Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось до суду із вищевказаним позовом, відповідно до якого просило: - стягнути солідарно з ПП «Агрорембудмервіс», [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 27 від 04.09.2008 року: заборгованість по процентам прострочена - 295941,57 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 30593,96 грн., а всього: 326535,53 грн.; - стягнути з відповідачів на користь банку понесені по справі судові витрати. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.05.2017 року закрито провадження у даній справі в частині позовних вимог до ПП «Агрорембудмервіс» про стягнення на користь ПАТ АБ «Укргазабнк» заборгованості за кредитним договором № 27 від 04.09.2008 року: заборгованість по процентам прострочена - 295941,57 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 30593,96 грн., а всього: 326535,53 грн. (т. 2 а.с. 132-134). Представник позивача в судовому засідання вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Крім того, згідно письмових заперечень на відзив вказав, що рішення суду, яке набрало законної сили, яким встановлені обставини, які в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню (а.с. 94, т. 3). Що стосується правомірності звернення банку до позичальника та поручителів, про стягнення нарахованих відсотків, які виникли після винесення зазначеного рішення суду, слід зазначити наступне. Згідно Правової позиції Верховного суду України, у справі за № 6-1206цс15, (яка в силу ст. 360-7 ЦПК України (в редакції на момент її винесення) є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права) закріплено наступне: «Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Оскільки заборгованість за кредитним договором не погашена і до цього часу, Банк має право на одержання нарахованих відсотків та штрафних санкцій за період з 16.11.2010 року по 09.12.2015 рік. Також, під час виступу в судових дебатах представник позивача просив врахувати, що рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.02.2011 року по справі №2-337/11, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.07.2016 року та постановою Верховного суду від 25.01.2018 р. по справі № 2-337/11, встановлені обставини, які не потребують додаткового доказування. Так зокрема, судами встановлено, що позичальником ПП «Агрорембудсервіс» було допущено порушення своїх зобов'язань за Кредитним договором № 27 від 04.09.2008 року. В зв'язку з чим, Верховний суд за результатами перегляду рішень судів попередніх інстанцій по вказаній справі, дійшов висновку щодо правомірності вимог АБ «УКРГАЗБАНК». В своїй постанові Верховний суд вказав на те, яким чином необхідно стягувати заборгованість з поручителів по вказаному кредитному договору - [PERSON] та 1 [PERSON] Саме такої позиції потрібно дотримуватись суду під час винесення рішення по даній справі, яка аналогічна та безпосередньо пов'язана зі справою яка переглядалася Верховним судом. Крім того, предметом розгляду у вказаній справі судами першої, апеляційної та касаційної інстанції було питання щодо збільшення відповідальності поручителя, внаслідок укладення додаткових угод до Кредитного договору. Зазначав, що підписантами вказаних додаткових угод від імені ПП «Агрорембудсервіс» були [PERSON] та [PERSON], що ще раз спростовує посилання відповідачів-поручителів на необізнаність щодо внесених змін до кредитного договору. Щодо правомірності стягнення донарахованих відсотків, з цього приводу зазначив, що оскільки дострокове стягнення тіла кредиту за Кредитним договором згідно рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.02.2011 року по справі по справі №2-337/11 не є одностороннім припиненням договірних зобов'язань з боку АБ «УКРГАЗБАНК» та підставою для припинення дії Кредитного договору, нарахування Кредитором Боржнику процентів за користування кредитними коштами за період з 16.11.2010 року по 09.12.2015 рік (вимога про стягнення за попередній період була предметом розгляду у справі №2-337/11), пені за несвоєчасну сплату процентів та пені за несвоєчасне погашення кредиту є правомірним. Таким чином, так як заборгованість за кредитним договором не погашена і до цього часу, банк має право на одержання нарахованих відсотків та штрафних санкцій за період з 16.11.2010 року по 09.12.2015р. Щодо посилання відповідачів на пропущення строку позовної давності, то з цього приводу представник позивача зазначав проте, що умови кредитного договору не містять положень, щодо автоматичної зміни строку виконання основного зобов'язання внаслідок порушення позичальником кредитної дисципліни. В зв'язку з цим, банк був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав кредитора та дострокове стягнення всієї суми заборгованості в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. І фактично лише 12.07.2016 року після винесення ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області банк отримав право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за Кредитним договором. Тому, вважає, що саме з 12.07.2016 року слід починати відраховувати строк позовної давності. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову, а також застосувати строк позовної давності до виниклих правовідносин. Також, вказав, що пеня нарахована поза межами річного строку. 22.08.2017 року відповідачем [PERSON] через канцелярію суду надано заяву про застосування строків позовної давності (т. 2 а.с. 195-199). Згідно наданих письмових заперечень вказала (а.с. 60-70, 122-127, 164 т. 3), що не визнає позовні вимоги та просить відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. По-перше - солідарне стягнення боргу з поручителів [PERSON] та [PERSON], є безпідставним, оскільки поручитель [PERSON] не надавала поруку солідарну з поручителем [PERSON], а є солідарним боржником з Позичальником - ПП «Агрорембудсервіс». Зокрема, 04.09.2008 р. між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» (надалі - Позивач, Банк) та ПП «Агрорембудсервіс» (надалі - Позичальник) був укладений кредитний договір № 27 від 04.09.2008 р., із змінами та доповненнями внесеними Додатковими угодами № 1 від 17.04.2009 р., № 2 від 29.10.2009 р. та № 3 від 10.03.2011 р. (надалі Кредитний договір). За п.1.1, 1.3.1, 1.3.2,. 1.4.1 Кредитного договору Позичальнику було відкрито невідновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом 400 000,00 грн., строком на 60 місяців, тобто до 03.09.2013 року, під 21 % річних. Тобто, між Банком і Позичальником виникли цивільно-правові відносини, які регулюються статтею 1054 ЦК України, відповідно до вимог якої за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 04.09.2008 року між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 38 від 04.09.2008 року згідно з умовами якого, [PERSON] виступила поручителем за названим вище Кредитним договором перед Позивачем. Крім того, між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 37 від 04 вересня 2008 року за яким останій також виступив поручителем за названим вище Кредитним договором перед Позивачем. Тобто, між Позивачем та [PERSON], а також між Позивачем та [PERSON], зокрема, на підставі названих вище Договорів поруки виникли цивільно-правові відносини, які регулюються статтею 553 ЦК України, за якою за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. За договором поруки № 38 від 04.09.2008 р., укладеним між Банком і [PERSON], боржник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. За договором поруки № 37 від 04.09.2008 р., укладеного між Банком і [PERSON], боржник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. За змістом Договорів поруки № 37 та № 38 від 04.09.2008 р., які є предметом розгляду у даній справі, вказано, що кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником, як солідарний боржник. Також, умовами договорів поруки передбачено право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо поручителю та не передбачено солідарної відповідальності поручителів [PERSON] та [PERSON] між собою. Твердження позивача про наявність безумовних підстав для задоволення позову, а саме, стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за кредитним договором, не узгоджуються з вимогами ст. 554 ЦК України та умовами договорів поруки № 38 та № 37 від 04 вересня 2008 р. Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. По-друге - порука є припиненою через зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Як зазначалося вище Кредитний договір № 27 та договори поруки № 37, 38 були укладені 04.09.2008 р. Між Банком та Позичальником, без повідомлення поручителя [PERSON] та укладення додаткової угоди до Договору поруки, були укладені Додаткові угоди № 1 від 17.04.2009 року, № 2 від 29.10.2009 року та № 3 від 10.03.2011 року до Кредитного договору. За змістом Додаткової угоди № 1 від 17.04.2009 року до пунктів 3.3.7 та 5.5 Кредитного договору були внесені зміни, що стосувалися введення додаткових штрафних санкцій, не обумовлених при укладенні Кредитного договору, у розмірі 1% від суми фактичної заборгованості за кредитом у разі невиконання Позичальником обов'язків передбачених пунктами 3.3.4-3.3.7 Кредитного договору, що збільшує обсяг відповідальності поручителя. Додатковою угодою № 2 від 29.10.2009 року, Кредитний договір був доповнений пунктом 3.3.14 і у зв'язку із цим до пункту 5.6 було внесено зміни та зазначено, що у разі невиконання зобов'язань, передбачених п. 5.6 Кредитного договору відсоткова ставка за кредитом збільшується на 2%, що також збільшило обсяг відповідальності поручителя. Відповідно до Додаткової угоди № 3 від 10.03.2011 року були внесені зміни до п. 1.3.2, що стосується суттєвої зміни строків та сум, які підлягали поверненню та змінено Графік зменшення ліміту кредитування, який зазнав значних змін порівняно із первинною редакцією, за яку надавалася порука [PERSON] Тобто, договори поруки № 37 та 38 від 04.09.2008 року, на підставі яких позивач пред'явив позовні вимоги до поручителів, фактично припинили свою дію збільшенням обсягу відповідальності поручителів після укладенні без їх згоди додаткових угод № 1 від 17.04.2009 року, № 2 від 29.10.2009 року та № 3 від 10.03.2011 р. до названого вище Кредитного договору. Відтак, позовні вимоги Банка щодо поручителів задоволенню не підлягають. По-третє - договір поруки припинений через не пред'явлення вимог до поручителя у встановлений в Договорі поруки строк. Умови договору поруки про її дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не означають установлення строку припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК, тому в такому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом 6-ти місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Водночас, п. 5.2 Договору поруки визначено, що порука припиняється, якщо Кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобов'язання Позичальника за кредитним договором не пред'явить вимоги до Поручителя. Якщо строк виконання зобов'язання не зазначений або визначений моментом вимоги, то відповідальність Поручителя перед Кредитором припиняється після закінчення 1 року з дня укладання цього договору. Як вбачається з Довогру поруки річний термін від дня його укладення сплив 04.09.2009 року. Банк просить суд стягнути заборгованість за нарахованими відсотками, після набрання чинності судовим рішенням за попередній період про стягнення кредитної заборгованості, за період з 16.11.2010 р. по 09.12.2015 р., включно. Як вбачається із наданого Банком розрахунку, заборгованість існувала, про що позивачу було відомо, з 16.11.2010 р. Отже, строк пред'явлення вимог до поручителя сплив 16.05.2012 р., тобто через 6 місяців від дня настання строку виконання зобов'язання. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем) По-четверте - у позивача відсутнє право вимоги до поручителя. Згідно з п.3.2.7, 3.28 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, неустойки у разі, якщо позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення кредиту, сплату відсотків тощо. Пунктом 2.1 Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором Кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов'язань до Позичальника та Поручителя. У разі одержання вимоги Кредитора Поручитель зобов'язаний повідомити про це Позичальника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення позичальника до участі у справі. За п. 2.2 Договору поруки Поручитель зобов'язаний не пізніше 2-х днів з дати письмової вимоги перерахувати суму заборгованості Позичальника за кредитним договором на рахунки, на яких враховується заборгованість позичальника в Кіровоградській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 383073. Номери рахунків зазначаються в письмовій вимозі кредитора. Отже, Договір поруки передбачає не лише обов'язок Банка направити письмове повідомлення Поручителю про невиконання Позичальником зобов'язань по кредитному договору, а й обов'язок Банка зазначити в такому повідомленні номери рахунків, на які Поручитель має перерахувати грошові кошти (заборгованість за кредитом). Тобто, Договір поруки пов'язує виникнення права вимоги у Банка до поручителя через 2 дня після отримання поручителем письмової вимоги Кредитора про сплату боргу. Наразі зазначене письмове повідомлення-вимога про необхідність повернення кредиту та сплати боргу за Кредитним договором, на порушення вимог п. 2.2. Договору поруки, Поручителю не направлялося. Водночас, саме така вимога має містити номери рахунків, на які Поручитель мав би здійснити такі платежі. Відтак, вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України щодо доведення правомірності своїх позовних вимог, Позивачем не виконано, докази надіслання в адресу Поручителя письмової вимоги не надано, у зв'язку із чим в задоволенні позову належить відмовити. Крім того, кредитним договором було передбачено порядок зміни строку виконання основного зобовязання. Проте, позивачем не надано доказів виконання умов договору кредитором та направлення письмової вимоги позичальнику про дострокове повернення кредиту та поручителю про невиконання боржником своїх зобовязань та сплати визначеної грошової суми. Тобто, позивач не дотримався цього порядку у зв'язку із чим в нього не виникло право вимоги, а відповідно, у поручителя не виникло обов'язку сплати боргу за позичальника. Тому позивач не набув права на сплату процентів поручителем. По-п'яте - прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора. Згідно з п. 7.4 Договору поруки, у випадку зміни адреси або банківських реквізитів, сторони зобов'язуються в 3-денний строк інформувати про це один одного в письмовій формі. При цьому, Позивач змінивши свої розрахункові рахунки, на які Поручитель мав би проводити платежі, у письмовій формі Поручителя про такі зміни не повідомив. Факт зміни вказаних реквізитів з 2011 року підтверджується витребуваними судом від Банка виписками за рахунками. Відповідач зазначає, що відповідних інформувань від Банка в письмовому вигляді про зміну банківських реквізитів не отримував. Зміна основних банківських реквізитів (розрахункових рахунків) та не повідомлення у встановленому порядку про це Поручителя свідчить про порушення Банком п. 7.4 Договору поруки та ст.ст. 11, 525, 526 ЦК України, щодо неможливості відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов чи неналежного виконання договору. Таким чином, Банк не може вимагати сплати відсотків, пені з підстав невиконання самим Банком умов Договору поруки щодо повідомлення Поручителя про зміну реквізитів (п.7.4 Договору поруки) та не надіслання письмової вимоги про потребу сплати боргу поручителем за позичальника (п.2.2 Договору поруки). Відтак, позовні вимоги в цій частині до поручителя задоволенню не підлягають. По-шосте - закінчення строку давності на застосуванні якої наполягає відповідач та робить про це дану заяву викладену в даному запереченні на позов. Належить рахувати строк позовної давності по щомісячному погашенню отриманого кредиту та сплаті відсотків. При цьому, тіло кредиту вже було стягнуто рішенням суду від 15.02.2011 р. у повному обсязі достроково станом на 16.11.2010 р. Згідно з розрахунком заборгованості наданим банком до позову та випискам по рахункам, останній платіж був проведений 06.06.2011 р. у розмірі 10 тис. грн. по погашенню відсотків. Аналізуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписки по рахункам, а також дату звернення Банка з позовом до суду (31.03.2016 р.), зазначає, що Позивач не має права на стягнення боргу за відсотками через пропуск встановленого законом строку позовної давності на застосуванні наслідків якого наполягає відповідач роблячи дану заяву. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів за межами цього строку. Проте, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пунктом 1.3.2 Кредитного договору передбачалося що позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в строк по 03.09.2013 р. Пред'явивши вимогу у вигляді позову до ПП «Агрорембудсервіс», [PERSON] та [PERSON] про повне дострокове повернення кредиту, сплату процентів за його користування та пені, який задоволений рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.02.2011 р. по справі № 2-337/11, ПАТ АБ «Укргазбанк», як кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний був пред'явити позов на донараховані відсотки та штрафні санкції до боржника, протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч. 4 ст. 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, які фактично заявив даним позовом в березні 2016 року. Тобто, така вимога закону Банком не виконана, що є підставою для відмови в задоволенні позову через порушення строку позовної давності, на чому наполягає відповідач даною заявою викладеною в цих запереченнях на позов. Аналогічної позиції дійшов ВСУ у постанові від 27 січня 2016 р. у справі № 6-990цс15. Так, 20.01.2010 р. позивач письмовою Вимогою про усунення порушення повідомив озичальника, яку останній отримав 26.01.2010 р., про існування станом на 19.01.2010 р. ростроченої заборгованості за Кредитним договором загалом 350 248,14 грн., з яких строкова аборгованість за кредитом 293 333,44 грн., прострочена заборгованість за кредитом 34 446,99 грн., прострочена заборгованість за відсотками 22 467,71 грн. Тобто, з урахуванням отримання названої Вимоги позичальником 26.01.2010 р., банком було змінено строк повернення кредитних кошти, визначивши кінцевою датою такого повернення средиту 25 лютого 2010 р. Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити відповідні вимоги в межах встановлених законодавством строків позовної давності, починаючи від 25.02.2010 р. При цьому, звернення до суду з даним позовом відбулося лише в березні 2016 р., тобто, з пропуском 3-річного строку позовної давності, на застосуванні наслідків закінчення якої наполягає відповідач [PERSON] Позивач просить суд стягнути пеню за несвоєчасність сплати відсотків за період з 10.12.2014 р. по 09.12.2015 р. у загальному розмірі 30 593,96 грн. При цьому, провадження за позовом Банка у даній справі відкрито 31.03.2016 року. Отже, вимога про стягнення пені за невиконання умов Кредитного договору пред'явлена за закінченням встановленого законом строку спеціальної позовної давності, з чим погодитися не можна, у зв'язку із цим відповідач [PERSON] робить дану заяву про застосування строку спеціальної позовної давності, встановленої відносно пені. З урахуванням наведеного слід дійти висновку про обізнаність позивача із усіма обставинами можливого порушення його прав відносно предмету спору, якщо не з 25.02.2010 р. - дата зміни умов виконання Кредитного договору, то принаймні починаючи із дати останнього платежу - 06.06.2011 р., або із дати задоволення первинного позову банка рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.02.2011 р. по справі № 2-337/11. Фактично ж банк звернувся із даним позовом до суду лише в березні 2016 року. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, тобто відповідно до даних правовідносин виникло з 2010-2011 р. Таким чином, позовні вимоги банка не містять належних засобів доказування в цій частині та жодним чином не спростовують даних заперечень щодо пропуску строку позовної давності на застосуванні якого наполягає відповідач. Водночас, мотивована заява про поновлення строків на звернення до суду, разом із обґрунтуванням причин пропуску таких строків позивачем до суду не подана. Отже, пропуск позовної давності є також однією з підстав для відмови у задоволенні даного позову. Обставин, які об'єктивно унеможливлювали звернення з даним позовом до суду на протязі 5-ти років не вбачається. 22.08.2017 року відповідачем [PERSON] через канцелярію суду надано заяву про застосування строків позовної давності (т. 2 а.с. 200-205). Аналогічні заперечення, як і [PERSON] подав [PERSON] через канцелярію суду 04.12.2017 року (а.с. 76-80, 115-149, 171-172 т. 3). Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріали цивільної справи № 2-337/11, н/п 2/1109/3215/12, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 04.09.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступникомякого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та Приватним підприємством «Укргазбанк», в особі директора [PERSON] був укладений кредитний договір № 27, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 400000,00 грн. на поповнення обігових коштів, строком на період з 04.09.2008 року по 03.09.2013 року, або по день визначений в п. 1.3.2. договору зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 21 % річних (т. 2 а.с. 162-170). Банк свої зобов'язання відповідно кредитного договору виконав. Позичальник свої зобов'язання не виконує, в результаті чого, виникла заборгованість. Підпунктом 2.2 кредитного договору визначено, що згідно з договором поруки № 37 від 04.09.2008 року, що буде укладений між Банком та фінансовим поручителем Позичальника - [PERSON], в забезпечення зобов'язань за цим Договором Банком прийнято фінансову поруку - [PERSON]. Та підпунктом 2.3 кредитного договору визначено, що згідно з договором поруки № 38 від 04.09.2008 року, що буде укладений між Банком та фінансовим поручителем Позичальника - [PERSON], в забезпечення зобов'язань за цим Договором Банком прийнято фінансову поруку - [PERSON]. 04.09.2008 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 38 (т. 1 а.с. 11-12). 04.09.2008 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 37 (т. 1 а.с. 13-14). Відповідно до п.п 1.1 вище вказаних договорі поруки, Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником зобов'язань по кредитному договору № 27 від 04.09.2008 року, укладеному Кредитором з Позичальником, згідно з яким Позичальнику надається не відновлювальна лінія з лімітом кредитування в розмірі 40000грн. на строк з 04.09.2008 рік по 04.09.2013 рік зі сплатою процентів за доповнень, якщо такі будуть прийняті сторонами кредитного договору. Згідно до п.п. 2.1. даних договорів, у випадку невиконання Позичальником зобов'язань по кредитному договору Кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов'язань по кредитному договору до Позичальника та/або Поручителя. Підпунктом 2.2 договорі поруки визначено, що Поручитель зобов'язаний не пізніше 23-х днів з дати письмової вимоги перерахувати суму заборгованості Позичальника за кредитним договором на рахунки, на яких враховується заборгованість Позичальника в Кіровоградській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 383073. Номер рахунків зазначається в письмовій вимозі Кредитора. Згідно до п.п. 5.2 договорів поруки, порука припиняється якщо Кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання Позичальника за кредитним договором не пред'явить вимоги до Поручителя. Якщо строк виконання зобов'язання не зазначений або визначений моментом вимоги то відповідальність Поручителя перед Кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладання цього договору. 17.04.2009 року між банком та ПП «Агрорембудсервіс» укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 27 від 04.09.2008 року (т. 2 а.с. 150). Відповідно до якого пункти 3.3.7 та 5.5 кредитного договору викладено в іншій редакції, крім іншого зазначено, що Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 1% від суми фактичної заборгованості за кредитом. 29.10.2009 року між банком та ПП «Агрорембудсервіс» укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 27 від 04.09.2008 року (т. 2 а.с. 151). Даною угодою доповнено підпункт 3.34.14 кредитного договору наступним змістом: «Позичальник зобов'язаний до 01.09.2010 року належним чином оформити документи на право власності або оренди земельної ділянки, на якій розташований предмет іпотеки, що виступає забезпеченням до кредитного договору № 27 від 04.09.2008 року, а саме комплекс, який знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Леваневського, буд. 2-в». також, пункт 5.6 кредитного договору № 27 від 04.09.2008 року викладено в наступній редакції: «За невиконання зобов'язань, передбачених п.п. 3.3.14 цього Договору, відсоткова ставка за кредитом збільшується на 2 %». 10.03.2011 року між банком та ПП «Агрорембудсервіс» укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 27 від 04.09.2008 року (т. 2 а.с. 173-174). Згідно до якої змінено редакцію графіку зменшення ліміту кредитування. В зв'язку з непогашенням існуючої заборгованості, 13.04.2010 року банком подано позовну заяву до Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення з ПП «Агрорембудмервіс», [PERSON] та [PERSON] заборгованості (т. 1 а.с. 3-4, 41, цивільна справа № 2-337/11, н/п 2/1109/3215/12). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.02.2011 року стягнуто солідарно з приватного підприємства «Агрорембудмервіс», [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» - заборгованість в розмірі 304092,48 грн., яка складається з заборгованості по кредиту - 226666,84 грн., заборгованості по відсоткам - 2440,86 грн., простроченої заборгованості по кредиту - 53811,56 грн., простроченої заборгованості по відсоткам - 9965,10 грн., пені за простроченим кредитом - 7982,32 грн., пені за простроченими відсотками - 3225,80 грн. та сплачені 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (т. 1 а.с. 113-114, цивільна справа № 2-337/11, н/п 2/1109/3215/12). 12.12.2011 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда в задоволенні заяви ПП «Агрорембудсервіс» про відстрочку та розстрочку виконання рішення суду відмовлено повністю (т. 1 а.с. 144-145, цивільна справа № 2-337/11, н/п 2/1109/3215/12). 26.07.2012 року ухвалою суду заяву Приватного підприємства «Агрорембудсервіс» про виправлення помилки у виконавчому листі та визнання виконавчого листа , що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON], [PERSON] та Приватного підприємства «Агрорембудсервіс» про стягнення кредитної заборгованості, задоволено повністю. Зупиненостягнення за виконавчим провадженням ВП № 30096421 в Кіровському відділі ДВС Кіровоградського МУЮ відкритим за виконавчим листом виданим 12 травня 2011 року Кіровським районним судом міста Кіровограда по цивільній справі № 2-337/11 про стягнення заборгованості з Приватного підприємства «Агрорембудсервіс». Визнановиконавчий лист, виданий 12 травня 2011 року Кіровським районним судом міста Кіровограда по цивільній справі № 2-337/11 про стягнення заборгованості з Приватного підприємства «Агрорембутсервіс» таким, що не підлягає виконанню та внести до нього відповідні виправлення шляхом видачі нового виконавчого листа (т. 1 а.с. 188-191, цивільна справа № 2-337/11, н/п 2/1109/3215/12). 30.05.2014 року ухвалою суду заяву [PERSON] про виправлення помилки у виконавчому листі, визнання виконавчого листа таким , що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON], [PERSON] та Приватного підприємства «Агрорембудсервіс» про стягнення кредитної заборгованості, задоволено повністю. Зупинино стягнення за виконавчим провадженням № 27905677 в Кіровському відділі ДВС Кіровоградського МУЮ відкритим за виконавчим листом виданим 12 травня 2011 року Кіровським районним судом міста Кіровограда по цивільній справі № 2-337/11 про стягнення заборгованості з [PERSON]. Визнано виконавчий лист, виданий 12 травня 2011 року Кіровським районним судом міста Кіровограда по цивільній справі № 2-337/11 про стягнення заборгованості з [PERSON] таким, що не підлягає виконанню та внести до нього відповідні виправлення шляхом видачі нового виконавчого листа із зазначенням назви відповідача відповідно до резолютивної частини рішення - «Агрорембудсервіс», датою набрання законної сили рішення - 23 березня 2011 року, строк пред'явлення виконавчого листа до виконання - до 23.03.2012 року. Найменування стягувача - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» і його місце знаходження: 03087, м. Київ, вул. Єреванська,1 код ЄДРПОУ - 23697280 (т. 1 а.с. 238-241, цивільна справа № 2-337/11, н/п 2/1109/3215/12). Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.07.2016 року вищевказане рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до приватного підприємства «Агрорембудмервіс» скасовано та закрито провадження в цій частині. В іншій частині рішення залишено без змін (т. 2 а.с. 71-75, цивільна справа № 2-337/11, н/п 2/1109/3215/12). Заборгованість, стягнута рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.02.2011 року нарахована станом на 16.11.2010 року. Проте, на даний час заборгованість за кредитом не погашена і за період з 16.11.2010 року по 09.12.2015 року виникла нова заборгованість, а саме: заборгованість по процентам прострочена - 295941,57 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 30593,96 грн., а всього: 326535,53 грн. 07.02.2018 року ухвалою суду зупинено провадження у справі № 404/1879/16-ц (номер провадження 2/404/108/18) за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості до розгляду цивільної справи № 2-337/11 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до Приватного підприємства «Агрорембутсервіс», [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості (т.2 а.с. 136-137). 25.01.2018 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 лютого 2011 року в не скасованій частині та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року в частині способу стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] та [PERSON], як солідарних боржників змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість у розмірі 304 092 грн. 48 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 226 666 грн. 84 коп., заборгованості за відсотками - 2 440 грн. 86 коп., простроченої заборгованості за кредитом - 53 811 грн. 56 коп., простроченої заборгованості за відсотками - 9 965 грн. 10 коп., пені за простроченим кредитом - 7 982 грн. 32 коп., пені за простроченими відсотками - 3 225 грн. 80 коп., а також 1 700 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість у розмірі 304 092 грн. 48 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом -226 666 грн. 84 коп., заборгованості за відсотками - 2 440 грн. 86 коп., простроченої заборгованості за кредитом - 53 811 грн. 56 коп., простроченої заборгованості за відсотками - 9 965 грн. 10 коп., пені за простроченим кредитом - 7 982 грн. 32 коп., пені за простроченими відсотками - 3 225 грн. 80 коп., а також 1 700 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (т. 2 а.с. 135-138, цивільна справа № 2-337/11, н/п 2/1109/3215/12). 16.04.2018 року ухвалою суду поновлено провадження в справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості (т. 2 а.с. 151-152). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 5.3. кредитного договору передбачено, що за порушення строків (визначених в цьому договорі) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період існування заборгованості, обчисленої від суми простроченого платежу за кожен день прострочення виконання зобов'язань від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що позичальник належним чином умов договору не виконав, у зв'язку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по неповернутому кредиту, відсотків та пені. Заборгованість, стягнута рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.02.2011 року нарахована станом на 16.11.2010 року. Проте, на даний час заборгованість за кредитом не погашена і за період з 16.11.2010 року по 09.12.2015 року виникла нова заборгованість, а саме: заборгованість по процентам прострочена - 295941,57 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 30593,96 грн., а всього: 326535,53 грн. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Судом встановлено, що 04.09.2008 року між банком та [PERSON], а також Приватним підприємством «Агрорембудсервіс» було укладено договір поруки № 38 (т. 1 а.с. 11-12). Також, договір поруки № 37 був укладений 04.09.2008 року між позивачем та [PERSON] (т. 1 а.с. 13-14). Згідно вказаних договорів поручителі зобов'язуються перед банком відповідати за виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору № 27 від 04.09.2008 року. Відповідно до ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з вимогами ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Такий висновок цілком узгоджується з неодноразово висловленою правовою позицією Верховного Суду України, зокрема, в постанові від 06.07.2016 року (справа № 6-1046цс16). За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Відповідачі належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконували, внаслідок чого утворилась заборгованість за відсотками за вказаний вище період, яка підлягає стягненню в солідарному порядку, оскільки дії та наміри відповідачів не свідчать про виконання договірних зобов'язань з повернення кредиту. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 30593,96 грн., то вказана вимога підлягає до часткового задоволення, оскільки суд погоджується з доводами представника [PERSON], проте, що пеня нарахована більш ніж за рік, нарахування пені передбачено умовами кредитного договору, про що зазначено вище по тексту рішення. З матеріалів справи вбачається, що пеня нарахована за період з 10.12.2014 року по 30.11.2015 рік, в той час, як позивач звернувся до суду згідно до штампу на конверті 22.03.2016 року. Таким чином, суд розраховує розмір пені з 22.03.2015 року, тому пеня за несвоєчасну сплату процентів підлягає зменшенню до 28768,13 грн. Щодо заяв відповідачів про застосування строку позовної давності, то згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно з ч. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином підстав до застосування строку позовної давності у суду не має, оскільки згідно до виписки руху коштів по рахунку позивача (т. 1 а.с. 4-6) вбачається, що на час розгляду заяв боржника в рамках цивільної справи № 2-337/11, н/п 2/1109/3215/12 в першій інстанції відповідач здійснював платежі за кредитним договором, а з 12.07.2016 року після винесення ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області банк отримав право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, відтак строк позовної давності приривався, тому підстав до його застосування не має. Суд не приймає доводи представника відповідача, що солідарне стягнення боргу з поручителів [PERSON] та [PERSON], є безпідставним та порука є припиненою через зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг їх відповідальності, оскільки по-перше, це вже було предметом розгляду в судах другої та касаційної інстанції, а по-друге, згідно до пунктів 1.1 договорів поруки передбачено, що Поручителі зобов'язуються перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником зобов'язань по кредитному договору № 27 від 04.09.2008 року, укладеному Кредитором з Позичальником, згідно з яким Позичальнику надається не відновлювальна кредитна лінія з лімітом кредитування в розмірі 400000 грн. на строк з 04.09.2008 року по 04.09.2013 рік зі сплатою процентів за користування кредитом із розрахунку 21,0 % річних з врахуванням змін та доповнень, якщо такі будуть прийняті сторонами кредитного договору, а саме, що стосується стягнення додаткових відсотків та пені в межах одного року. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві та представником відповідачів у його відзиві та заяві про застосування строків позовної давності, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в рівних частках судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial