Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 грудня 2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 001-23023-211207, відповідно до якого відповідачу надано кредит у вигляді відновлювальної відкличної Кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. та на день укладення договору встановлює ліміт в сумі 3000 грн., зі сплатою проценту за користування кредитною лінією 29,90 % на рік. Однак відповідач своєчасно платежі не вносила внаслідок чого станом на 27 липня 2015 року утворився борг в сумі 3873 грн. 16 коп. Відповідач в судове засідання не зявилась, але надала до суду заяву в якій вказала, що позов не визнає та просить застосувати позовну давність, оскільки останній платіж вона внесла в грудня 2008 року та протягом всього наступного часу позивач жодних претензій не виказував. Судом встановлено, що позивач надав [PERSON] року кредит у вигляді відновлювальної відкличної Кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. та на день укладення договору встановив ліміт в сумі 3000 грн., зі сплатою проценту за користування кредитною лінією 29,90 на рік, що підтверджується копією кредитного договору № 001-23023-211207 (а.с. 3-4). Відповідно до кредитного договору відповідач повинна була здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно згідно графіку погашення кредиту та відсотків за ним. В порушення цього відповідач не сплачувала своєчасно кредит та відсотки і станом на 27 липня 2015 року допустила заборгованість в сумі 3873 грн. 16 коп. Таким чином з відповідача слід би було стягнути цю суму. Проте суд вважає, що заява відповідача про застосування позовної давності підлягає до задоволення і у вимогах позивача про стягнення кредиту належить відмовити. [PERSON] отримала кредит 21 грудня 2007 року з терміном дії договору до повного виконання сторонами зобовязань. Таке посилання в договорі на термін дії договору є неправомірним, оскільки кредитний договір обовязково має містити в собі строк дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 257 ЦК України позовна давність у спірних правовідносинах становить 3 роки. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Суд вважає доведеним, що на момент останнього платежу 10 грудня 2008 року вся сума кредиту мала стати простроченою заборгованістю. Позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового кредиту. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які походять з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Як вбачається з наданого банком розрахунку ціни позову (а.с.7) відповідач внесла останній платіж за кредит 10 грудня 2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з цього дня, з дня коли банк довідався про порушення свого права і збігає 10 грудня 2011 року. До суду позивач звернувся лише 27 серпня 2015 року тобто по збігу 4 років. Суд вважає, що за заявою відповідача про застосування позовної давності у вимогах про стягнення кредиту слід відмовити на підставі ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України. На підставі ст.ст.257, 261, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed