.с.81) вбачається, що позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину, що підтверджується також матеріалами спадкової справи №159/2019. Позивачка зазначає, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) площею 5,54 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала в колективній власності КСП «України» та розташована на території Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, посвідчене сертифікатом серії ОД №0187989 виданим 02 вересня 1996 року за №431 Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області №245 від 06 серпня 1996 року. Вказаний факт підтверджується доданою до позовної заяви копією листа відділу в Ананьївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №280/101-19 від 23 квітня 2019 року (а.с.12). З цього приводу суд зазначає наступне. Статтею 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України від 8 червня 1995 року визначалося, що Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення. Указом Президента України від 8 серпня 1995 року №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ №720) з метою забезпечення реалізації невідкладних заходів щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва було визначено порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям. Згідно пункту 1 Указу №720 паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 2 Указу №720 визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З наведеного вбачається, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай) в землях колективної власності КСП «Україна» Ананьївського району Одеської області, а отже воно, як набуте за життя, відповідно до положень статті 1218 ЦК України входило до складу його спадщини. Згідно частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як зазначалося, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є [PERSON] - позивачка. Проте, як зазначено в позовній заяві сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0187989, виданий 02 вересня 1996 року за №431 Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області №245 від 06 серпня 1996 року, було втрачено, що підтверджується оголошенням у газеті «Вісті Ананьївщини» №19 (11231) від 9 березня 2019 року (а.с.13-14). У зв`язку з цим, серед іншого нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва на право на спадщину листом Ананьївської районної державної нотаріальної контори від 18 квітня 2019 року вихідний №670/02-14 (а.с.81). При цьому, вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. З наведеного вбачається, що позивачем обрано вірний спосіб захисту його порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, а також доведено належними і допустимими доказами, обставини, якими обґрунтовано позовну вимогу, у зв`язку з чим вона підлягає задоволенню. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved