Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

ПАТ КБ «Пиватбанк» який є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» (надалі Позивач або Банк) 05 грудня 2012 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 липня 2007 року між сторонами було укладено договір № DN81AR03110011 (надалі договір) за яким [PERSON] отримав кредит в сумі 64 802 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 09 липня 2014 року. Відповідач не виконує свої зобов'язання, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 26 жовтня 2012 року в сумі 213 708 грн. 58 коп. Згідно заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду від 29 січня 2013 року було задоволено повністю позовні вимоги та з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь банку заборгованість в повному розмірі. Згодом, заява [PERSON] про перегляд заочного рішення, оскільки ще 31 січня 2011 року було прийнято Олександрійським міськрайонним судом рішення суду про часткове задоволення позовних вимог про звернення стягнення на автомобіль ВАЗ 21112, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 61 712 грн. 57 коп. була задоволена, за ухвалою суду від 20 березня 2013 року заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду від 29 січня 2013 року було скасоване. При розгляді даної справи в суді по суті представником позивача були уточнені позовні вимоги, з відповідача банк просить суд стягнути заборгованість за даним кредитом станом на 27 грудня 2013 року в сумі 303 146 грн. 24 коп., в тому числі 43 797 грн. 67 коп. прострочена заборгованість, 90 292 грн. 01 коп. - заборгованість по відсоткам, 149 615 грн. 96 коп. - заборгованість по пені та 19 440 грн. 60 коп. - заборгованість з комісії. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає посилаючись на викладені обставини та наполягає на стягненні саме вказаної суми. Інтереси позивача в суді по довіреності представляв Тригубенко В.І. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечують, просять суд врахувати, що за рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2011року було частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110011 від 10.07.2007р. в розмірі 61712 ( шістдесят одна тисяча сімсот дванадцять) грн. 57 коп. було звернуто стягнення на належний відповідачу на праві власності та переданий у заставу автомобіль ВАЗ 21112, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Інтереси позивача в суді представляла адвокат [PERSON] Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 267, 267, 509, 526, 530, 546, 610-612, 614, 615, 617, 625, 651, 1054, 1055 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що 10 липня 2007 року між сторонами було укладено договір № DN81AR03110011 за яким [PERSON] отримав кредит в сумі 64 802 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9 % на термін до 09 липня 2014 року. Відповідач кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 26 жовтня 2012 року в сумі 213 708 грн. 58 коп. Згідно заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду від 29 січня 2013 року було задоволено повністю позовні вимоги та з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь банку заборгованість в повному розмірі. Згодом, за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення, оскільки ще 31 січня 2011 року було прийнято Олександрійським міськрайонним судом рішення суду про часткове задоволення позовних вимог про звернення стягнення на автомобіль ВАЗ 21112, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що належить йому в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 61 712 грн. 57 коп. була задоволена. Згодом за ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 20 березня 2013 року заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду від 29 січня 2013 року було скасоване. При розгляді даної справи в суді по суті представником позивача були уточнені позовні вимоги, з відповідача банк просить суд стягнути заборгованість за даним кредитом станом на 27 грудня 2013 року в сумі 303 146 грн. 24 коп., в тому числі 43 797 грн. 67 коп. прострочена заборгованість, 90 292 грн. 01 коп.- заборгованість по відсоткам, 149 615 грн. 96 коп. - заборгованість по пені та 19 440 грн.60 коп. - заборгованість з комісії. Судом також встановлено, що згідно умов укладеного договору кредиту позичальник має щомісячно сплачувати кредитну заборгованість, однак відповідачем заборгованість не було сплачено на користь банку. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Суд приймає до уваги, що відповідно до рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2011 року було частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110011 від 10.07.2007 року в розмірі 61712 ( шістдесят одна тисяча сімсот дванадцять) грн. 57 коп. було звернуто стягнення на належний йому на праві власності переданий у заставу автомобіль ВАЗ 21112, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Звертаючи стягнення на предмет застави, суд виходив з того, що за рахунок коштів, виручених від реалізації належного на праві власності автомобіля, належить задоволити вимоги Кредитодавця, які складаються з суми заборгованості по кредиту станом на 29 січня 2009 року (саме дата вилучення автомобіля відповідно до акту від 29.01.2009 року) та

Outcome: dismissed