Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Орган опіки і піклування в особі Чемеровецької районної державної адміністрації (далі Чемеровецька РДА) звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав, вказавши, що [PERSON], є матір'ю [PERSON], яка народилася [INFO] в м. Дєдовск Істринського району Московської області Російської Федерації. Згідно інформації з консульського відділу посольства України в Російській Федерації, [PERSON] є дитиною залишеною без батьківського піклування на підставі заяви матері про згоду на усиновлення (удочеріння) та відмови матері від дитини. Розпорядженням Істринського району Московської області від 18.04.2016 року [PERSON] передана під опіку в сім'ю громадян Російської Федерації. До встановлення опіки дитина перебувала в Дєдовській міській лікарні, мати дитину не провідувала, не цікавилася її здоров'ям. 16.12.2016 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини органу опіки і піклування Чемеровецької РДА розглядалося питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] і протоколом № 12 визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] Висновком органу опіки і піклування Чемеровецької РДА від 10.01.2017 року визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] Приймаючи до уваги, що [PERSON] не забрала свою малолітню доньку [PERSON] з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування, просять на підставі п.1 ч.1 ст. 164 СК України позбавити відповідача батьківських прав щодо її доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надійшло. У відповідності до ст.ст.169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Однією з найвищих соціальних цінностей держави є соціальний захист дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. Конституцією України на державу покладається обов'язок утримання та виховання таких дітей. Відповідно до статті 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом. Утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу. Держава заохочує і підтримує благодійницьку діяльність щодо дітей. В Декларації прав дитини ООН (резолюція від 20.11.1959 р.) вказується, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Судом встановлено, що [INFO] в місті Дєдовск Істрінського району Московської області Російської Федерації народилася [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] матір'ю [PERSON] є [PERSON], відомості про батька відсутні. [PERSON] є громадянкою України, а тому малолітня [PERSON] в силу ст. 7 Закону України «Про громадянство України» є також громадянкою України. [PERSON] заявою про згоду на усиновлення (удочеріння) дитини від 22 грудня 2015 року дала згоду на удочеріння її дитини [PERSON], яка народилася [INFO]. Розпорядженням управління опіки і піклування Міністерства освіти Московської області по Істринському муніципальному району і міському округу Звенигород від 18.04.2016 року № 239-Р встановлена опіка над неповнолітньою [PERSON], [INFO] та громадяни Російської Федерації [PERSON] та [PERSON] назначені опікунами останньої. Як вбачається з висновку органу опіки і піклування Чемеровецької РДА від 16 грудня 2016 року враховуючи, що [PERSON] самоусунулася від утримання та виховання малолітньої доньки та надала нотаріально завірену згоду на її усиновлення, визнано доцільним позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Підстави позбавлення батьківських прав визначені статтею 164 СК України, до яких відносяться , коли один з батьків не вчинив або вчинив наступні дії: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків за незалежних від неї причин. Статтями 11 та 14 Закону України від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства», визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. При цьому діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили Відповідно до статей 10, 57, 60 ЦПК України, суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 212 ЦПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В матеріалах справи відсутні переконливі докази того, що [PERSON] не забрала свою доньку [PERSON] з полового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування. Натомість з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що [PERSON] 31 березня 2016 року залишила територію Російської Федерації. Відповідно до ч.4 - 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитини матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які проживають з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування в частині доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки у висновку відсутні відомості про ставлення матері до дитини, причини невиконання нею батьківських обов'язків. За відсутності вказаної інформації висновок органу опіки і піклування не відповідає ні інтересам дитини, ні інтересам її матері, ні інтересам суспільства. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Заява N 39948/06), встановлено, що вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватись вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки та піклування на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні даного питання. В даному конкретному випадку позивачем не доведено належним чином необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, не обґрунтовано мету такого позбавлення, а саме позбавлення батьківських прав не відповідає нагальній соціальній потребі та не є необхідним. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. На підставі викладеного, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed