Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» (далі Позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 8693,82 доларів США та витрат, понесених у зв'язку зі сплатою судового збору, у розмірі 3365,48 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.04.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №490061813, згідно умов якого Відповідач отримав кредит у розмірі 10930,69 доларів США. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу кредит в сумі та на умовах встановлених договором. Відповідачі, свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 16.09.2016 року має прострочену заборгованість у розмірі 8693,82 доларів США, що складається з заборгованості: за кредитом - 3123,40 доларів США; за відсотками - 644,25 доларів США; за пенею - 4926,17 доларів США, яку Позивач просить стягнути з Відповідача на його користь. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просив розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 16.04.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №490061813, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 10930,69 доларів США на строк до 16.04.2013 року зі сплатою 14,5 % річних. ПАТ «Альфа Банк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ «Альфа Банк». Позивач своє зобов'язання виконав належним чином, а саме надав Відповідачу кредит в розмірі та на умовах встановлених договором. Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідач [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов договору, у зв'язку із чим станом на 16.09.2016 року має прострочену заборгованість у розмірі 8693,82 доларів США, що складається з заборгованості: за кредитом - 3123,40 доларів США; за відсотками - 644,25 доларів США; за пенею - 4926,17 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом, та вказаний розрахунок суд приймає як належний та допустимий доказ, оскільки доказів протилежного стороною відповідачів не представлено. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] свої зобов'язання не виконує, а саме не здійснює погашення заборгованості за кредитом, відсотків за користування ним, визначених платежів у встановленому договором порядку та строки. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У відповідності до статей 526,530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Вказаний розрахунок суд приймає як належний та допустимий доказ, оскільки доказів протилежного стороною відповідачів не представлено. У пункті 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 23.11.2016 за курсом Національного банку України вартість 1 долара США становить 26,07 грн. За таких обставин, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі, що становить 8693,82 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України станом на день ухвалення рішення становить 226647 грн. 89 коп. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст. ст. 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та такі необхідно задовольнити. Крім цього, згідно з ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 3365,48 грн. На підставі статей 526, 527, 530, 533, 543, 549, 554, 599, 611, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved