Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» звернулося в суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що у відповідності до кредитного договору № 500528186 від 28.11.2014 р. банк надав відповідачці кредит у сумі 27214.96 грв. терміном до 01.12.2019 р. зі сплатою 0.01 % річних за користування кредитними коштами. [PERSON] часткове погашення кредиту та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів не здійснювала та суму отриманого кредиту банку не повернула. Станом на 01.10.2015 р. за нею рахується заборгованість по кредиту у сумі 34407.39 грв., яка складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 26924.99 грв., заборгованості по відсотках у сумі 1.10 грв., заборгованості по комісії у сумі 6481.30 грв. та штрафу у сумі 1000 грв. Представник позивача надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та зазначив, що у разі повторної неявки відповідача, який належним чином повідомлений та від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності ухвалити заочне рішення. Відповідачка у судове засідання не зявилася і не повідомила суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 28.11.2014 р. між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500528186, згідно якого відповідачці був наданий кредит у сумі 27214.96 грв. терміном до 01.12.2019 р. зі сплатою 0.01 % річних. Обумовлену договором суму відповідачка отримала, однак взяті на себе зобовязання погашати кредит та сплачувати нараховані відсотки згідно графіку у повній мірі не виконала. Згідно розрахунку заборгованості станом на 01.10.2015 р. вона має перед банком заборгованість у сумі 34407.39 грв., яка складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 26924.99 грв., заборгованості по відсотках у сумі 1.1 грв., заборгованості по комісії у сумі 6481.3 грв. та штрафам у сумі 1000 грв. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. За правилами ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин суд вважає, що з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» слід стягнути 34407.39 грв. боргу. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з неї також слід стягнути на користь банку судові витрати у сумі 1218 грв. сплачені банком при зверненні до суду з позовною заявою. Тому,

Outcome: approved