Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзерно Трейд» про визнання договорів оренди землі недійсними. Згідно позовної заяви, [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська область Ананьївський р-н територія Шимківської сільської ради, кадастровий номер5120285600:01:002:0011 з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,59 га, що належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №039818, виданого Ананьївським районним відділом земельних ресурсів 14 серпня 2004 року та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №1182. В позовній заяві позивачка зазначає, що в травні 2018 року їй стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що між нею та ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ 3946103) укладено договір оренди щодо зазначеної земельної ділянки. Як вказано в позовній заяві, про укладення зазначеного договору оренди позивачка не знала, його не підписувала та, відповідно не могла знати про його реєстрацію. Як зазначено в позовній заяві, на час звернення до суду з позовною заявою, земельна ділянка з кадастровим номером 5120285600:01:002:0011 перебувала в оренді ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» на підставі договору оренди від 22 березня 2018 року, який зареєстрований державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Хоміною Марією Ігорівною (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40522494 від 6 квітня 2018 року. Позивачка зазначає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє особою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням, наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину потрібна не тільки воля, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб. Отже волевиявлення є способом, яким внутрішня воля особи дістає свій вираз зовні. Проте, як зазначено в позовній заяві, позивачкою зазначений договір оренди земельної ділянки не підписувався, більш того про існування цього договору позивачка не знала, а отже він був укладений з порушенням чинного законодавства, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою та просить суд: 1) визнати недійсним договір оренди землі від 22 березня 2018 року, який укладено між ТОВ «УКЗЕРНО ТРЕЙД» та [PERSON] щодо земельної ділянки за кадастровим номером 5120285600:01:002:0011; 2) визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для скасування державної реєстрації договору оренди землі від 22 березня 2018 року, який укладено між ТОВ «УКЗЕРНО ТРЕЙД» та [PERSON] щодо земельної ділянки за кадастровим номером 5120285600:01:002:0011. Також, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська область Ананьївський р-н територія Шимківської сільської ради, кадастровий номер5120285600:01:002:0008 з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,85 га, що належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №039813, виданого Ананьївським районним відділом земельних ресурсів 14 серпня 2004 року та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №1186. В позовній заяві позивачка зазначає, що в травні 2018 року їй стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що між нею та ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ 3946103) укладено договір оренди щодо зазначеної земельної ділянки. Як вказано в позовній заяві, про укладення зазначеного договору оренди позивачка не знала, його не підписувала та, відповідно не могла знати про його реєстрацію. Як зазначено в позовній заяві, на час звернення до суду з позовною заявою, земельна ділянка з кадастровим номером 5120285600:01:002:0008 перебувала в оренді ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» на підставі договору оренди від 22 березня 2018 року, який зареєстрований державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Хоміною Марією Ігорівною (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40528411 від 6 квітня 2018 року. Позивачка зазначає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє особою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням, наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину потрібна не тільки воля, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб. Отже волевиявлення є способом, яким внутрішня воля особи дістає свій вираз зовні. Проте, як зазначено в позовній заяві, позивачкою зазначений договір оренди земельної ділянки не підписувався, більш того про існування цього договору позивачка не знала, а отже він був укладений з порушенням чинного законодавства, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою та просить суд: 1) визнати недійсним договір оренди землі від 22 березня 2018 року, який укладено між ТОВ «УКЗЕРНО ТРЕЙД» та [PERSON] щодо земельної ділянки за кадастровим номером 5120285600:01:002:0008; 2) визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для скасування державної реєстрації договору оренди землі від 22 березня 2018 року, який укладено між ТОВ «УКЗЕРНО ТРЕЙД» та [PERSON] щодо земельної ділянки за кадастровим номером 5120285600:01:002:0008. Також, на розгляді в Ананьївському районному суді знаходиться позовна заява, з якої вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська область Ананьївський р-н територія Шимківської сільської ради, кадастровий номер5120285600:01:002:0106 з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,03 га, що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 травня 2011 року, виданого державним нотаріусом Ананьївської державної нотаріальної контори Одеської області Мороз Н.О. та зареєстровано в реєстрі за №1084. В позовній заяві позивачка зазначає, що в травні 2018 року їй стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що між нею та ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ 3946103) укладено договір оренди щодо зазначеної земельної ділянки. Як вказано в позовній заяві, про укладення зазначеного договору оренди позивачка не знала, його не підписувала та, відповідно не могла знати про його реєстрацію. Як зазначено в позовній заяві, на час звернення до суду з позовною заявою, земельна ділянка з кадастровим номером 5120285600:01:002:0106 перебувала в оренді ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» на підставі договору оренди від 22 березня 2018 року, який зареєстрований державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Хоміною Марією Ігорівною (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40524261 від 6 квітня 2018 року. Позивачка зазначає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє особою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням, наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину потрібна не тільки воля, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб. Отже волевиявлення є способом, яким внутрішня воля особи дістає свій вираз зовні. Проте, як зазначено в позовній заяві, позивачкою зазначений договір оренди земельної ділянки не підписувався, більш того про існування цього договору позивачка не знала, а отже він був укладений з порушенням чинного законодавства, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою та просить суд: 1) визнати недійсним договір оренди землі від 22 березня 2018 року, який укладено між ТОВ «УКЗЕРНО ТРЕЙД» та [PERSON] щодо земельної ділянки за кадастровим номером 5120285600:01:002:0106; 2) визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для скасування державної реєстрації договору оренди землі від 22 березня 2018 року, який укладено між ТОВ «УКЗЕРНО ТРЕЙД» та [PERSON] щодо земельної ділянки за кадастровим номером 5120285600:01:002:0106. Ухвалою суду від 10 серпня 2018 року справи за позовними заявами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» об`єднано в одне провадження. Згідно ухвал суду від 25 травня 2018 року (Том №1 а.22, 84, 143) розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Зазначеними ухвалами було роз`яснено відповідачу його право на подання відзиву на позовні заяви, право на звернення до суду з зустрічними позовними заявами, роз`яснено порядок та строк реалізації зазначених прав. Також, вказаними ухвалами за клопотанням позивачів витребувано в відповідача оригінали договорів оренди земельних ділянок, а саме: 1) договір оренди №126 земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 22 березня 2018 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» (Том №1 а.196-197); договір оренди №123 земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 22 березня 2018 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» (Том №1 а.200-201); договір оренди №122 земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 22 березня 2018 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» (Том №1 а.188-189). Також, відповідачем було надано до суду відзиви на позовні заяви (Том справи №1 а.217-218, 229-230, 203-204), в яких відповідач зазначив, що з позовними вимогами не згоден, позивачі особисто укладали з відповідачем договори оренди землі, при цьому надали позивачу документи, що підтверджують їх особу, а також правовстановлюючі документи на земельні ділянки, що, на думку відповідача, свідчить про відповідність договорів волевиявленню позивачів та законодавству. Ухвалою суду від 14 серпня 2018 року задоволено клопотання позивачів та призначено проведення у справі почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1) «Чи виконано підпис від імені [PERSON] у договорі оренди земельної ділянки від 22 березня 2018 року за кадастровим номером 5120285600:01:002:0011, укладеного між ТОВ «Укрзерно Трейд» та [PERSON] (остання сторінка договору) саме [PERSON] або іншою особою?» 2) «Чи виконано підпис від імені [PERSON] у договорі оренди земельної ділянки від 22 березня 2018 року за кадастровим номером 5120285600:01:002:0008, укладеного між ТОВ «Укрзерно Трейд» та [PERSON] (остання сторінка договору) саме [PERSON] або іншою особою?» 3) «Чи виконано підпис від імені [PERSON] у договорі оренди земельної ділянки від 22 березня 2018 року за кадастровим номером 5120285600:01:001:0106, укладеного між ТОВ «Укрзерно Трейд» та [PERSON] (остання сторінка договору) саме [PERSON] або іншою особою?». Ухвалою суду від 5 грудня 2019 року (Том справи №2 а.179) після виконання завдань підготовчого судового засідання, визначених ст.ст.189, 197 ЦПК України, у справі закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду по суті. При цьому, 13 жовтня 2020 року позивачі в судове засідання з розгляду справи не з`явилися, проте надали на адресу суду письмові заяви (Том справи №3 а.18, 19, 20) в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні, справу просять розглядати без їхньої участі. Також, у вказаних заявах позивачі просили стягнути на їх користь понесені у справі судові витрати. Відповідач 13 жовтня 2020 року у судове засідання з розгляду справи не з`явився. При цьому, 13 жовтня 2020 року на адресу суду надійшла телефонограма (Том справи №3 а.17) від особи, яка відрекомендувалася директором ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» [PERSON] . В зазначеній телефонограмі було поставлено питання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю особи, яка телефонувала до суду у іншому судовому засіданні в Одеському окружному адміністративному суді. Надаючи оцінку зазначеній заяві суд зазначає наступне. ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» завчасно повідомлене про дату, час та місце слухання справи, що підтверджується розпискою в повідомленні про отримання 4 серпня рекомендованого листа суду за вихідним №491/480/18/4477/2020 (Том справи №3 а.13), яким на адресу відповідача було направлено судову повістку (Том справи №3 а.5). Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, до телефонограми про відкладення розгляду справи не додано жодного доказу, який би підтверджував неможливість участі у розгляді справи представника відповідача. Також ,слід зауважити, що розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями відповідача, як наприклад 23 липня 2020 року (Том справи №3 а.1). Крім того, слід зауважити, що відповідно до частини 3 статті 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Під час розгляду справи права відповідача неодноразово представляли уповноважені представники. Проте, відповідач або його представник 13 жовтня 2020 року до суду не з`явилися, що за наведених обставин розцінюється, як прагнення відповідача необґрунтовано затягнути розгляд справи. При цьому, частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність заяв позивачів, в яких вони висловлюють свою позицію щодо позовних вимог та просять суд розглядати справу за їх відсутності, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників судового процесу. Враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, з урахуванням пояснень учасників справи, наданих ними письмово, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, при розгляді справи встановлено: Позивачами у справі є: -[PERSON] , [INFO] , уродженка села Крутоярівка Білгород-Дністровського району Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями: паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 13 липня 1998 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (Том справи №1 а.8-9) та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, виданої Любашівською МДПІ 24 березня 2000 року (Том справи №1 а.9) -[PERSON] , [INFO] , уродженка села Вербове Ананьївського району Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , що підтверджується доданими до позовної заяви копіями: паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 5 квітня 2001 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (Том справи №1 а.71) та картки фізичної особи - платника податків, виданої 12 листопада 2003 року Любашівською МДПІ (Том справи №1 а.71); -[PERSON] , [INFO] , уродженка села Амури Ананьївського району Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , що підтверджується доданими до позовної заяви копіями: паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 24 лютого 2016 року Деснянським РВ у м.Чернігові УДМС України в Чернігівській області (Том справи №1 а.130) та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, виданої 1 квітня 1997 року Деснянською ДПІ м.Чернигів (Том справи №1 а.130). Відповідачем є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» (ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД»), юридична адреса: 68001, Одеська обл., місто Чорноморськ, вулиця Корабельна, будинок 12, квартира 3-Н, ідентифікаційний номер в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 39461403. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,59 га з кадастровим номером 5120285600:01:002:0011, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шимківської сільської ради Ананьївського району Одеської області, що підтверджується «Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна» від 2 травня 2018 року №122556064 Том справи №1 а.10). Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,85 га з кадастровим номером 5120285600:01:002:0008, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шимківської сільської ради Ананьївського району Одеської області, що підтверджується «Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна» від 2 травня 2018 року №122555780 Том справи №1 а.72). Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,03 га з кадастровим номером 5120285600:01:002:0106, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шимківської сільської ради Ананьївського району Одеської області, що підтверджується «Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна» від 2 травня 2018 року №122555619 Том справи №1 а.131). Як зазначають позивачі в травні 2018 року їм стало відомо про те, що ними нібито укладено договори оренди зазначених земельних ділянок з відповідачем - ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД», а саме договори: 1) договір оренди №126 земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 22 березня 2018 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» (Том №1 а.196-197); договір оренди №123 земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 22 березня 2018 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» (Том №1 а.200-201); договір оренди №122 земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 22 березня 2018 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» (Том №1 а.188-189). Як зазначають позивачі, про укладення зазначених договорів їм не було відомо, зазначені договори суперечать їх волі, у зв`язку з чим вони звернулися до суду з даними позовними заявами. Згідно статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Також, зазначеною статтею Конституції України визначено, що кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Зазначене відповідає положенням частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятої 4 листопада 1950 року у місті Рим, якою визначено, що Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Зі змісту наведених норм вбачається, що право власності, в тому числі на землю, є гарантованим та охоронюваним державою правом кожного громадянина України. Згідно частини 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Частиною 4 статті 12 ЦК України визначено, що особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини 1 статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Згідно частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Частиною 1 статті 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи: 1) позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,85 га з кадастровим номером 5120285600:01:002:0008, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шимківської сільської ради Ананьївського району Одеської області, що підтверджується «Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна» від 2 травня 2018 року №122555780 Том справи №1 а.72); 2) позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,03 га з кадастровим номером 5120285600:01:002:0106, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шимківської сільської ради Ананьївського району Одеської області, що підтверджується «Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна» від 2 травня 2018 року №122555619 Том справи №1 а.131); 3) позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,59 га з кадастровим номером 5120285600:01:002:0011, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шимківської сільської ради Ананьївського району Одеської області, що підтверджується «Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна» від 2 травня 2018 року №122556064 Том справи №1 а.10). Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Зазначене відповідає положенням Конституції України. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до положень статті 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Частиною 1 статті 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. При цьому, Цивільним кодексом України визначено можливість користування чужим майном, так частиною 1 статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до частини 1 статті 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Як вбачається з матеріалів справи в даному випадку предметом договорів оренди є земельні ділянки: площею 3,03 га з кадастровим номером 5120285600:01:002:0106; площею 3,59 га з кадастровим номером 5120285600:01:002:0011; площею 3,85 га з кадастровим номером 5120285600:01:002:0008, які належать позивачам. Зі змісту частини 1 статті 759 вбачається, що право користування чужою земельною ділянкою тобто, в даному випадку, оренди виникає на підставі договору. Зазначене відповідає, як загальним нормам ЦК України так і статті 792 ЦК України, якою визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно пункту 1 частини 1 статті 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тобто в даному випадку, з метою отримання права користування земельними ділянками, які належать позивачам відповідачем з позивачами має бути укладено відповідний правочин, а саме договір оренди земельних ділянок. Загальні вимоги до правочину визначені статтею 23 ЦК України, якою встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Зі змісту зазначеної статті вбачається, що законодавець невід`ємно пов`язує сутність правочину з вільним волевиявленням сторін правочину. Таке, волевиявлення у правочині проявляється зокрема підписами сторін. Наведене відповідає зокрема положенням статті 207 ЦК України, якою визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При цьому, за результатами проведеної на підставі ухвали суду від 14 серпня 2018 року почеркознавчої експертизи судовим експертом було складено висновок від 27 травня 2019 року №18-3208/3209/3210 (Том справи №2 а.79-85), відповідно до якого: 1) підпис від імені [PERSON] в оригіналі договору оренди №122 земельної ділянки сільськогосподарського призначення за кадастровим номером 5120285600:01:002:0011, укладеному між ТОВ «Укрзерно Трейд» та [PERSON] від 22 березня 2018 року, розміщений зі зворотної сторони другого аркуша в розділі «реквізити сторін» під лінією графлення «Орендодавець», виконаний не самою [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням її підпису (підписам); 2) підпис від імені [PERSON] в оригіналі договору оренди №126 земельної ділянки сільськогосподарського призначення за кадастровим номером 5120285600:01:002:0008, укладеному між ТОВ «Укрзерно Трейд» та [PERSON] від 22 березня 2018 року, розміщений зі зворотної сторони другого аркуша в розділі «реквізити сторін» під лінією графлення «Орендодавець», виконаний не самою [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням її підпису (підписам); 3) підпис від імені [PERSON] в оригіналі договору оренди №123 земельної ділянки сільськогосподарського призначення за кадастровим номером 5120285600:01:002:0106, укладеному між ТОВ «Укрзерно Трейд» та [PERSON] від 22 березня 2018 року, розміщений зі зворотної сторони другого аркуша в розділі «реквізити сторін» під лінією графлення «Орендодавець», виконаний не самою [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням її підпису (підписам). Зазначене відповідає твердженням позивачів про те, що ними зазначені договори не підписувались та свою волю на їх укладення позивачі не висловлювали. Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При цьому, як вбачається з наведеного при укладенні спірних договорів оренди земельних ділянок сторонами не було дотримано вимог ч.3 ст.203 ЦК України щодо вільного волевиявлення сторін правочину, що є підставою для визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, а саме 1) договору оренди №126 земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 22 березня 2018 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» (Том №1 а.196-197); договору оренди №123 земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 22 березня 2018 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» (Том №1 а.200-201); договору оренди №122 земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 22 березня 2018 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» (Том №1 а.188-189). З приводу вимог позивачів про визначення порядку виконання судового рішення слід зазначити наступне. Відповідно до частини 1 статті 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Верховний Суд України в Постанові Пленуму від зазначив, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.351 ЦПК ( 1503-06 ) і ст.121 ГПК ( 1798-12 ) їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). З наведеного вбачається, що встановлення порядку виконання судового рішення невід`ємно пов`язано та прямо витікає з невизначеності порядку виконання рішення іншим, зокрема, законодавчим шляхом. При цьому, частиною 16 статті 8-2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що рішення суду про визнання договору оренди (суборенди) укладеним є підставою для державної реєстрації права оренди (суборенди) земельної ділянки в порядку, визначеному законом. Частиною 3 статті 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З наведеного вбачається, що Законом прямо передбачено, що рішення суду є підставою для проведення державної реєстрації зміни права на нерухоме майно, в даному випадку проведення державної реєстрації розірвання договору оренди землі та припинення права оренди земельних ділянок, у зв`язку з чим в задоволенні вимог позивачів про визначення способу виконання судового рішення слід відмовити. Крім того, позивачами дії державних реєстраторів при реєстрації спірних договорів оренди землі та законність державної реєстрації договорів оренди землі не оспорювалась. При цьому, відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що свідчить про те, що законодавець пов`язує звернення до суду з порушенням, невизнанням або оспорюванням прав позивачів. З приводу судових витрат слід зазначити наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачами при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 4228 гривень 80 копійок, що підтверджується доданими до позовних заяв квитанціями, а саме: позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 1409,60 грн. - квитанції №9278 та 9289 від 15 травня 2018 року (Том справи №1 а.1-2); позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 1409,60 грн. - квитанції №9234 та 9256 від 15 травня 2018 року (Том справи №1 а.64-65); позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 1409,60 грн. - квитанція №9278 та 9313 від 15 травня 2018 року (Том справи №1 а.123-124). Зазначені витрати з урахуванням положень ч.1 ст.141 ЦПК України мають бути покладені на позивачів та відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. Також, у справі наявні витрати на залучення експерта, згідно ухвали суду від 14 серпня 2018 року, які складають 1287 гривень 00 копійок, що підтверджується: рахунком за проведення експертизи від 28 серпня 2018 року №18-3208/3209/3210/41/№1 (Том справи №2 а.11) на суму 429 гривень 00 копійок; рахунком за проведення експертизи від 28 серпня 2018 року №18-3208/3209/3210/41/№2 (Том справи №2 а.12) на суму 429 гривень 00 копійок та рахунком за проведення експертизи від 28 серпня 2018 року №18-3208/3209/3210/41/№3 (Том справи №2 а.13) на суму 429 гривень 00 копійок. Відповідно до частини 3 статті 139 ЦПК України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Частиною 4 статті 139 ЦПК України визначено, що суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. З матеріалів справи вбачається, що виплати на залучення експерта згідно ухвали суду від 14 серпня 2018 року було покладено на позивачів та ними сплачено, оскільки саме за їх клопотанням було призначено проведення у справі експертизи. Частиною 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частину 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, суд бере до уваги, що витрати на залучення експерта пов`язані виключно з вирішенням позовних вимог позивачів про визнання недійсними договорів оренди землі, у зв`язку з чим, з урахуванням положень ч.3 ст.141 ЦПК України вважає, що витрати на залучення експерта у справі мають бути покладені на відповідача, оскільки позовні вимоги у справі, у зв`язку з якими були понесені зазначені витрати, задоволені. На думку суду таке рішення щодо розподілу судових витрат буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та статтею 2 ЦПК України принципу справедливості розгляду справи судом. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial