Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору №R53100149914В від 02.11.2011 року відповідач отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 50000 грн. зі сплатою 29 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 02.11.2014 року. Банк свій обовязок виконав, що підтверджено заявою на видачу/перерахування коштів та випискою по рахунку приватного клієнта. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 14.09.2015 року становить 420486,63 грн. та складається з наступного: 44520,76 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 24566,61 грн. - інфляційні витрати по вказаній сумі; 2550,48 грн. - 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань; 42984,19 грн. - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом; 247,61 грн. - поточна заборгованість по процентам; 19751,83 грн. - інфляційні витрати по вказаній сумі; 2113,61 грн. - 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань; 283751,54 грн. - пеня нарахована у звязку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту. Вказані суми просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Представник позивача ПАТ «ВТБ Банк» - [PERSON] (а.с.24) в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково суду пояснив. Що відповідач з 10.05.2012 року почав порушувати умови договору та несвоєчасно сплачувати чергові платежі, а згодом взагалі перестав погашати заборгованість по кредиту. Інформацію про орієнтовану сукупну вартість кредиту [PERSON] отримав 01.11.2011 року та ознайомився з нею. Потім 02.11.2011 року він підписав заяву-договір на відкриття карткового рахунку, номер якого вказано в кредитному договорі для перерахування кредитних коштів. Після цього з відповідачем було укладено кредитний договір та перераховано кошти. На теперішній час заборгованість по кредиту не сплачена, тому просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] (а.с.61-63) в судовому засіданні позовні вимоги не визнали посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях (а.с.64-70). В судових дебатах позовні вимоги щодо основної суми боргу визнали, посилаючись на ст.551 ЦК України та тяжке матеріальне становище (а.с.93-97), просять зменшити суму нарахованої пені. Вислухавши пояснення присутніх осіб, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобовязанні встановлений сирок (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч.1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Судом встановлено, що 02.11.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №R53100149914В згідно якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 50000 грн. зі сплатою 29 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 02.11.2014 року (а.с.13-21). За умовами договору погашення кредиту та процентів за ним здійснюється позичальником щомісяця у відповідності до графіку, який є невідємною частиною договору (п.4.6 Договору). При порушенні позичальником якого-небудь із зобов'язань по сплаті кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди позичальник сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.7.1 Договору). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Розглядаючи позовні вимоги Банку суд бере до уваги те, що він свій обовязок за договором виконав, перерахував суму кредиту на картковий рахунок відповідача, що підтверджено заявою на видачу-перерахування кредитних коштів, випискою по рахунку, заявою-договором №4069527 (а.с.22, 23, 98-100). У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість, яка до теперішнього часу не погашена. Станом на 14.09.2015 року заборгованість становить 420486,63 грн. (а.с.5) та складається з наступного: 44520,76 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 24566,61 грн. - інфляційні витрати по вказаній сумі, 2550,48 грн. - 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань (а.с.6); 42984,19 грн. - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом, 247,61 грн. - поточна заборгованість по процентам, 19751,83 грн. - інфляційні витрати по вказаній сумі, 2113,61 грн. - 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань (а.с.7); 283751,54 грн. - пеня нарахована у звязку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту (а.с.8). Розмір заборгованості відповідача підтверджений розрахунками, доданими банком до позовної заяви. Вказані розрахунки відповідачем не спростовано і не оскаржено, в передбаченому законом порядку докази в обґрунтування його неправильності суду не надані. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний оплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 546 ЦК України визначені види забезпечення виконання зобов'язання, зокрема, за частиною першою вказаною статті виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч. 1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України, з урахуванням положень ст.3 ЦК України, щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст.10 ЦПК України, щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає суду право зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс 14 від 03.09.2014 року. Оскільки нарахована сума неустойки є неспівмірною із сумою заборгованості (44520,76 грн. - заборгованість за кредитом + 43231,80 грн. - заборгованість по процентам = 87752,56 грн.) і значно перевищує її розмір, що не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, що визначені у п.6 ч.1 ст.3; ч.3 ст.509 ЦК України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за можливе її зменшити до суми заборгованості за тілом кредиту, а саме до 87752,56 грн. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк»: 71637,85 грн. - заборгованості по кредиту (з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми), 65097,24 грн. заборгованості по процентам (з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми), 87752,56 грн. - пені, а загалом - 224487,65 грн. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 6307,30 грн. також підлягають стягненню з відповідача (а.с.1).

Outcome: partial