Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Опікун [PERSON] в інтересах підопічної [PERSON] , через представника, заявила позов до [PERSON] , за яким з урахуванням наступних змін, просила визнати за недієздатною [PERSON] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на майно: Ѕ частку квартири [ADDRESS] (загальна площа 31,5 кв.м.); ј частку квартири [ADDRESS] (загальна площа 46,3 кв.м.); ј частку житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] ; ј частку земельної ділянки площею 1250 кв.м., кадастровий номер 3221289501:01:036:0010, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частку транспортного засобу марки АЗЛК 412, державний номерний знак [NUMBER] , 1977 року випуску, номер кузова [NUMBER] ; Ѕ частку транспортного засобу марки АЗЛК 2140, державний номерний знак [NUMBER] , 1986 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] ; Ѕ частку транспортного засобу марки СКИФ, державний номерний знак [NUMBER] , 1983 року випуску, номер шасі: [NUMBER] ; Ѕ частку металевого гаражу, розташованого у дворі будинку за адресою: [ADDRESS] . Третіми особами позивач визначила Другу Київську державну нотаріальну контору та [PERSON] . Позов мотивовано тим, що сторони є спадкоємцями до майна, що залишилось після їх батька [PERSON] , проте оформити спадщину в загальному порядку позивач не може через відсутність у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно, відповідачка надати такі документи нотаріусу відмовляється. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 01.08.2016 року, у справі призначено попереднє судове засідання. 14.03.2017 року судом постановлена ухвала про залучення до справи в якості третьої особи Державну казенну установу Астраханської області «Центр соціальної підтримки населення Трусовського району м. Астрахані», як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 12.06.2017 року постановлено передати справу до Голосіївського районного суду м. Києва, за підсудністю. Апеляційним судом м. Києва вказана ухвала була скасована, а справу було повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду, про що 19.09.2017 року постановлена ухвала. Ухвалою суду від 08.05.2018 року частково задоволено клопотання представника позивачки про забезпечення позову, накладено арешт на спірне нерухоме майно. У зв`язку із набранням чинності змін до ЦПК України, судом 26.03.2018 року постановлена ухвала про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачка подала відзив, де зазначила що між сторонами не має спору, вимоги позову безпідставні, а також наполягала на тому, що справа розглядається неналежним судом. Інших заяв від сторін до початку розгляду справи по суті не надходило. Протокольною ухвалою від 19.01.2021 року справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, просив їх задовольнити за підстав наведених у позовній заяві. Відповідачка в суд не з`явилась. В задоволенні заяви відповідачки про відкладення судом відмовлено, за підстав зловживання процесуальними правами. [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала. Інші треті особи своїх представників в суд не направили. Судом встановлено таке. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. До майна померлого в Другій київській державній нотаріальній канторі 06.09.2010 року заведена спадкова справа № 682/2010. З огляду на матеріали спадкової справи, спадкодавець заповіту не залишив, за спадщиною в межах визначеного законом строку звернулись діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] . Остання є інвалідом першої групи з дитинства, рішенням Трусовського суду м. Астрахані (РФ) від 01.02.2000 року [PERSON] визнано недієздатною, а постановою адміністрації Трусовського району м. Астрахані від 07.03.2000 року над недієздатною [PERSON] встановлено опіку, опікуном призначено її матір [PERSON] . Факт, що [PERSON] є дочкою [PERSON] підтверджується рішенням Московського районного народного суду м. Києва від 29.12.1990 року про визнання батьківства. Доводи [PERSON] про те, що [PERSON] померла, була перевірені нотаріусом за місцем проживання останньої, і не знайшли свого підтвердження. Ці ж доводи відповідачки в суді спростовуються фактами видачі позивачем довіреностей на право представляти [PERSON] в суді, що посвідчені нотаріально. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що сторони відповідно до ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину за [PERSON] , і ця спадщина належить їм з дня її відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця (ст. 1220 ЦК ). Судом встановлено, що на час смерті [PERSON] мав у власності: квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про придбання квартири в результаті прилюдних торгів, що видане 29.03.2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І.А. за реєстровим №1572; 50/100 часток (1/2 частка) квартири [ADDRESS] , що набута ним в порядку приватизації державного житлового фонду на підставі розпорядження органу приватизації - Київська дистанція цивільних споруд від 11.07.2000 року №719 (див. Свідоцтво про право власності на житло від 11.07.2000р.); Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] та Ѕ частки земельної ділянки площею 1250 кв.м., що відведена для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, на підставі ухвали Броварського районного суду Київської області від 15.02.1999р. про затвердження мирової угоди. За даними автоматизованої інформаційно-пошукової системи УДАІ ГУМВС України в м. Києві станом 15.02.2013 року за [PERSON] були зареєстровані транспортні засоби: автомобіль марки АЗЛК 412, державний номерний знак [NUMBER] , 1977 року випуску, номер кузова [NUMBER] ; автомобіль марки АЗЛК 2140, державний номерний знак [NUMBER] , 1986 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] ; автомобіль марки СКИФ, державний номерний знак [NUMBER] , 1983 року випуску, номер шасі: [NUMBER] . Крім того, позивачка заявила, що у власності [PERSON] перебував металевий гараж, розташований у дворі будинку за адресою [ADDRESS] . Обов`язку зареєструвати право власності на такий гараж законодавство не містить. Факт наявності гаражу підтвердила [PERSON] . Відповідачка не заперечувала, що наведене майно належало [PERSON] . До складу спадщини, як це встановлено ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, право власності на наведене вище майно входить до складу спадщини, що належала спадкодавцю [PERSON] . Представник позивача 23.10.2015 року подав нотаріусу заяву про видачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку спадщини. Проте, нотаріусом у видачі свідоцтва відмовлено, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що 23.10.2015 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Така відмова нотаріусом правильно заснована на приписах ст. 49 Закону України «Про нотаріат», п.4.12 і п.4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом МЮ України від 22.02.2012р. №296/5. Тому, суд погоджується з позивачкою, що оформити спадщину в загальному порядку вона не може. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, за наведених обставин та вимог закону, позивачка вправі заявити дійсний позов, а доводи відповідача про відсутність спору є надуманими. Заява відповідачки про те, що позивачка може самостійно зібрати необхідні документи для оформлення спадщини (вочевидь мається на увазі отримання дублікатів документів) не узгоджуються із законом. Підсудність спору, як це наведено вище, перевірена апеляційним судом, даних, що вказували б на порушення правил підсудності в судовому засіданні не встановлено. Інших доводів на свій захист і доказів в їх обґрунтування відповідачкою не заявлено. Підсумовуючи викладене суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 16, 357, 370, 392, 1223, 1226, 1267, 1268, 1296 ЦК України. За такого рішення, судові витрати у справі суд покладає на відповідачку відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. Заяви про скасування заходів забезпечення позову не надходило.

Outcome: approved