Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Направленим та підтриманим в ході розгляду справи позовом заявник просив суд ухвалити рішення про визнання спільним сумісним земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою Житомирська область Житомирський район с. Оліївка вул. Виговського гетьмана, 4-В (далі за текстом скорочено спірне майно або спірні житловий будинок, земельна ділянка) із частками по ? частині за кожним та припинення права такої власності. В судовому засідання позивач та представник заявлені вимоги обґрунтовували наступним. Спірне майно було придбане та створене під час шлюбу та за спільні кошти. Представник відповідача в судовому засіданні вимог не визнав та зазначив слідуюче. Спірна земельна ділянка дійсно було придбана за час шлюбу однак за особисті кошти відповідача про що позивач окремо зазначала у нотаріуса під час придбання такого майна. Житловий будинок був збудований, фактично, після припинення шлюбних стосунків сторін та за особисті кошти третьої особи із дозволу відповідача. Третя особа направленими на адресу суду письмовими поясненнями підтвердила позицію відповідача зазначивши, що спірний будинок самочинно було збудовано саме ним з усного дозволу відповідача та за його особисті кошти. Заслухав пояснення учасників розгляду судом, за доказами поданими сторонами, були встановлені наступні фактичні обставини справи. Позивач та відповідач є громадянами України та перебувають у зареєстрованому шлюбі з 3 серпня 2013 року (а.с.7-10). У сторін є двоє малолітніх дітей віком 4 та 3 роки (а.с.11 - 12). Богунським районним судом м. Житомира 29 серпня 2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом дружини до чоловіка (сторін у даній справі) про розірвання шлюбу (а.с.13). Станом на день прийняття рішення відомостей про прийняття рішення у останній справі суду надано не було. Станом на 14 жовтня 2017 року власником спірної земельної ділянки є відповідач. Датою набуття прав власності на таке майно за договором купівлі продажу є 19 липня 2014 року (а.с.14-17). Технічний паспорт на спірний будинок було виготовлено на замовлення позивача 23 жовтня 2017 року (а.с.18-25). Копія такого документу містить, серед іншого, інформацію про рік побудови будинку, як 2017, характеристику приміщень у середині будинку, матеріал стін тощо. Позивач до виходу у декретну відпустку працювала та отримувала заробітну плату (а.с.26). Станом на 20 вересня 2017 року ринкова вартість спірного майна становила 890 300 гривень (а.с.28-29). Відповідач має зареєстроване місце проживання (а.с.33). Спірна земельна ділянка була набута відповідачем у власність за договором купівлі продажу майна від 19 липня 2017 року. Пунктом 1.5. договору визначено, що такий об'єкт нерухомості набувається відповідачем у особисту власність за письмової згоди позивача (а.с.75-78). Спірний будинок був збудований без отримання документів про початок будівельних робіт та станом на 2 лютого 2018 року не здавався у експлуатацію (а.с.80). Сторони надали суду копію платіжних документів про придбання будівельних матеріалів (а.с.81-85; 100-105; 121), однак достовірних доказів їх використання на будівництво спірного будинку суду надано не було, тому суд вважає їх не належними доказами і при прийнятті рішення у даній справі вони до уваги не приймаються. Матеріали підтверджуючі працевлаштування у свій час та отримання доходів [PERSON] (а.с.192-194), за відсутності документів, підтверджуючих її належність до сторін, судом також вважається не належними доказами. Крім письмових доказів, судом були досліджені наступні показання свідків, допитаних за клопотанням обох сторін. Свідок [PERSON] повідомила суду, що проживає по сусідству із спірним будинком. Бачила процес будівництва з моменту придбання і до закінчення проведення на ньому робіт. Дах будинку був накритий до кінця 2016 року. [PERSON] зазначив, що є братом позивача та допомагав їй разом з відповідачем будувати спірний будинок для потреб сім'ї сторін. Будівництво велось протягом чотирьох років після придбання ділянки. [PERSON], дав суду показаннями, якими зазначив, що є батьком позивача та приймав фінансову участь у придбанні ділянки і будівництві на ньому. Грошей у сторін не вистачало та він разом із сватом допомагали дітям будуватись. Зокрема, свідок давав гроші на заливку фундаменту, лісоматеріал на покрівлю тощо. [PERSON] зазначив, що збудував будинок за два місяці з коробкою і дахом. Будівництво завершилось до кінця 2017 року. Даний свідок не пам'ятає чи було на ділянці світло та водопостачання. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, наступне. [PERSON] різав лісоматеріали, а [PERSON] завозив їх на ділянку відповідача за кошти третьої особи. [PERSON], брат відповідача, проживає по сусідству із спірним будинком та приймав особисто участь у даному процесі. Початок будівництва мав місце в 2015 році. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 ЦК України). Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо обєкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону (ст. 331 ЦК України). Проаналізував встановлені судом фактичні обставини справи та норми закону якими вони врегульовані, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного. Земельна ділянка набута відповідачем за час шлюбу за договором купівлі - продажу, на переконання суду, не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя адже з приводу придбання даного майна позивач окремо визначилась та дала згоду на те, що воно набувається чоловіком та відповідачем у даній справі у особисту власність. Дана частина правочину про правовий режим власності не визнавався судом недійсним як і увесь правочин. За таких фактичних обставин справи та норм матеріального закону дане майно є об'єктом особистої власності позивача і у задоволенні даної частини вимог слід відмовити за безпідставністю. Житловий будинок, як об'єкт завершеного будівництва не може бути визнаний спільним сумісним майном, адже не набув такого статусу у відповідності до закону. Судом беззаперечно встановлено та не спростовувалось сторонами, що на час розгляду справи судом він будівництвом не закінчений, в експлуатацію не приймався та права власності не реєструвались ні як на житловий будинок ні як на об'єкт незавершеного будівництва. Разом з тим, суд вважає обґрунтованими та такими, які підтверджені в ході розгляду справи за доказами наданими сторонами про будівництва житлового будинку та господарських будівель за спільні кошти сторін за час перебування у зареєстрованому шлюбі. Стосовно часу фактичного припинення шлюбних стосунків та/або розірвання шлюбу у визначеному законом порядку суду не надано жодного доказу і суд вважає шлюб укладеним на час розгляду даної справи в суді першої інстанції. До такого висновку суд дійшов приймаючи до уваги положення норм процесуального закону. Так, до предмету доказування входять обставини, що підтверджують значення для розгляду справи у підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). За таких обставин твердження відповідача про початок будівництва з кінця літа 2016 року і його закінчення, відповідно, в кінці 2017 року не мають ніякого принципового та доказового значення. Мало того, показання свідків допитаних за ініціативою обох сторін, суд вважає, спростовує версію відповідача про згадувані та надзвичайно стислі строки виконання будівництва. Так, як свідки позивача так і свідок відповідача [PERSON] зазначили та своїми показаннями спростували доводи відповідача та третьої особи на його стороні без самостійних вимог про такий перебіг і строки будівництва. Інші свідки відповідача, на переконання суду, не підтвердили версію відповідача та третьої особи. Мало того, показання свідка [PERSON], суд критично оцінює, як не логічні не послідовні та такі, які не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи. Так, даний свідок плутався щодо того, що починали будувати раніше, з якого саме матеріали виконувались роботи та які комунікації перебували на земельній ділянці у певних фазах будівництва. Навпроти, показання свідків допитаних за клопотанням позивача, послідовні, чіткі, узгоджуються одні з іншими та суд їх приймає до уваги при прийнятті рішення. Зокрема, свідок [PERSON] переконливо та із посилання на часові проміжки зазначила, що саме і коли було збудоване на ділянці відповідача адже є сусідкою і гуляючи з онукою постійно особисто спостерігала за будівництвом. Інші свідки, як то батько та брат позивача також спростували доводи відповідача та третьої особи про строки проведення будівельних робіт та джерело фінансування будівництва. Зокрема, дані свідки повідомили яка мета будівництва та джерело коштів на нього, планування приміщень в ньому, фінансування окремих стадій та необхідність виконання одних робіт перед іншими. Такі показання свідків у сукупності із беззаперечно спростованою версією відповідача та третьої особи у сукупності дають достатні підстави стверджувати, що доводи позивача є обґрунтованими стосовно мети будівництва саме як для житла сторін та їх дітей, створення такого майна за спільні кошти подружжя та їх батьків. Крім цього, даними свідками позивача були повідомлені і обставини майнової участі у придбанні спірної земельної ділянки, однак дані показання у відсутність письмових доказів та відповідних позовних вимог або рішень суду, які б набули законної сили не можуть бути підставами для задоволення вимог позивача щодо земельної ділянки. Дійшовши висновку про правовий режим не закінченого будівництвом житлового будинку та господарських приміщень, суд вирішує задовольнити частково і дану вимогу з огляду на наступне. Згадуваними положеннями норм матеріального закону передбачено, що до введення в експлуатацію та реєстрації прав власності на об'єкт нерухомості особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо використаного в процесу будівництва. Дотримуючись принципу диспозитивності, суд вирішує визнати спільним сумісним майном матеріали обладнання тощо використані в процесі будівництва. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial