Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21.11.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір DOM7GК40000170, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 30 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісячно з кінцевим терміном повернення 21 листопада 2026 року. Порушуючи умови договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.10.2012 року має заборгованість у розмірі 54 622, 24 доларів США, яка складається з наступного: 29 987,08 доларів США - заборгованість за кредитом, 14 141, 98 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 100 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 8 393,18 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. На підставі наведеного просили суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 54 622, 24 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 436 431, 70 гри. та судовий збір у розмірі 3219 грн. Рішенням Центрально-міського районного суду м. Макіївки від 04 листопада 2013 року у задоволені позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. В апеляційній скарзі позивач - Банк просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що рішення суду суперечить нормам матеріального та процесуального законів. Зокрема вказує, що укладений між Позивачем та Відповідачем кредитний договір є правомірним, адже він не визнаний судом недійсним, його недійсність прямо не встановлена законом. Кредитний договір не містить жодного з дефектів його елементів, в повній мірі відповідає законодавству України, сторони досягай згоди з усіх істотних умов договору, уклали договір у письмовій формі на підставі вільного волевиявлення, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, а, отже підлягає виконанню. Судом першої інстанції не були з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Банк вважає, що судом безпідставно відмовлено у задоволені позовних вимог. У зв'язку чим просить скасувати рішення суду першої інстанції. В засіданні апеляційного суду представник Банку апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 21.11.2006 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір № DOM7GК40000170, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 30 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісячно з кінцевим терміном повернення 21 листопада 2026 року. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, у відповідача є заборгованість за кредитом у розмірі 54 622, 24 доларів США, яка складається з наступного: 29 987, 08 доларів США - заборгованість за кредитом, 14 141, 98 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 100 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 8393,18 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачем [PERSON] та його представником - [PERSON] у судовому засіданні суду першої інстанції, було заявлено клопотання про призначення і проведення судово-економічної експертизи. Ухвалою суду від 01.02.2013 року, клопотання про призначення і проведення судово-економічної експертизи було задоволено, а також зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» надати експерту для проведення судово-економічної експертизи положення ПАТ КБ «Приватбанк» про кредитування фізичних осіб станом на 21.11.2006 року та кредитну справу на ім'я [PERSON] Копію вказаної ухвали суду отримав представник ПАТ КБ «Приватбанк», який діє на підставі довіреності - Утушкін О.О., про що свідчить відповідна розписка, яка долучена до матеріалів справи. Під час знаходження цивільної справи в експертній установі до суду неодноразово надходили клопотання експерта про витребування у ПАТ КБ «Приватбанк» необхідних для проведення призначеної експертизи документів, на підставі яких судом неодноразово надсилались листи на адресу позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою про надання зазначених у клопотаннях документів з роз'ясненням наслідків ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів. Вказані вимоги суду були отримані ПАТ КБ «Приватбанк», про що свідчить розписка рекомендованого листа, але витребуваних матеріалів ані до суду, ані до експертної установи так і не надійшло, у зв'язку з чим Донецьким НДІ судових експертиз 18.06.2013 року справу було повернуто без виконання призначеної судом експертизи з повідомленням про неможливість надання висновку експерта у зв'язку з ненаданням необхідних документів. У подальшому, ухвалою суду від 26.07.2013 року за клопотанням відповідача [PERSON] та його представника - [PERSON] судом знову була призначена судово-економічна експертиза. Зазначеною ухвалою суду також було зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» надати експерту для проведення судово-економічної експертизи необхідні документи, вже з урахуванням клопотань експерта, які раніше надходили до суду, при призначенні експертизи в перше. Ухвала суду від 26.07.2013 року знов була особисто отримана представником позивача ПАТ КБ «Приватбанк», який діє на підставі довіреності - Угушкіним О.О., про що свідчить відповідна розписка, яка долучена до матеріалів справи. Під час знаходження цивільної справи в експертній установі до суду знову 13.08.2013 року надійшло клопотання експерта про витребування у ПАТ КБ «Приватбанк» необхідних для проведення дослідження документів, на підставі якого судом надсилався лист на адресу позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою про надання зазначених у клопотанні та ухвалі суду документів з роз'ясненням наслідків ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів. Представник позивача - Утушкін О.О. отримав вказану вимогу особисто, про що свідчить відповідна розписка, однак витребуваних матеріалів ані до суду, ані до експертної установи так і не надійшло, у зв'язку з чим Донецьким НДІ судових експертиз 11.10.2013 року справу знову було повернуто з експертизи без виконання ухвали суду, з повідомленням про неможливість надання висновку експерта у зв'язку з ненаданням необхідних документів. Відмовляючи у задоволені позовних вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач ухилився від проведення судово-економічної експертизи, шляхом не надання експертам необхідних матеріалів, без яких провести експертизу неможливо, тобто позивачем не було доведено в судовому засіданні розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № DOM7GК40000170 від 21.11.2006 року. Але, з таким висновком суду погодитись не можливо. Відповідно до частини 1 статті 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Призначаючи по справі судову-економічну експертизу, суд виходив з того, що без проведення такої експертизи розгляд справи по суті не є можливим, а для з'ясування обставин, що мають значення для справи, потрібні спеціальні знання у галузі банківської справи. Судова колегія апеляційного суду не погоджується з вказаним висновком суду. Висновок експерта - це один з доказів по цивільній справі. І нормами цивільного процесуального законодавства передбачені і інші види доказів. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. В статті 64 ЦПК України міститься поняття «письмові докази». Відповідно до частини 1 вказаної норми закону письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. В обгрунтування своїх позовних вимог Банк надав суду кредитний договір № DOM 7GK 4000 0170 від 21 листопада 2006 року (а.с.8-10 том 1), рішення Центрально-Міського районного суду міста Макіївки від 14 травня 2012 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання незаконним підвищення процентної ставки за кредитним договором, зарахування зайво утриманих сум по відсотках за користування кредитом в рахунок погашення кредиту (а.с.29-30 том 1). Указане рішення набрало чинності 26 червня 2012 року і відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З наданих суду доказів встановлено, і це не оспорюють сторони, що 21 листопада 2006 року між Банком та [PERSON] укладений кредитний договір № DOM 7GK 4000 0170, за яким Банк зобов'язується надати позичальнику [PERSON] шляхом видачі готівкою через касу на строк з 21 листопада 2006 року по 21 листопада 2026 року включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредит в сумі 36000 доларів США, з яких: на придбання квартири - 30000 доларів США, а також 6000 доларів США на оплату страхових платежів у порядку, передбаченому вказаним договором, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі суми 0.20% від суми виданого кредиту щомісячно в Період сплати, процентів за дострокове погашення кредиту у відповідності з пунктом 3.11 цього договору і винагороду за проведення додаткового моніторингу згідно пункту 6.2 цього договору. Періодом сплати вважається період з 25 по 30 число кожного місяця. Звертаючись в суд з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, Банк посилався на те, що відповідач не виконував належним чином своїх зобов'язань і має заборгованість в загальній сумі 54 622, 24 доларів США, яка складається з наступного: 29 987, 08 доларів США - заборгованість за кредитом, 14 141, 98 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 100 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 8 393,18 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач [PERSON] посилався на те, що розрахунок його заборгованості перед Банком є необгрунтованим. А після ухвалення 12 травня 2012 року судового рішення Банк не зробив перерахунок зайво отриманих грошових коштів по відсотках за користування кредитом. Розглядаючи справу, суд першої інстанції не перевірив доводів і заперечень сторін по справі, не повно з'ясував обставини, які мають значення для справи , не застосував норми матеріального права, що мали бути застосовані і зробив поспішний висновок про необґрунтованість позовних вимог Банку. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, і передбачену договором суму передав боржнику. Відповідач [PERSON] неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, здійснював повернення кредитних коштів нерегулярно і не в повному обсязі. На підтвердження своїх доводів про виконання грошових зобов'язань перед Банком відповідач надав суду першої інстанції квитанції про сплату кредиту за період з 28 грудня 2006 року по 12 грудня 2012 року, копії яких знаходяться на аркушах справи 38-67. Аналіз цих доказів дає підстави зробити висновок про те, що 28 грудня 2006 року, 29 січня 2007 року, 27 лютого 2007 року, 26 березня 2007 року, 27 грудня 2007 року, 30 жовтня 2008 року, 27 серпня 2010 року, 30 вересня 2010 року, 30 жовтня 2010 року, 30 листопада 2010 року 30 грудня 2010 року,30 червня 2011 року, 28 жовтня 2011 року, 29 листопада 2011 року, 29 грудня 2011 року, 30 січня 2012 року, 28, 30 липня 2012 року, 27 серпня 2012 року відповідач виконував свої зобов'язання за кредитним договором, сплачуючи передбачені договором суми у строки, що встановлені домовленістю між сторонами. У інших випадках відповідач порушував строки повернення кредитних коштів, або сплачував суми, які не покривали його витрат, що передбачені кредитним договором. Відповідно до пункту 3.2 кредитного договору при порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пунктами 1.1, 2.24, 2.3.3 даного договору Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом в розмірі подвійному від, вказаного у пункті 1.1 в місяць, нарахованої на суму непогашеної у строк заборгованості по Кредиту. Розраховані відповідно до цього пункту договору проценти сплачуються Позичальником щомісячно у Період уплати понад вказаної у пункті 1.1 суми щомісячного платежу по Кредитному договору ( у випадку погашення заборгованості шляхом надання щомісячного платежу і установлення його суми в п.1.1. Відповідно до пункту 3.3 кредитного договору кошти, отримані від Позичальника для погашення заборгованості за кредитним договором насамперед направляються на погашення затрат/збитків Банку відповідно до пунктів 2.2.9, 2.3.8 кредитного договору, потім пені відповідно до договору, потім простроченої комісії, простроченої винагороди, прострочених процентів за договором кредиту, простроченої заборгованості, частина суми, що залишилась - направляється на погашення кредиту: комісії, винагороди, процентів, кредиту. Повне погашення заборгованості по кредиту виконується не пізніше дати закінчення строку користування кредитом, що вказаний у пункті 1.1. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії, процентів та/ або частини кредиту до останнього дня періоду сплати, вони вважаються простроченими. Згідно пункту 3.4 кредитного договору нарахування процентів здійснюється в останню дату уплати процентів, при цьому проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кожен календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування Кредитом - 360 днів на рік. Проценти нараховуються щомісячно за період з першої дати попереднього Періоду уплати по дату, що передує першому дню поточного періоду уплати включно. Дата погашення Кредиту в розрахунок не включається . Повне погашення процентів здійснюється не пізніше дня повного погашення суми Кредиту. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. З приведеної норми Закону видно, що сторони за договором є вільними при укладанні договору і врегульовують свої правовідносини на свій розсуд. На час розгляду справи Кредитний договір між сторонами є чинним і тому обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи, що відповідач не належним чином виконував свої кредитні зобов'язання, систематично порушував строки повернення кредиту, Банк мав підстави зараховувати отримані грошові кошти у порядку, передбаченому кредитним договором, спрямовуючи ці кошти насамперед на погашення затрат/збитків Банку відповідно до пунктів 2.2.9, 2.3.8 кредитного договору, потім пені відповідно до договору, потім простроченої комісії, простроченої винагороди, прострочених процентів за договором кредиту, простроченої заборгованості. Тому доводи відповідача про те, що розрахунок його заборгованості за кредитним договором, що зроблений Банком, не відповідає дійсності, є безпідставними і такими, що не грунтуються на законі і матеріалах справи. Приведені відповідачем розрахунки сплачених ним сум і суми заборгованості не відповідає умовам Кредитного договору і тому не може бути підставою для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог. Неспроможними є доводи відповідача про те, що Банк неправильно під час розрахунку заборгованості використовував не передбачену договором процентну ставку і замість 12% на рік застосовував 14%. Вказані доводи відповідача спростовані самім розрахунком, з якого видно, що під час розрахунку заборгованості Банк застосовував проценту ставку у 12% на рік. Таким чином, доводи Банку про наявність заборгованості відповідача за кредитним договором в загальній сумі 54 622, 24 доларів США, яка складається з наступного: 29 987, 08 доларів США - заборгованість за кредитом, 14 141, 98 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 100 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 8 393,18 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором підтверджені матеріалами справи і встановленими судом фактами. Проте, відповідно до частини 1 та 2 статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені). З розрахунку заборгованості, на яку посилається Банк, видно, що сума пені за неналежне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором обчислена за увесь період дії договору по 31 жовтня 2012 року. Загальна сума пені складає 10 496.35 доларів США. Банк списав відповідачу частково суму заборгованості за пенею в сумі 2 100 доларів США і просить стягнути з відповідача 8393.18 грн. Але, у відповідності до частини 2 статті 258 ЦК України суд має застосувати правила про спеціальну позовну давність і вирахувати заборгованість по пені за один рік до часу звернення позивача у суд з вказаним позовом. Судом встановлено, що Банк звернувся в суд з позовом про стягнення суми боргу 23 листопада 2012 року, тому розрахунок заборгованості пені має бути зроблений за період з листопада 2011 року по 31 жовтня 2012 року. Розрахована таким чином сума пені складає: 10 496.35 доларів США - 5047.02 доларів США = 5449.33 доларів США. При цьому апеляційний суд врахував, що загальна сума заборгованості відповідача з пені складає 19 496.36 доларів США. Станом на 23 листопада 2011 року йому було нараховано пені 5047.02 грн. Тому залишок пені на період строку позовної давності складає 5449.33 доларів США. Також з розрахунку Банку видно, що за період з 23 листопада 2011 року по 31 жовтня 2012 року відповідач сплатив позивачу пеню у розмірі 1612.16 доларів США. Недоплаченою є пеня у розмірі : 5449.33 - 1612.16 = 3837.17 доларів США. Таким чином, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто: сума боргу по тілу кредиту: 29 987, 08 доларів США , 14 141, 98 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 100 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 3837.17 доларів США - пеня. Загальна сума стягнень складає 50 066.23 доларів США, що за курсом національного Банку України у 8.5507 грн. станом на 12 лютого 2014 року еквівалентно 428 101.31 грн. Саме таку суму суд мав стягнути з відповідача на користь Банку. Розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не застосував норми матеріального права, що мали бути застосованими, ухвалив незаконне рішення, що відповідно до частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення. Тому рішення суду першої інстанції як незаконне підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що Банк сплатив судовий збір при подачі позовної заяви в суд першої інстанції і апеляційної скарги у суд апеляційний в загальній сумі 4828.50 грн. З врахуванням часткового задоволення позовних вимог апеляційний суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3654,00 грн.

Outcome: partial