Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 15.08.2008 року в загальній сумі 47134,22 Євро, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 36530,42 Євро та відсотків за користування кредитом в сумі 10603,80 Євро, посилаючись на невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором та поручительством [PERSON] по зобов'язанням [PERSON] за цим кредитним договором, а також перехід права вимоги за ним до позивача. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Сведбанк», ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», третя особа: [PERSON], в якому просила визнати недійсними договори купівлі-продажу прав вимоги укладені 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» й 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» в частині відступлення права вимоги до [PERSON], посилаючись на те що спірні договори фактично є договорами факторингу яку укладені з порушенням вимог діючого законодавства та порушують її права, як споживача фінансових послуг ВАТ «Сведбанк». Представник ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали заяви в яких просили розглядати справу без їх участі. Представники ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта-Банк» й [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ПАТ «Альфа-Банк» підлягає задоволенню, а в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ Сведбанк») і [PERSON] 15.08.2008 року був укладений в письмовому вигляді кредитний договір №2102/0808/71-137, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 51800 Євро на строк до 15.08.2028 року включно, на придбання житлового будинку №84-б по вул.Стадіонна в с.Чорнобаївка Білозерського район Херсонської області, а остання в свою чергу зобов'язалася погашати його з оплатою відсотків у розмірі 11,5 % річних за користування кредитними коштами. ВАТ «Сведбанк» свої зобов'язання за договором виконані, а [PERSON] тривалий час свої зобов'язання за договором не виконувала та станом на 29.09.2016 року має заборгованість за цим договором в загальній 47143,22 Євро, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 36530,42 Євро та відсотків за користування кредитом в сумі 10603,80 Євро, що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. Згідно договору поруки №2102/0808/71-137-Р-1 від 15.08.2008 року [PERSON] взяв на себе зобов'язання перед ВАТ «Сведбанк» відповідати по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору від 15.08.2008 року. З матеріалів справи вбачається, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого відбулася зміна кредитора у зобов'язаннях з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Дельта Банк», в тому числі за кредитним договором №2102/0808/71-137 від 15.08.2008 року укладеним з [PERSON]. Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року, ПАТ «Дельта Банк» відступив свої права вимоги кредитора за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №2102/0808/71-137 від 15.08.2008 року новому кредитору ПАТ «Альфа Банк». Вказані обставини відповідачами за первісним позовом не заперечувались. За таких обставин вимоги ПАТ «Альфа-Банк», в силу умов кредитного договору і договору поруки від 15.08.2008 року та ст.ст. 512, 526, 554, 611, 1050, 1054 ЦК України, є законними та обґрунтованими й підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо зустрічних вимог [PERSON], оцінивши в сукупності досліджені докази, суд приходить до виисновку про їх необгрунтованість з наступних підстав. Так, зміна кредиторів у зобов'язаннях шляхом відступлення права вимоги за оспорюваними договорами укладеними 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» й 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» була реалізована сторонами договорів на підставі статей 512-516 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 10.5 кредитного договору укладеного між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» визначено, що банк має право повністю або частково перевести свої права та зобов'язання по цьому договору, а також по угодам, повязаним із забезпеченням повернення кредиту третім особам без згоди позичальника. Тобто, ПАТ «Альфа-Банк» став новим кредитором у зобов'язанні на підставі норм діючого законодавства та відповідно до умов договору уклаленого ВАТ «Сведбанк» з [PERSON] При цьому, факт зміни кредитора не змінює умов укладених кредитного договору №2102/0808/71-137 від 15.08.2008 року та договору поруки №2102/0808/71-137-Р-1 від 15.08.2008 року з якими відповідачі за первісним позовом погодились, надавши письмову згоду відповідно до п.8.3 кредитного договору. Загальними правовими підставами визнання правочину недійсним є порушення умов його дійсності. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 цього Кодексу, зокрема, коли зміст правочину суперечить вимогам діючого законодавства. Вказані положення закону при укладенні оспорюваних договорів були дотримані, підтверджень порушень вимог діючого законодавства при їх укладенні в судовому засіданні не встановлено. Відповідно до ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. При цьому, визнається він недійсним, якщо таким правочином порушено право цієї особи і воно може бути відновлено шляхом повернення сторін цього правочину до первісного стану. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження того, що договори купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» й від 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладені з порушенням положень чинного законодавства та не доведено порушення її прав внаслідок укаледння оспорюваних договорів, у зв'язку з чим підстав для задоволення вимог [PERSON] суд не вбачає. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, з відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача за первісним позовом ПАТ «Альфа Банк» по 9873 грн. 15 коп. з кожного в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved